РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

08.04.2016 року Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючої-судді ОСОБА_1

при секретарі Турчак М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про втрату користування житлом та зняття з реєстрації, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулась до суду з позовом в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування житлом та зняти з реєстрації за адресою: вул.Копистинського, 2, м.Львів Лозинського ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що відповідач тривалий час не проживає у квартирі, не користується нею, не приймає участі в оплаті комунальних послуг. Враховуючи вимоги законодавства України про охорону дитинства, про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей вважає, що даним позовом не порушуються житлові права малолітнього ОСОБА_3, оскільки батьки малолітнього ОСОБА_3 житлом є забезпеченими житлом, зокрема, батько ОСОБА_3 ОСОБА_6, є співвласником квартири за адресою: вул.Морозна,37/67, м.Львів. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 березня 2012р. було задоволено позов про зняття з реєстрації неповнолітніх дітей (та матері), які не проживали у спірній квартирі понад 10 років без поважних причин.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали. Додатково повідомили, що б-яких усних та/або письмових домовленостей щодо проживання малолітнього ОСОБА_3 у спірному житлі між позивачем та представником відповідача не було. Представник відповідача ОСОБА_4 у звязку з народженням ОСОБА_3 не проявляла до будинку позивача будь-якого інтересу: не надавала кошти на створення умов для проживання малолітнього ОСОБА_3, не тримала в ньому дитячих речей, не вчиняла будь яких інших дій, які б свідчили про ймовірність проживання ОСОБА_3 у позивача. Зазначають, що відповідач жодного дня не проживав в будинку позивача, у нього нема тривалих звязків щодо цього будинку, представнику відповідача ОСОБА_4 ніхто не чинив перешкод щодо можливості проживання у спірному житлі, що підтверджується рішенням Франківського районного суду м.Львова від 17.06.2014р., ухвалою Львівського апеляційного суду м.Львова від 14 серпня 2014р.

Відповідач та представник відповідача в судове засідання не зявилися, не повідомили про причини неявки, хоча належно були повідомлені про час та місце слухання справи відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України. Тому, суд вважає за можливе справу слухати у їх відсутності, згідно ст. 224 ЦПК України, з постановленням заочного рішення.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради в судовому засіданні щодо вирішення спору поклався на розсуд суду.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника третьої особи органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний та підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що спірне житло знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Копистинського, 2, складається з пяти кімнат житловою площею 77,30 кв.м. Загальна площа квартири 183,70 кв.м. та належить ОСОБА_2 на підставі реєстраційного посвідчення записаного в реєстрову книгу №900 від 25.01.1984р.

У квартирі зареєстровані ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_6, що вбачається з довідки ЛКП Навколо базару № 221 від 02 лютого 2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідач без поважних на те причин не проживає у спірній квартирі, що стверджується представленими суду доказами, зокрема - актом ЛКП «Навколо базару» від 03.02.2014 року.

Крім того, згідно рішенні Франківського районного суду м.Львова від 17.06.2014р. у мотивувальній частині зазначено: «Із акту обстеження умов проживання від 23.07.2013 року Франківської районної адміністрації Львівської міської ради та фотографій, долучених до матеріалів справи, вбачається, що не створено умов для проживання дитини ОСОБА_3 за адресою: вул.Копистинського, 2».

Відповідно до Довідки ЛКП ТОВ ЖЕП Стимул-Сихів від 14.09.2015р. за адресою батька відповідача ОСОБА_3 2010 р.н - ОСОБА_6 1988р.н, співвласника житла по вул.Морозній, 37/67, було здійснено реєстрацію проживання рідної сестри відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_10 зареєстрована за даною адресою 24.06.2015р. Цей факт спростовує твердження представника відповідача про неможливість здійснити реєстрацію проживання відповідача ОСОБА_3 за місцем проживання одного з батьків.

Відповідно до п. 3 ст. 61 ЦПК України «Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини».

Відповідно до ст.3 п.6 ЦК України, не порушуючи «право на житло», гарантоване ст.8 Європейської конвенції захисту прав та основних свобод людини 1950р, яка була ратифікована законом України 1997р Про ратифікацію Європейської конвенції захисту прав та основних свобод людини 1950р, Протоколів 1,2, 4,7 11 , які є невідємною частиною даної Конвенції.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 2006р. національні суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права.

Так у Рішенні Європейського Суду від 22.02.2005р. у справі Novoseletskiy v.Ukraine право на житло було захищене, хоча заявник в ньому не проживав протягом тривалого часу, однак мав щодо цього житла достатньо тривалі звязки. Європейський Суд з прав людини застосував загальні принципи оцінки втручання у приватне життя до конкретної ситуації, що мала місце в Україні, визнавши, що судові органи України не спромоглися забезпечити виконання позитивного обовязку за ст.8 Конвенції, а саме відновити право на повагу до приватного та сімейного життя через відновлення права на житло.

Згідно ст. 242 ЦК України батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Відповідно до ст. 29 ч. 4 ЦК України місцем проживання малолітної дитини є місце проживання її батьків.

Ч. 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначено у ч. 2 ст. 16 ЦК України. Зокрема, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом прав, зокрема із позовом про втрату права користування та відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, судового рішення яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином, як убачається із вказаної норми, зняття з реєстрації з місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення: позбавлення права користування житловим приміщенням: виселення: визнання особи безвісно відсутньою; оголошення фізичної особи померлою. Враховуючи вимоги законодавства України про охорону дитинства, про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей, зокрема ст.12, суд приходить до переконання, що в даному випадку, житлові права малолітнього ОСОБА_3, не порушуються, оскільки батьки малолітнього ОСОБА_3 є забезпеченими житлом, що вбачається з довідки з ЛКП «Південне», ТОВ Сихів-Стимул; зокрема, батько ОСОБА_3 ОСОБА_6, є співвласником квартири за адресою: вул.Морозна,37/67, м.Львів. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 березня 2012р. було задоволено позов про зняття з реєстрації неповнолітніх дітей (та матері), які не проживали у спірній квартирі понад 10 років без поважних причин.

Сфера державної реєстрації проживання/перебування особи в Україні регулюється Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", порядком реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів Затвердженим Наказом МВС України від 22.11.2012 № 1077.

Відповідно до ст.1 Закону «місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово; Абзац п'ятий статті 3 в редакції Закону N 1673-VII ( 1673-18 ) від 02.09.2014; реєстрація внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.

Відповідно до ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником чи законом.

Оскільки, в судовому засіданні встановлено, що відповідач не проживає у спірній квартирі без поважних причин значно довше встановленого строку, жодної домовленості щодо користування житлом між ним та позивачем не було, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в частині визнання відповідача таким, що втратив право на користування житлом у спірній квартирі.

Позовна вимога щодо зняття з реєстраційного обліку відповідача не може бути задоволена, оскільки правовим наслідком визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є зняття її з реєстраційного обліку у вказаному житловому приміщенні відповідними державними органами.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 таким, що втратив право на користування житлом за адресою: м.Львів, вул.Копистинського, 2.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя Мартьянова С.М.