Номер провадження: 22-ц/785/3402/16
Головуючий у першій інстанції Горяєв І.М.
Доповідач Парапан В. Ф.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого: судді Парапана В.Ф.

Суддів: Панасенкова В.О., Громіка Р.Д.

За участю секретаря Томашевської К.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 19 березня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_2, ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013р. ОСОБА_8 звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що вона є власником АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,25 га за цією ж адресою.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 01.11.2012р., яке набрало законної сили, визнано недійсним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_10, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, оскільки зазначена земельна ділянка накладається на земельну ділянку позивачки. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 право власності на вказану земельну ділянку по 1/5 частині перейшло до його спадкоємців, але до теперішнього часу відповідачі добровільно не виконали рішення суду від 01.11.2012р., не звернулися до компетентних органів з метою скасування права власності на земельну ділянку. Натомість, 26.10.2013р. відповідачі відповідно до договорів купівлі-продажу продали будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_2 ОСОБА_2

Посилаючись на те, що продавці будинку та спірної земельної ділянки ввели покупця в оману та уклали спірні правочини, порушивши її права та інтереси, позивачка, доповнивши свої позовні вимоги, з підстав, передбачених ч.1 ст. 230 ЦК України, просила суд визнати ці договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки недійсними, застосувати наслідки недійсності правочину та скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_2 на домоволодіння і земельну ділянку за вказаною адресою, (т.1 а/с.137-140).

19.03.2014р. позивачка подала до суду заяву у якій просила суд залишити без розгляду ії позовні вимоги щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу домоволодіння від 26.10.2013р. та про скасування реєстрації права власності на будинок, (т.1, а/с.146-147).

Відповідачі позов не визнали.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 19.03.2014р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 27.06.2014р., позов задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 26.10.2013р. земельної ділянки площею 0,25 га, що розташована у АДРЕСА_2, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Скасовано реєстрацію права власності ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку.

Ухвалою вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.02.2016р. касаційну скаргу ОСОБА_11, який діє в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 27.06.2014р. скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просять скасувати рішення суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_8 В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалися на те,що позивачами по цій категорії справ можуть бути особи, які вчинили правочин під впливом обману. Проте позивачка не є такою особою й вона не була стороною правочину.

Позивачка ОСОБА_8 та відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в судове засідання апеляційного суду не з'являються, про час та м'ясце розгляду справи повідомлені належним чином, за словами ОСОБА_2 та її представника позивачка ОСОБА_8 21.04.2016р. о 9 год. 30 хв. була присутня в залі судового засідання №4, але у подальшому покинула залу судового засідання. Зважаючи на викладене за правилами ч.2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно із п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_8, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі були добре обізнані про обставини, які перешкоджали вчиненню правочину, але вони замовчали про їх існування при укладанні угоди.

Проте погодитися з таким висновком суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Матеріалами справи встановлено, що позивачці належить на праві власності житловий будинок з надвірними спорудами та земельна ділянка площею 0,25 га за адресою: АДРЕСА_2

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 від 15.06.2007р. ОСОБА_12 належала земельна ділянка площею 0,25 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 та після смерті ОСОБА_12 на підставі свідоцтва право на спадщину за законом від 08.07.2011р. по 1/5 частині перейшло до спадкоємців ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_7

01.11.2012р. Біляївським районним судом Одеської області було ухвалене рішення, яким було визнано недійсним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку, що був виданий на їм'я ОСОБА_12

Відповідно до нотаріально посвідчених договорів купівлі - продажу від 26.10.2013р. ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 продали ОСОБА_2 житловий будинок та земельну ділянку площею 0,25 га за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до витягу з рішення Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області від 27.12.2012р. ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 був наданий дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,25 га у спільну сумісну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_2, в рівних частках.

Згідно листа ФОП ОСОБА_13 на ім'я ОСОБА_8, убачається, що в березні 2013р., ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернулися до неї з консультацією стосовно правовстановлюючих документів на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2. Власникам земельної ділянки та директору агентства нерухомості «ІНФОРМАЦІЯ_2» було повідомлено, що не можливо провести нотаріальну операцію по продажу земельної ділянки, так як рішенням суду від 01.11.2012р. було визнано недійсним та скасовано державний акт серія НОМЕР_2, виданий 15.06.2007р. на їм'я ОСОБА_10 по якому громадяни прийняли спадщину за законом і зареєстрували своє право власності на земельну ділянку. ФОП ОСОБА_13 був розроблений проект землеустрою та погоджено з управлінням архітектури. Погодження в управлінні Держземагенстава у Біляївському районі не можливе без скасування попереднього Державного акту на землю. Як зазначає ФОП ОСОБА_13, ОСОБА_4 в присутності директора АН «ІНФОРМАЦІЯ_2», що займалась продажем земельної ділянки, було рекомендовано звернутись до управління Держземагенстава у Біляївському районі щодо скасування реєстрації державного акту серії НОМЕР_2, виданого 15.06.2007р. на ім'я ОСОБА_10, право власності відповідно свідоцтв про право на спадщину за законом від 08.07.2011р. Підставою для приватизації є рішення Нерубайської сільської ради від 27.12.2012р. До теперішнього часу ОСОБА_4 не забрала документи у ФОП ОСОБА_13, натомість АН «ІНФОРМАЦІЯ_2» були проведені нотаріальні операції щодо продажу земельної ділянки, тому подальше оформлення приватизації було неможливим та зупинено, (т.1, а/с.62).

Проте наявність цих обставин не може бути підставою для задоволення позову ОСОБА_8

Так, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, скасовуючи ухвалу апеляційного суду Одеської області та передаючи справу на новий апеляційний розгляд, вказав, що переглядаючи справу, апеляційний суд у порушення ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України на зазначене увагу не звернув, погоджуючись із застосуванням місцевим судом до спірних правовідносин положень ст. 230 ЦК України, не врахував, що наявність умислу в діях продавців, істотність значення обставин, щодо яких покупця введено в оману, та сам факт оману доводить особа, яка діяла під впливом обману, а ОСОБА_8 не є стороною договору купівлі-продажу та оспорює його як заінтересована особа (ч. 3 ст. 215 ЦК України) та дійшов передчасного висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, з урахуванням вказівок касаційного суду, дійшла до такого.

Матеріалами справи встановлено, що позивачка з підстав, передбачених ст. 230 ЦК України, просила визнати недійсним договір купівлі - продажу земельної ділянки площею 0,25 га, що розташована у АДРЕСА_2 що був укладений 26.10.2013р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, (т.1 а/с. 121-127).

Так, згідно ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину

Пленум Верховного Суду України у п.20 постанови №9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману, Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

У п. 5 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що відповідно до ст. ст. 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Отже, зі змісту зазначеної норми закону випливає, що правочин, вчинений під впливом обману, є оспорюваним правочином і він може бути визнаний недійсним лише за позовом сторони правочину, яка вчинила його під впливом обману, оскільки при вчиненні правочину під впливом обману формування волі потерпілого відбувається не вільно, а вимушено, під впливом недобросовісних дій інших осіб, які полягають у навмисному створенні у потерпілого помилкового уявлення про обставини, які мають істотне значення.

Позивачка ОСОБА_8 не була стороною цього правочину, стосовно неї не були вчинені обманні дії іншою стороною або іншими особами за цим правочином й вона не є представником будь-якої сторони договору від 26.10.2013р.

За наявності таких обставин слід дійти висновку, що позивачка ОСОБА_8 не є належним позивачем у справі, тому у задоволенні її вимог слід відмовити.

На думку колегії суддів до спірних правовідносин не застосовуються положення п.5 зазначеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, а саме щодо можливості пред'явлення вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням такого правочину, оскільки матеріальним законом правом на пред'явлення таких вимог наділена лише потерпіла сторона договору, а отже лише і потерпіла сторона такого правочину має право на задоволення таких вимог. ОСОБА_8 у цих правовідносинах не має права на задоволення позову.

Вирішуючи справу суд першої інстанції на вищевикладене не звернув уваги, унаслідок чого порушив норми процесуального права, неправильно застосував норми матеріального права, а його висновки не відповідають обставинам справи, тому його рішення на підставі п.п.3, 4 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316-317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 19 березня 2014 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_8 до ОСОБА_2, ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування реєстрації права власності - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.Ф. Парапан

Р.Д.Громік

В.О.Панасенков