У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», ОСОБА_8 про визнання договору іпотеки припиненим, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_9 - на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 14 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернулись до суду із указаним вище позовом, мотивуючи його тим, що на забезпечення виконання боржником ОСОБА_8 умов кредитного договору від 4 січня 2006 року, цього ж дня між ними та акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), було укладено договір іпотеки, за умовами якого вони передали в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1.

Зазначали, що відповідно до умов вищевказаного договору іпотеки термін його дії встановлено до 4 січня 2013 року, проте письмових вимог щодо солідарного з боржником виконання умов кредитного договору, банк не пред'являв, як у термін дії договору іпотеки, так і після його спливу.

Враховуючи наведене, просили визнати зазначений договір іпотеки припиненим з 5 січня 2013 року у зв'язку із закінченням терміну його дії.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 листопада 2015 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 14 березня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_9, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суди першої та апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Судами установлено, що 4 січня 2006 року ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_8 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 15 тис. доларів США, що на дату укладення договору еквівалентно 75 750 грн, а ОСОБА_8 прийняв вказану суму коштів та зобов'язався належним чином використовувати і повернути банку кредит у порядку і на умовах, зазначених в договорі.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_8 грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором, 4 січня 2006 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_8 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, 12 грудня 2008 року банком строк повернення кредиту, тобто строк виконання зобов'язання в повному обсязі, було визнано таким, що настав та надіслано позичальнику ОСОБА_8 досудову вимогу про погашення заборгованості за вказаним кредитним договором із попередженням про можливі наслідки невиконання договірних зобов'язань.

Вимога виконана не була.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 січня 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 17 травня 2011 року, позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_8, ОСОБА_11 про стягнення боргу за кредитним договором задоволено.

Повідомлення-вимогу відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» було направлено позивачам 6 січня 2011 року, якою позивачів повідомлено про порушення позичальником умов основного зобов'язання та запропоновано виконати його зобов'язання протягом 30 днів з моменту направлення цієї вимоги.

Повідомлення - вимога виконана не була.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 травня 2013 року у задоволенні позову ОСОБА_7 до ПАТ «УкрСиббанк», треті особи: ОСОБА_4. ОСОБА_5, ОСОБА_6, орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатської області, приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу БалажМ.В., про визнання правочину недійсним, відмовлено.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Таким чином, правильним є висновок судів про те, що факт закінчення строку дії кредитного договору за наявності заборгованості боржника за цим договором, не є правовою підставою для припинення договору іпотеки, який укладений для забезпечення виконання зобов'язань кредитного договору боржником.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_9, відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 14 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

Л.М.Мазур

Т.О.Писана