Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/1057/15-ц
Провадження № 2/499/28/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"27" квітня 2016 р. смт. Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді Погорєлова І.В., при секретарі судового засідання Дібровій О.І., розглянувши в судовому засіданні в залі суду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Іванівська нотаріальна контора Одеської області та Павлинська сільська рада Іванівського району Одеської області про визнання заповіту недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, треті особи: Іванівська нотаріальна контора Одеської області та Павлинська сільська рада Іванівського району Одеської області про визнання заповіту недійсним.

Свої позовні вимоги вона обґрунтовувала тим, що 10 травня 2011 року померла її мати ОСОБА_3, на момент смерті матері позивачка проживала разом з нею, вела спільне господарство. 21 листопада 2011 року ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса для прийняття спадщини, на підставі чого їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, який належав її матері, але в видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 9,20 га, яка також була у власності померлої, їй було відмовлено, у звязку з тим що 17 червня 2011 року від імені ОСОБА_2 до Іванівської державної нотаріальної контори надійшла заява про прийняття спадщини, яка складається з земельної ділянки площею 9,20 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва відповідно до заповіту ОСОБА_3, який було посвідчено Павлинською сільською радою Іванівського району Одеської області від 03 листопада 2008 року за №59.

Однак позивачка вважає, що заповіт є недійсним, оскільки на момент складання заповіту її мати, ОСОБА_3 тяжко хворіла, постійно проживала з позивачкою, та ніколи не висловлювала свої наміри щодо складання на будь-кого заповіту, в сільську раду не ходила та ніхто з посадових осіб сільської ради до неї не приходив.

Позивачка та її представники у судовому засіданні підтримали свої позовні вимоги.

Відповідачка по справі позов не визнала, заперечувала проти його задоволення, посилаючись на безпідставність позовних вимог.

Суд, заслухавши сторони по справі, дослідивши письмові матеріали справи, докази по справі та пояснення свідків, з урахуванням положень ст. 60 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ст. 11 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказі в сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, а тому на запитання суду про надання інших доказів, крім наданих, чи неможливості їх витребування і необхідність цієї дії судом, встановлено, що всі докази надані, а тому суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 10 травня 2011 року померла мати позивачки ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Останнім місцем її проживання і місцем відкриття спадщини є с. Нові Шомполи вул. Радянської Армії 13, Іванівського району Одеської області. Після смерті ОСОБА_3, ОСОБА_1 прийняла спадщину за законом, яка складається з житлового будинку, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину. Зазначені факти сторонами визнаються та не оспорюються.

28 травня 2008 року ОСОБА_3 склала заповіт, згідно якого спадкоємцем належного їй майна у вигляді домоволодіння з господарськими та побутовими спорудами і земельною ділянкою площею 0,40 га, яке знаходиться в с. Нові Шомполи по вул. Радянської Армії № 13 Іванівського району Одеської області є ОСОБА_2, однак 14.12.2010 року даний заповіт було відмінено, про що свідчить надпис, завіреним секретарем сільської ради на даному заповіті, що підтверджується копією заповіту від 28 травня 2008 року, доданого до матеріалів справи.

03 листопада 2008 року ОСОБА_3 знову склала заповіт, відповідно до якого спадкоємцем земельної ділянки площею 9,20 га, яка розташована на території Павлинської сільської ради Іванівського району Одеської області, масив 13 ділянка № 2 є ОСОБА_2, що підтверджується копією заповіту від 03.11.2008 року № 59.

Згідно зі ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження особи на випадок її смерті.

Представники позивачки зазначають, що заповіт від 03.11.2008 року № 58, складений на імя ОСОБА_2 є недійсним, так як в ньому не зазначено час складання заповіту (години та хвилини) та не збігається підпис спадкодавця на заповіті та підпис спадкодавця в паспорті.

Крім того позивачкою зазначалося, що в заповіті зазначена дата народження заповідача, яка не збігається з датою народження заповідача, яка зазначена була в паспорті.

Відповідачкою щодо цієї обставини було повідомлено, що на момент складання заповіту у спадкодавиці ОСОБА_3 був інший паспорт, згідно якого і були внесені відомості в заповіт( дата народження), а паспорт на який посилається позивач був виданий після складання даного заповіту, зазначену обставину також підтвердила позивачка ОСОБА_1

У зв'язку з чим, у судовому засіданні сторони зазначений факт не оспорювали та визнали.

