АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Головачова Я.В., Білич І.М.

при секретарі: Литвиненко Р.С.

за участю осіб:

позивача ОСОБА_1

представника позивача Стужук Н.В.

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів, додаткових витрат на дитину,-

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 березня 2016 року

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30 березня 2016 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення сином повноліття, починаючи з 14.07.2015 року. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 суму понесених додаткових витрат на навчання неповнолітнього сина у розмірі 3165,00 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Справа №755/1611/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/7079/2016
Головуючий у суді першої інстанції:В.А.Марцинкевич
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д.Поливач
Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, просить оскаржуване рішення в частині стягнення з ОСОБА_4 аліментів у частці від заробітку (доходу) батька дитини та в частині відмови у стягненні додаткових витрат - коштів на оплату оренди квартири скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення по суті позовних вимог. Вважає, що рішення суду не в повній мірі ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, судом всебічно не з'ясовано усі фактичні обставини справи та не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, при цьому суд, на думку заявника, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому розгляду справи, що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення в частині стягнення з відповідача на її користь аліментів у частці від заробітку (доходу) батька дитини та в частині відмови у стягненні додаткових витрат - коштів на оплату оренди квартири. В обґрунтування зазначила, що судом помилково взято до уваги при визначенні розміру аліментів у частці, а не у твердій грошовій сумі, довідку надану ОСОБА_4 про те, що він з 01.08.2015 року працює в ТОВ «Експо - Трейд Україна», оскільки при зверненні з виконавчим листом до даного підприємства їй було повідомлено, що відповідач там не працює. Вважає також безпідставною відмову суду у стягненні з відповідача коштів на оплату орендованої квартири, оскільки ОСОБА_4 примусово виселив її з дитиною з квартири, де вони проживали, у зв'язку із чим вона була вимушена винаймати житло. ОСОБА_4 позбавив можливості сина проживати у квартирі, не зважаючи на те, що неповнолітній ОСОБА_5 має право на проживання в цій квартирі.

В апеляційній інстанції ОСОБА_1 та її представник Стужук Н.В. підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити з викладених підстав.

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_3 просив відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Так, стягнувши аліменти у частці від заробітку (доходу) батька дитини, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач офіційно працює, отримує регулярний дохід у вигляді заробітної плати.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають вимогам закону та зібраним по справі доказам.

Звертаючись до суду із даним позовом ОСОБА_1 зазначала, що відповідач ОСОБА_4 офіційно не працює, а тому просила суд стягнути з нього аліменти у твердій грошовій сумі.

Проте, ОСОБА_4 надав суду довідку видану директором ТОВ «Експо - Трейд Україна» від 20.08.2015 року № 20/08-15-1 відповідно до якої він працює в ТОВ «Експо - Трейд Україна» з 01.08.2015 року на посаді менеджера з продажу, його середньомісячна заробітна плата становить 4000,00 грн. (а.с.33).

Як вбачається із матеріалів справи дані обставини судом першої інстанції при ухваленні рішення взяті до уваги.

Факт працевлаштування ОСОБА_4 вбачається і з відповіді директора «Експо -Трейд Україна» від 12.04.2016 року вих.№12/04/2016 на адвокатський запит адвоката Стужук Н.В. про те, що ОСОБА_4 працює в ТОВ «Експо -Трейд Україна».

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, а частинами 1, 4 статті 60 ЦПК встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, твердження позивача про необхідність стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі не знайшли свого підтвердження при розгляді апеляційної скарги, позивачем не доведено той факт, що відповідач офіційно не працевлаштований, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що аліменти підлягають стягненню з відповідача у частці від заробітку (доходу) батька дитини.

Разом з тим, посилання заявника у апеляційній скарзі на ту обставину, що довідка про місце роботи надана відповідачем є фіктивною, оскільки ТОВ «Експо -Трейд Україна» відмовило їй у прийнятті виконавчого листа на виконання даного рішення суду про стягнення аліментів вказавши, що ОСОБА_4 не працює у Товаристві, не береться судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки не ґрунтується на вимогах закону та спростовується наявними в матеріалах справи доказами. Так, порядок щодо виконання рішень суду визначений Законом України «Про виконавче провадження». Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Отже, отримавши виконавчий лист ОСОБА_1 повинна була у встановленому законом порядку звернутися до державного виконавця з питань примусового виконання рішення суду, а не особисто пред'являти виконавчий лист до виконання Товариству, де працює боржник.

Відповідно до частини 1 статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття (ч. 1 ст. 6 Сімейного кодексу України).

До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батьків незалежно від сплати ним аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.18 Постанови № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» слід звернути увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Із матеріалів справи вбачається, що сторони по справі визначились з місцем проживання дитини, а саме з матір'ю. Позивач має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання за адресою: АДРЕСА_2. Оренда квартири в м. Києві є її особистим рішенням, а відповідно витрати, які позивач несе на оренду квартири не є додатковими витратами на дитини.

Так, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні вимог позивача в частині стягнення додаткових витрат - коштів на оплату оренди квартири, судом було враховано наведені вище норми закону та зазначені обставини, а тому зроблено правильний висновок щодо відмови у їх стягненні, оскільки такі витрати є добровільним волевиявленням позивача, яке не може бути віднесене до додаткових витрат, які підлягають обов'язковому стягненню з відповідача.

А тому колегія суддів приходить до висновку, що рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 березня 2016 року в частині відмови ОСОБА_1 у стягненні з ОСОБА_4 додаткових витрат - коштів на оплату оренди квартири є законним та обґрунтованим.

Разом з тим, судова колегія бере до уваги, що ОСОБА_1 не позбавлена права на звернення до суду за захистом порушених (на її думку) прав із вимогою щодо вселення неповнолітнього ОСОБА_5 до квартири АДРЕСА_1 якщо таке право було порушене та підлягає захисту у судовому порядку.

Отже, твердження ОСОБА_1 про незаконність та необґрунтованість ухваленого рішення, в частині стягнення з ОСОБА_4 аліментів у частці від заробітку (доходу) батька дитини та в частині відмови у стягненні додаткових витрат - коштів на оплату оренди квартири, неповне та не всебічне з'ясування обставин, що мають значення для цього питання, на думку суду є необґрунтованими, а обставини, на які вона посилається - недоведеними та не підтверджені належними та допустимими доказами по справі, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Справу було розглянуто судом на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних письмових доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 березня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_4 аліментів у частці від заробітку (доходу) батька дитини та в частині відмови у стягненні додаткових витрат - коштів на оплату оренди квартири відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування в цій частині з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Рішення в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліментів, та суми понесених додаткових витрат на навчання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 3165,00 грн. сторонами не оскаржується, а тому колегією суддів з урахуванням положень ст.303 ЦПК України законність та обґрунтованість рішення в цій частині не перевіряється.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 березня 2016року в частині стягнення з ОСОБА_4 аліментів у частці від заробітку (доходу) батька дитини та в частині відмови у стягненні додаткових витрат - коштів на оплату оренди квартири залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: