АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.

при секретарі: Литвиненко Р.С.

за участю осіб: представника КС «Центр фінансових послуг» Маліч А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за заявами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов'язок» від 30 жовтня 2014 року у справі №404/14 за позовом Кредитної спілки «Центр фінансових послуг» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_2

на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року відмовлено у задоволенні заяв ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов'язок» від 30 жовтня 2014 року у справі №404/14 за позовом Кредитної спілки «Центр фінансових послуг» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Не погоджуючись із ухвалою суду, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 подали апеляційні скарги, у яких просять вказану ухвалу суду скасувати та постановити нову якою задовольнити подані ними заяви про скасування рішення третейського суду. Посилаються на те, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права.

Справа№757/367/15-ц
№ апеляційного провадження:№22-ц/796/4086/2016
Головуючий у суді першої інстанції К.О.Москаленко
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д.Поливач
ОСОБА_3 у апеляційні скарзі зазначила, що справа, в якій ухвалено рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов'язок» від 30 жовтня 2014 року не підвідомча третейським судам згідно з п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», оскільки вона пов'язана із захистом прав споживачів.

Вказала на те,що при ухваленні рішення третейським судом також не дотримано ст. 11 Закону України «Про третейські суди», не застосовано спеціальний строк позовної давності щодо вимог про стягнення пені, сума якої в десять разів перевищує суму боргу. Звернула увагу суду на те, що оскільки не була належним чином повідомлена про розгляд справи у третейському суді фактично була позбавлена права на ефективний судових захист свої прав та інтересів, мала б можливість оспорити розмір нарахованої пені.

Послалася також на те, що рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов'язок» прийнято з порушенням вимог Закону України «Про третейські суди», оскільки розгляд справи в третейському суді проводився у відсутності відповідачів і будь-яких даних про те, що сторони узгодили між собою кількісний склад третейського суду для розгляду справи та/або визначили конкретного третейського суддю, в матеріалах справи не міститься, даний факт заперечується заявником.

Аналогічні доводи зазначив і у своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись при цьому на те, що про розгляд спору третейським судом йому стало відомо після отримання рішення суду 04.12.2014 року. Крім того вказав на те, що ні кредитний договір, ні додаткову угоду до нього, ні договір поруки він не підписував і про їх наявність йому відомо не було. Звернув увагу суду на те, що отримав нові докази у справі, а саме висновок судово-почеркознавчої експертизи № 630 від 19.03.2015року відповідно до якого підпис від імені ОСОБА_2 у договорі поруки зроблений не ним, а іншою особою, а відтак вважає, що він не є поручителем при укладенні кредитного договору, що, на його думку, є підставою для скасування оскаржуваної ухвали. Просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану ухвалу з тих підстав, що третейський суд розглянув справу, яка йому не підвідомча та вирішив питання прав і обов'язків відповідача без його участі у справі.

Представник КС «Центр фінансових послуг» ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, вважає її законною та обґрунтованою.

Інші особи, які беруть участь у розгляді даної справи, у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись у відповідності до вимог закону, причини неявки суду не повідомили. Колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за їх відсутності, у відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України, оскільки їх неявка в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали в цій частині, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, між КС «Центр фінансових послуг» та ОСОБА_3 30.03.2009року було укладено кредитний договір №В-25/0035/09/83/45, відповідно до якого ОСОБА_3 отримала кредит у сумі 15615,00 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером №70/21 від 30.03.2009року.

В свою чергу, між КС «Центр фінансових послуг» та ОСОБА_4,ОСОБА_2 30.03.2009року було укладено договори поруки № В-25/0035/09/83/45, за якими ОСОБА_4 та ОСОБА_2 зобов'язалися перед позивачем солідарно відповідати за виконання ОСОБА_3 зобов'язань за вищевказаним кредитним договором.

Також між вказаними сторонами 30.03.2009року було укладено додаткову угоду до кредитного договору № В-25/0035/09/83/45, якою внесено зміни до п.7.2 кредитного договору та визначено, що всі спірні питання пов'язані із виконанням даного кредитного договору вирішуватимуться шляхом розгляду їх постійно діючим третейським судом відповідно до регламенту третейського суду.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про третейські суди» юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст.27 Закону України «Про третейські суди» третейський суд, з додержанням вимог цього Закону, самостійно вирішує питання про наявність або відсутність у нього компетенції для розгляду конкретної справи.

Так, рішенням постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов'язок» від 30.10.2014 у справі №404/14 стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 на користь КС «Центр фінансових послуг» суму заборгованості, яка виникла за кредитним договором №В-25/003/09/83/45 від 30.03.2009 між ОСОБА_3 та КС «Центр фінансових послуг» та на підставі договору поруки №В-25/0035/09/83/45 від 30.03.2009 між ОСОБА_2 та КС «Центр фінансових послуг» та між ОСОБА_4 та КС «Центр фінансових послуг, а також суму сплаченого третейського збору та суму витрат на правову допомогу, усього у розмірі 141 980, 15 грн.

У січні 2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернулися до Печерського районного суду м. Києва із заявами про скасування рішенням постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов'язок» від 30.10.2014 у справі №404/14.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.04.2015року об'єднано в одне провадження вказані заяви та присвоєно спільний номер №757/367/15-ц.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10 грудня 2015 відмовлено у задоволенні заяв ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов'язок» від 30 жовтня 2014 року у справі №404/14 за позовом Кредитної спілки «Центр фінансових послуг» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, провадження у справах про скасування рішень третейських судів регламентовано главою 1 розділу VII-1 ЦПК України.

