Провадження № 2/520/749/16
Київський районний суд м. Одеси в складі:
Головуючого - судді Луняченка В.О.
при секретарі Нефедової Г.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 міської ради до ОСОБА_2 Аліївни, за участю третьої особи Київської районної адміністрації ОСОБА_1 міської ради про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом приведення обєкту самочинної реконструкції у попередній стан,
ВСТАНОВИВ:
16.09.2015 року позивач ОСОБА_1 міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 Аліївни, в якому просить зобовязати ОСОБА_2 Аліївну власними силами і за свій рахунок звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення самочинної прибудови до кв. №1, розташованої на першому поверсі житлового будинку за адресою: м.Одеса, вул. ак. Корольова,114/1 та приведення даної квартири у попередній стан, а також стягнути з ОСОБА_2 Аліївни на користь позивача судові витрати сумою 1218,00 гривень. Свої вимоги мотивував тим, що ОСОБА_1 міською радою встановлений факт самовільної реконструкції квартири №1, розташованої у житловому будинку за адресою: м.Одсеа, вул. Ак. Корольова, 114/1, а саме факт того, що ОСОБА_3А, яка є власником квартири №1, розташованої на першому поверсі житлового будинку за адресою: м.Одеса, вул. Ак. Корольова, 114/1 самовільно виконала роботи з реконструкції вказаної квартир з улаштуванням прибудови, площею 35 кв.м, чим значно погіршила технічний стан будинку та житлово- побутові умови його мешканців. Дана реконструкція, а саме улаштована прибудова, збудована відповідачем на земельній ділянці, яка належить до комунальної власності територіальної громади м.Одеси в особі ОСОБА_1 міської ради, чим. у порушення норм законодавства, ОСОБА_3А самовільно зайнята та забудована земельна ділянка по вул. ак. Корольова, 114/1 у м.Одесі, Розпорядження №374 від 27.06.2014 року щодо знесення самочинно зведеної прибудови гр. ОСОБА_3 не виконала, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
У судовому засіданні представник позивача ОМР позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити та не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Представник третьої особи Київської районної адміністрації ОСОБА_1 міської ради у судове засідання з'явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, повідомлялась належним чином про час та місце слухання справи, причини неявки суду не відомі, заяв про розгляд справи за її відсутністю до суду не надходило.
При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача.
Відповідно до ст. 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Розглянувши доводи та пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Відповідно до ст.158 Земельного Кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.
Відповідно до ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами і державою виключно відповідно до закону.
Згідно ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним, примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 Аліївна на підставі договору купівлі- продажу від 05.09.2008 року належить квартира №1 у будинку №114/1 по вул. ак. Корольова у м.Одесі (а.с.9-10).
Результат даної реконструкції, а саме улаштована прибудова, збудована Відповідачем на земельній ділянці, яка належить до комунальної власності територіальної громади м. Одеси в особі ОСОБА_1 міської ради.
З метою фіксації та усунення вказаних порушень комунальним підприємством «Житлово-комунальний сервіс «Чорноморський» в листопаді 2013 року було складено акт обстеження квартири АДРЕСА_1 у м. Одесі.На підставі наданих КП «ЖКС «Чорноморський» документів, а саме: довідки Ф-1 про склад сім'ї від 20.11.2013 р., плану-схеми самочинно реконструйованої квартири, акту перевірки, фотофіксації самовільно реконструйованої квартири та актів обстеження від 21.11.2014 року та від 13.03.2014 року, Київською районною адміністрацією прийнято розпорядження від 27.06.2014 року № 374 «Про демонтаж (знесення) самочинно збудованої прибудови за адресою: АДРЕСА_2».На сьогоднішній день приписи КП «ЖКС «Чорноморський» та розпорядження Київської районної адміністрації Відповідачем у добровільному порядку не виконані.
ОСОБА_1 міською радою земельна ділянка по вул. Ак. Корольова, 114/1 Відповідачу або іншим особам не передавалась, також не приймалось рішення про надання гр. ОСОБА_3 у власність або у користування земельної ділянки по вул. Ак. Корольова, 114/1 у місті Одесі з метою здійснення реконструкції квартири № 1, розташованої на першому поверсі житлового будинку № 114/1 по вул. Ак. Корольова, а відтак має місце самовільне зайняття земельної ділянки.
