АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2025/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 46 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 травня 2011 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, треті особи відділ у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Придніпровського РВ УМВС України в Черкаській області, КП «Служба утримання будинків «Митниця», про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_7 звернувся до суду із вказаним позовом, яким просив визнати відповідачку такою, що втратила право користування жилим приміщенням АДРЕСА_1, з посиланням на те, що він на прилюдних торгах придбав вказане житло у якому зареєстрована відповідачка. Остання, на думку позивача, жодних прав щодо цього обєкта нерухомості не має та понад рік за вказаною адресою не проживає.

Зазначені обставини стали фактичними підставами для звернення з даним позовом до суду.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.05.2011 позов задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідачка подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати і залишити позов у справі без розгляду. В обґрунтування вказує на те, що суд її не повідомив належним чином про розгляд даної справи, а докази одержання нею повісток, наявні у справі, сфальсифіковані.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які зявилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав та мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивач на прилюдних торгах придбав квартиру, яка раніше належала відповідачці, та став власником цієї квартири. Також суд вказав, що відповідачка у вказаній квартирі не проживала понад рік.

Однак погодитися із правильністю таких висновків суду колегія суддів не може, виходячи з такого.

При розгляді справи встановлено, що згідно протоколу №0-24015 від 03.12.2010 проведення прилюдних торгів по реалізації майна та акту від 08.12.2010 про реалізацію предмета іпотеки позивач ОСОБА_7 придбав квартиру АДРЕСА_2, яка належала відповідачці ОСОБА_6

Згідно довідки від 18.12.2010 №1492 ОСОБА_6 зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_1.

14.04.2010 позивач звернувся до суду із позовом про визнання ОСОБА_6 такою, що втратила правом користування вказаною квартирою з посиланням на те, що реєстрація місця проживання відповідачки у квартирі, яка йому належить, порушує його право власності на цей обєкт нерухомості.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.05.2011 цей позов задоволено.

Однак, відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно у період часу з 14.04.2010 (звернення з позовом) та по 25.05.2011 (ухвалення оскарженого судового рішення) квартира АДРЕСА_2 належала відповідачці ОСОБА_6 з 21.02.2008 по 02.02.2012, коли її власником став позивач у справі ОСОБА_7

Колегія суддів враховує, що згідно положень ч.1 ст.182 та ч.2 ст.331 ЦК України, у редакції чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення суду від 25.05.2011, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Таким чином, оскільки на момент ухвалення оскаржуваного рішення суду позивач не зареєстрував своє право власності на квартиру АДРЕСА_2, він не мав повноважень звертатись за захистом такого права, оскільки воно виникає саме з моменту його державної реєстрації.

Згідно положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ним Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Зазначені положення законодавства кореспондуються також із розясненнями, наданими Пленумом ВСУ судам України у п.2 постанови «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції».

На підставі вищевикладеного, колегія суддів констатує, що особа має право звернути до суду за захистом саме своїх прав, свобод чи інтересів. Право на позов має особа, права, свободи або інтереси якої порушені. Іншими словами, особа не має права звернутися до суду у разі, якщо права, за захистом яких вона звернулася, їй не належать. Така особа є неналежним позивачем і у позові їй слід відмовити. Тому при зверненні до суду позивач повинен доводити свою юридичну заінтересованість у справі. Завдяки такому підходу реалізується принцип диспозитивності цивільного процесу, закріплений ст. 11 ЦПК України, відповідно до якого кожна особа самостійно вирішує: звертатися їй до суду чи ні.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У даній справі позивачем не доведено наявність у нього зареєстрованого права власності на квартиру, про втрату відповідачкою права користування якою він порушує питання перед судом.

Саме по собі порушення норм законодавства, у разі його доведеності, не може свідчити про можливість застосування судом відповідних правових наслідків у разі звернення субєкта, який у аспекті положень процесуального закону, зокрема ст. 3 ЦПК України, не має права на звернення до суду в своїх інтересах чи інтересах інших осіб.

Указаних обставин при ухваленні оскарженого рішення суд першої інстанції не врахував.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставою для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення по справі, які суд вважав доведеними, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Отже рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.05.2011 у даній справі слід скасувати у звязку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення по справі, які суд вважав доведеними, та порушенням норм процесуального права щодо законності судового рішення (ст. 213 ЦПК України) та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог за недоведеністю.

Правових підстав для залишення позову без розгляду, що регламентується ст. ст. 207, 310 ЦПК України, про що просить апелянт, апеляційним судом при розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 травня 2011 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, треті особи відділ у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Придніпровського РВ УМВС України в Черкаській області, КП «Служба утримання будинків «Митниця», про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням скасувати.

Позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів з дня його проголошення.

Головуючий :

Судді :