Справа № 462/7707/15 Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк А.І.
Провадження № 22-ц/783/1943/16 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Мікуш Ю.Р.,

суддів - Ніткевича А.В., Тропак О.В.

секретар Бохонко Е.Р.,

З участю:позивача ОСОБА_2 та його представника Сороговець Є.М., представника третьої особи Назарко А.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_2-Сороговець Євгенії Михайлівни та ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 19 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Львівелектромаш», третя особа ОСОБА_6 про скасування наказу про відсторонення від роботи, недопущення до роботи, виплату заробітної плати за час відсторонення,-

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду м.Львова у позові відмовлено за спливом строку позовної давності.

Рішення оскаржили адвокат позивача Сороговець Є.М. та сам позивач ОСОБА_2

Адвокат Сороговець Є.М. в апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення незаконним та ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, висновок суду про пропуск строку позовної давності помилковим, оскільки в наказі про відсторонення не було вказано строку на який позивач відсторонений від роботи, а відтак він не повинен посилатися на вимоги ст.ст.221,232 КЗпП України, а керувався ч.1 ст.233 КЗпП України. Зазначає, що 27.08.2015 року позивач звернувся до голови правління ОСОБА_6 з письмовою заявою про вихід на роботу на яку 01.09.2015 року отримав відповідь, що відсторонений від роботи на період розгляду справу у слідчих та судових органах та допущений до роботи не буде. Після отримання вказаної відповіді 18.09.2015 року позивач повторно звертався до голови правління про допуск до роботи, однак відповіді не отримав у зв»язку з чим у встановлений законом строк звернувся до суду. Вважає, що строк для звернення до суду про вирішення трудового спору з 03.03.2015 року по 27.08.2015 року, позивач пропустив з поважних причин, а після звернення до комісії по трудових спорах від 18.09.2015 року своєчасно звернувся з заявою до суду. Щодо питання чи мала ОСОБА_6 право видавати наказ про відсторонення від роботи, зазначає, що суд відмовив у задоволенні клопотання про приєднання до матеріалів справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців станом на 17.12.2015 року де вказано, що головою правління є ОСОБА_7, а відтак на її думку ОСОБА_6 не мала права на його видачу. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким поновити строк звернення до суду про скасування наказу та задовольнити позов в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_2 в апеляційній скарзі зазначає, що вважає рівшення необгрунтованим та таким, що ухвалене без повного та всебічного розгляду обставин справи. Відповідачем свідомо на вимогу суду не надано витяг з Єдиного реєстру станом на день видачі наказу 03.03.2015 року, а судом безпідставно відхилено клопотання про приєднання до матеріалів справи витягу від 17.12.2015 року, яким підтверджується, що головою Правління за рішенням позачергових загальних зборів Товариства від 26.12.2014 року була ОСОБА_7 Вказує на те, що про скасування даного рішення Загальних зборів Апеляційним господарським судом Львівської області йому стало відомо лише в кінці серпня 2015 року. Після отримання даної інформації неодноразово звертався до голови правління ОСОБА_6 щодо вирішення конфлікту в різні способи та після отримання офіційної відповіді від 01.09.2015 року звернувся з позовом до суду. Вказує на те, що відповідачем не надано суду доказів, які саме справи перебувають на розгляді у слідчих та судових органах. Зазначає, що його звернення до суду не пов»язане з ч.1 ст.233 КЗпП України, щодо звільнення, а пов»язане з порушенням його прав на оплату праці, оскільки з 03.03.2015 року йому не виплачується заробітна плата, а відповідачем до Пенсійного фонду України подають відомості як про працюючого пенсіонера, а останній в свою чергу утримує 15% податку на доходи фізичних осіб в розмірі 289,72 грн. щомісячно як з працюючого пенсіонера. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог.

Представник відповідача Смердина Т.М. в судове засідання, яке було призначене на 15 березня 2016 року прибула, була належно повідомлена про відкладення розгляду справи на 22 березня 2016 року, однак у судове засідання у визначений строк не з»явилася. Відтак, відповідно до статті 305 ч.2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_2 та його представника Сороговець Є.М. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги представника третьої особи ОСОБА_6 адвоката Назарко А.Р., вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до задоволення.