На підтвердження чи спростування посилань щодо недійсності заповіту, представники позивачки підтримали клопотання про виклик у судове засідання в якості свідка колишнього секретаря Павлинської сільської ради Іванівського району Одеської області, яка посвідчувала оспорюваний заповіт, ОСОБА_4

У судовому засіданні ОСОБА_4 зазначила, що при складані заповіту ОСОБА_3 була при пам'яті, добре розуміла значення своїх дій, ніяких проявів неадекватності встановлено не було, власноруч спадкодавиця ставила підпис на заповіті та перед підписуванням прочитала його в голос. За словами ОСОБА_4 заповіт було складено в приміщенні Павлинської сільської ради Іванівського району Одеської області.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонам та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Крім того, згідно з ч.1 ст.131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі. Докази подаються у строк, встановлений судом з урахуванням часу, необхідного для подання доказів.

У відповідності до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці фактичні дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів.

У відповідності до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Як вбачається з матеріалів справи та за результатом судового розгляду позивачем та її представниками не надано жодного належного та допустимого доказу щодо недійсності заповіту від 03 листопада 2008 року за №59.

Відповідно до ст. 202 ЦК України заповіт є одностороннім правочином, тобто дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно з ч. 3 ст. 202 ЦК України одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами (заповіт подружжя).

Будь-які обовязки спадкоємців перед спадкодавцем виникають лише після смерті заповідача, тобто розпорядження набувають юридичної сили не з часу посвідчення заповіту, а з моменту відкриття спадщини.

Ст. 1257 ЦК України містить норми щодо недійсності заповіту, які є спеціальними нормами.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом зацікавленої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде установлено, що волевиявлення спадкодавця не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до зазначеного, суду не надано жодного доказу, який підтверджував би, що волевиявлення ОСОБА_3 щодо складання заповіту 03 листопада 2008 року на імя ОСОБА_2 не було вільним та не відповідало її волі.

Зворотне було доведено в судовому засіданні показами свідка ОСОБА_4, яка зазначила, що ОСОБА_3 була пам'яті, добре розуміла значення своїх дій, ніяких проявів неадекватності встановлено не було, власноруч ставила підпис на заповіті та перед підписуванням прочитала його в голос.

Згідно абзацу 3 п.16 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року встановлено, що при розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу, однак відповідних клопотань до суду заявлено не було.

При цьому представники позивачки в обґрунтування своїх вимог хоч і посилалися на недійсність підпису заповідача на заповіті, при цьому клопотань, щодо проведення почеркознавчої експертизи не заявляли, тому така обставину судом вважається не доведеною.

Посилання позивача на те що заповіт є недійсним в звязку із тим, що в ньому не зазначено години та хвилини посвідчення заповіту, суд також не може прийняти як доказ недійсності цього заповіту, враховуючи наступне.

Відповідно до п.157 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженої наказом МЮУ від 03.03.2004 № 20/5, яка була чинною на момент складання заповіту, заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається ним перед його підписом.

Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою за правилами, викладеними в пункті 16 цієї Інструкції.

Фізична особа, на користь якої заповідається майно, не вправі

підписувати заповіт за заповідача.

Як вбачається, зазначена норма містить вимогу, що в заповіті повинно бути зазначено місце та час складання заповіту. При цьому слід зазначити, що час складання заповіту є обширним поняттям.

В заповіті, що оспорюється зазначено як місце складання так і час складання, а саме день, місяць та рік.

Суд приходить до висновку, що відсутність на заповіті годин та хвилин складання заповіту не може бути підставою для визнання його недійсним, оскільки в нормі закону прямої вимоги щодо зазначення годин та хвилин складання заповіту немає.

Отже суд взявши до уваги вищезазначене приходить до висновку, що позивачем по справі не надано та не зазначено жодного доказу в обґрунтування позовних вимог щодо недійсності заповіту складеного 03 листопада 2008 року ОСОБА_3.

Керуючись ст. 14, 57, 60, 130,174, 212, 213 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Іванівська державна нотаріальна контора Одеської області та Павлинська сільська рада Іванівського району Одеської області, про визнання заповіту недійсний відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Іванівський районний суд Одеської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_5