У даній ситуації Відповідач здійснив реконструкцію квартири № 1 у житловому будинку № 114/1 по вул. Ак. Корольова у м. Одесі за відсутності необхідної проектної документації, а також дозволу на виконання робіт, пов'язаних із реконструкцією об'єкта архітектури, а відтак дане будівництво є самочинним.
Згідно до ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та п. 2 Порядку виконання будівельних робіт, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 466, будівельні роботи можуть виконуватися замовником після отримання документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договору суперфіцію та реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт.
Відповідно до п. 1 вищевказаного Порядку будівельні роботи - це роботи з нового будівництва, реконструкції, технічного переоснащення діючих підприємств, із реставрації, капітального ремонту.
Відповідно до п. 9 Порядку замовник (його уповноважена особа) заповнює і подає особисто або надсилає рекомендованим листом з описом вкладення чи через електронну систему здійснення декларативних процедур у будівництві до Інспекції два примірники такої декларації.
Згідно до п. 30 Порядку виконання будівельних робіт без відповідного документа, який дає право виконувати такі роботи, вважається самочинним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом.
Виходячи зі змісту норми, яка закріплена частиною 1 статті 376 Цивільного Кодексу України, житловий будинок, будинок, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони: збудовані, або будуються без належного дозволу; без належно затвердженого проекту; з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Частиною 7 цієї ж статті встановлено, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим, або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.
Відповідно до ст. 376 Цивільного кодексу України та п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) від 30.03.2012 № 6 самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.
Крім того, вищевказаною статтею передбачено, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) від 30.03.2012 № 6 право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 Ж), землекористувачі (стаття 95 ЗК), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки (стаття 1021 ЗК) або з інших передбачених законом підстав.
Діями гр. ОСОБА_3 порушено правові і організаційні основи планування, забудови та іншого використання територій, спрямовані на забезпечення сталого розвитку населених пунктів, що, в цілому, суперечить державній політиці в сфері містобудування.
Також, зазначеними діями (бездіяльністю) зачіпаються основи місцевого самоврядування, якими згідно ч.1 ст. 142 Конституції України є земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст.
Статтею 13 Конституції України встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.
Згідно ст.14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
Відповідно до ст.142 Конституції України, ст.60 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні" матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме та нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об'єкт їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.
Статтею 143 Конституції України та п.З ст.60 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.
Відповідно до п.З ст.16 розділу III „Матеріальна та фінансова основа місцевого самоврядування" Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» матеріальною та фінансовою основою місцевого самоврядування є також: земля, яка знаходиться в комунальній власності територіальної громади міста Одеси, від імені та в інтересах якої права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.
Відповідно до приписів ст. 12 Земельного кодексу України зокрема, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить:розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.
Виходячи зі змісту ст. 391 ЦК України та ст. ст. 152, 212 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, в тому числі шляхом повернення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, яке здійснюється за рахунок громадян, що самовільно зайняли земельні ділянки.
Наведені вище обставини та законодавчі положення свідчать про необхідність задоволення позовних вимог .
Керуючись ст. 121 Конституції України, ст.ст. 88, 213, 215, 217, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 1, 88, 118, 125, 126, 153 Земельного Кодексу України, ст.ст. 215, 216, 317, 319, 321, 328, 373 Цивільного кодексу України, , суд, -
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 міської ради до ОСОБА_2 Аліївни, за участю третьої особи Київської районної адміністрації ОСОБА_1 міської ради про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом приведення обєкту самочинної реконструкції у попередній стан- задовольнити.
ОСОБА_4 ОСОБА_2 Аліївну власними силами і за свій рахунок звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення самочинної прибудови до кв. №1, розташованої на першому поверсі житлового будинку за адресою: м.Одеса, вул. ак. Корольова,114/1 та приведення даної квартири у попередній стан.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача.

Суддя Луняченко В. О.