Відповідно до статті 303 ч.1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_2, працюючи у ВАТ «Львівелектромаш» з 04.04.2008 року згідно наказу № 3-рк від 04.04.2008 року переведений начальником зміни відділу організації контролю за збереженням власності та пропускним режимом. ( а.с.53.), що підтверджується записом № 16 у трудовій книжці ОСОБА_2

Згідно запису №17 від 02.08.2013 року у трудовій книжці ОСОБА_2 ВАТ «Львівелектромаш» з 02.08.2013 року перейменовано в ПАТ «Львівелектромаш» (а.с.54).

Згідно Наказу №15-к від 03.03.2015 року ПАТ «Львівелектромаш» «Про відсторонення від роботи ОСОБА_2, начальника зміни відділу контролю» зазначено: відсторонити ОСОБА_2, начальника зміни відділу організації контролю за збереженням власності та пропускним режимом, від роботи з 04.03.2015 на період розгляду справ в слідчих та судових органах. Час відсторонення табелювати позначкою «ВБ» ( відсторонений від роботи без збереження заробітної плати).

Підстава: Доповідна записка ОСОБА_9 від 02.03.2015 року. (а.с.43, 154).

Із зазначеним наказом позивач ОСОБА_2 ознайомився та розписався.

Відповідно д статті 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп»яніння, відмови або ухилення від обов»язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони, в інших випадках, передбачених законодавством.

Як вбачається з Наказу №15-К від 03.03.2015 року такий відсторонений від роботи згідно доповідної записки ОСОБА_9 зміст якої зводиться до вимоги трудового колективу, та не відповідає вимогам підстав відсторонення від роботи, передбачених статтею 46 КЗпП України, а відтак згідно виновку суду першої інстанції оспрюваний наказ є незаконним.

Судом першої інстанції зазначено, що відповідачем суду не надано доказів підстав видання наказу з підстав наявності справ у слідчих та судових органах станом на 03.03.2015 року.

Однак, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2. суд послався на порушення позивачем строку звернення до суду, хоча мав в даній ситуації звернути увагу на суть спору, вважаючи оскаржуваний наказ незаконним та стягнути середньомісячну заробітну плату відповідно до ст.235 КЗпП України про що зазначено у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці».

Колегія суддів погоджується із судом першої інстанції про те, що оскаржуваний наказ № 15-К від 03.03.2015 року є незаконним, оскільки не відповідає вимогам статті 46 КЗпП України.

Щодо строку звернення до суду за захистом порушенного права, такий підлягає поновленню, виходячи із наступного.

Відповідно до статті 233 ч.1 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного в місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення- в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Як вбачається із матеріалів справи, з пояснень позивача ОСОБА_2, з пояснень представника 3-ьої особи Назарко О.Р. з наказом від 03.03.2015 року позивач ОСОБА_2 був ознайомлений під розписку вчасно. Отже, з 03.03.2015 року розпочався трьохмісячний строк звернення до суду за захистом права, який закінчився 03.06.2015 року. Із позовною заявою в суд позивач звернувся 29.10.2015 року, тобто більше ніж три місячі, які визначені законом.

Як вбачається із оскаржуваного наказу, строк відсторонення ОСОБА_2 від роботи визначений періодом розгляду справ в слідчих та судових органах.

Із заяв-звернень ОСОБА_2 від 27.08.2015 року, 18.09.2015 року у Комісію по трудових спорах, від 18.09.2015 року до Голови правління ПАТ «Львівелектромаш» про відміну наказу, про допуск до роботи отримав негативні відповіді. На початок вересня 2015 року ОСОБА_2 дізнався, що рішенням Господарського суду Львівської області від 25 березня 2015 року, яке залишено без змін постановою Львівського Апеляційного господарського суду від 16 червня 2015 року визнано недійсними рішення, які прийняті позачерговими загальними зборами акціонерів ПАТ «Львівелектромаш», оформлені протоколом від 26.12.2014 року № ІП-2014. Відповідно до рішення загальних зборів, оформлених протоколом від 26.12.2014 року ( які згідно рішень господарського суду визнані недійсними) змінено керівника ПАТ «Львівелектромаш» із ОСОБА_6 на ОСОБА_7

Із даних Державної реєстраційної служби України (а.с. 62-64,113-129) з 26.12.2015 року керівником та підписантом у ПАТ «Львівелектромаш» значиться ОСОБА_7, яка фактично до роботи допущена не була.

Як видно із виданого наказу від 03.03.2015 року №15-К такий підписаний ОСОБА_6, яка згідно рішення загальних зборів від 26.12.2014 року не була обрана головою та оскаржила рішення позачергових загальних зборів та станом на 03.03.2015 року справа судом не була розглянута. Про те, що ОСОБА_6 залишилася на ПАТ «Львівелектромаш» головою правління, а рішення загальних позачергових зборів від 26.12.2014 року визнано недійсними рішенням Господарського суду Львівської області від 25.03.2015року, що набрало законної сили постановою Львівського Апеляційного господарського суду від 16 червня 2015 року та залишено без змін Вищим господарським судом України 06 жовтня 2015 року (а.с.79) позивач ОСОБА_2 дізнався в кінці серпня 2015 року, а тому зразу ж 27.08.2015 року звернувся до ОСОБА_6 як голови правління про допуск до роботи, відміну наказу, однак отримав відповідь ( а.с.4) що до роботи допущений не буде на період розгляду справ в слідчих та судових органах. Які справи розглядаються в слідчих та судових органах згідно пояснень позивача йому невідомо, відповідчем не представлено суду підтверджень.

Враховуючи вище наведене та те, що позивач є працюючим пенсіонером та згідно відомостей Пенсійного фонду України з нього як працюючого пенсіонера утримується в тому числі з березня 2015 року по даний час 15 % податку на доходи фізичних осіб в розмірі 289, 72 грн. щомісячно як з працюючого пенсіонера, що він залишається невизназначений , оскільки він не звільнений, не переведений на іншу роботу, не поновлений та в судові та слідчі органи його не викликають, відтак названі причини просить визнати поважними, а строк звернення до суду за захистом порушенного права рахувати з 18 вересня 2015 року, тобто з часу звернення у Комісію по трудових спорах звідки він офіційно 21.10.2015 року отримав письмову відповідь (а.с.89-90) та зразу ж звернувся до суду. Колегія суддів, враховуючи незаконність оскаржуваного наказу, враховуючи підстави відсторонення, які нічим не підтверджені, невизначеність строку відсторонення, яке не підтверджене жодними доказами, наказ підписаний неуповноваженою особою на день його видачі, а надалі не продубльований- вважає зазначені причини поважними та відповідно до ст.234 КЗпП України поновлює позивачу строк звернення до суду.

Згідно статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який озглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.92 року при визначенні середнього розрахунку для виплати заробітної плати враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 ( із наступними змінами).

В п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, якщо буде встановлено, що на порушення статті 46 КЗпП України роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв»язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу ( ст.235 КЗпП України).

Згідно довідки форми ОК-5 Пенсійного фонду України про індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_2 заробітна плата останнього до 03.03.2015 року, тобто за січень-лютий 2015 року становила ( 2734,91 +1991,50) : 40 роб. дн. = 116,37 ( сер.денна). Кількість днів прогулу до 27 квітня 2016 року становить 294 дні. Тому, 116,37 х 294 дні = 34 212, 78 грн. оплата за незаконне відсторонення.

Відповідно до статті 309 ч.1 п.4 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Колегія суддів вважає, що відповідно до статті 84 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають до стягнення витрати, пов»язані з наданям правової допомоги адвоката в сумі 1000 грн., що підтверджується квитанціями про оплату.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, 316, 317, 319, 367 ч.1 п.2 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та його представника Сороговець Євгенії Михайлівни задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 19 січня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Поновити ОСОБА_2 строк звернення до суду.

Позовну заяву ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати незаконним Наказ №15-к від 03.03.2015 року.

Зобов»язати Адміністрацію ПАТ «Львівелектромаш» допустити ОСОБА_2 до роботи начальником зміни відділу організації контролю за збереженням власності і пропускним режимом ПАТ «Львівелектромаш» з 28 квітня 2016 року;

Стягнути з ПАТ «Львівелектромаш» в користь ОСОБА_2 34212,78 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 03 березня 2015 року по 27 квітня 2016 року включно (вказана сума визначсена без врахування податкві та обов»язкових платежів).

Стягнути з ПАТ «Львівелектромаш» в користь ОСОБА_2 1000 грн. за надання правової допомоги.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з ПАТ «Львівелектромаш» в користь ОСОБА_2 заробітної плати за один місяць.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий Ю.Р. Мікуш

Судді А. В. Ніткевич

О.В.Тропак