Згідно із вимогами ст. 389-5 ЦПК України визначено підстави для скасування рішення третейського суду.

Так, відмовляючи у задоволенні заяв ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про скасування рішення третейського суду суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для його скасування, виходячи з наступного.

Як вбачається, в матеріалах справи третейського суду №404/14 містяться докази про погодження сторонами щодо розгляду спору третейським судом. Третейський суд на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи вірно дійшов висновку щодо компетенції по даній справі.

ОСОБА_3 наголошує, що суд першої інстанції не застосував ст. 16 Закону України «Про третейські суди» та невірно дійшов висновку, щодо формування складу третейського суду. Проте, дане спростовується наступним.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 16 Закону України «Про третейські суди» у постійно діючому третейському суді кількісний та персональний склад третейського суду визначається за правилами, встановленими регламентом третейського суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про третейські суди» формування складу третейського суду в постійно діючому третейському суді здійснюється в порядку, встановлену регламентом третейського суду.

Відповідно до ст. 23 Регламенту Третейського суду третейський розгляд справи здійснюється завжди у складі одного третейського судді. Склад Третейського суду у кількості трьох третейських суддів формується в тому випадку, якщо про таке формування буде подана заява до Третейського суду однією зі сторін не пізніше ніж за три дні до дати проведення засідання Третейського суду у справі.

Сторонам надсилалися пропозиції обрати суддю із списку третейських суддів Третейського суду, який надсилався їм разом з ухвалою про порушення провадження у справі у спосіб визначений ст. 10 та 11 Регламенту Третейського суду.

Відповідно до ч.2 ст. 24 Регламенту Третейського суду сторони мають право вільно призначати чи обирати третейських суддів. Після надходження від сторін повідомлень про призначених ними третейських суддів, Голова Третейського суду обирає серед них одного (трьох), який (які) на його думку має (мають) у більшій мірі аніж інший (інші) необхідні знання, досвід, ділові та моральні якості, необхідні для вирішення спору.

Як вбачається із матеріалів третейської справи, у жовтні 2014 року до Третейського суду надійшла заява від Кредитної спілки про формування третейського суду у складі одного судді, та призначення третейського судді в особі ОСОБА_7 Разом з тим, від ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до Третейського суду пропозицій про формування складу Третейського суду не надходило.

Таким чином, враховуючи матеріали третейської справи, керуючись вимогами ЗУ «Про третейські суди» та Регламенту Постійно діючого третейського суду про ВГО «Право та обов'язок» склад третейського суду був сформований у складі одного третейського судді Логош Т.В.

Щодо твердження ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про відсутність доказів отримання ними ухвали про порушення третейського розгляду по справі та списку третейських суддів, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 15 Закону України «Про третейські суди» у постійно діючому третейському суді порядок обміну документами та письмовими матеріалами визначається регламентом третейського суду.

Відповідно до ч.2 ст. 10 Регламенту Третейського суду всі письмові процесуальні документи направляються учасникам третейського розгляду тільки цінним листом з описом вкладеного або кур'єрською поштовою службою, або вручаються повноваженому представникові учасника третейського розгляду або особисто учаснику третейського розгляду або особисто учаснику третейського розгляду під розписку.

Відповідно до ст. 11 Регламенту Третейського суду документи, повідомлення письмові матеріали і докази вважаються отриманими в день їх направлення, у відповідний спосіб, навіть якщо на момент їх доставки одержувач за відповідною адресою не знаходиться чи не проживає, а про зміну своєї адреси ним не було повідомлено належним чином іншу сторону або Третейський суд.

Так, з матеріалів третейської справи вбачається, що 07.10.2014 року боржнику та поручителям цінними листами з описом вкладеного направлялись ухвала про порушення третейського розгляду по справі разом зі списком третейських суддів, де повідомлялось про місце, дату та час третейського розгляду. Таким чином, відповідно до вимог ст. 11 Регламенту Третейського суду сторони повідомлені про час, дату та місце розгляду справи 07.10.2014 року.

Тобто, в матеріалах третейської справи міститься доказ про направлення та отримання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 повідомлення про час, дату та місця розгляду справи.

Разом з тим, твердження ОСОБА_2 у апеляційній скарзі щодо недійсності укладеного між ним та КС «Центр фінансових послуг» договору поруки не беруться судом до уваги, оскільки вказаний договір поруки у встановлено законом порядку не визнаний недійсним, із відповідними вимогами до суду ОСОБА_2 не звертався та належних доказів на підтвердження зворотного суду не надав.

Крім того, посилання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 щодо непідвідомчості даної справи третейському суду і, як наслідок, підстави для скасування оскаржуваної ухвали, також не знайшли свого підтвердження виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину 1 статті 6 Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. ОСОБА_8 регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.

За частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Незалежно від предмета та підстав спору, а також незважаючи на те, хто звернувся з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Отже, заборона на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів поширюється на спори які виникають з договорів споживчого кредиту. Оскільки відповідачі не є споживачами послуг банку, так як спір виник щодо заборгованості за кредитом, який було отримано для комерційної потреби, що прямо зазначено у даному кредитному договорі (п.1.1 договору), то третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» така справа підвідомча.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяв ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов'язок» від 30 жовтня 2014 року у справі №404/14.

Інших обставин, які б вказували на наявність передбачених законом підстав та випадків для скасування оскаржуваного рішення третейського суду, не встановлено.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм процесуального права та підстав для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки вона постановлена з додержанням вимог закону.

Враховуючи вищевикладене, апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 підлягають відхиленню.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.2 ст. 307, п.1 ч.1 ст. 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 10 грудня 2015 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: