Справа № 363/3328/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Декаленко В. С. ,

при секретарі - Кравцовій Ю. В.,

за участю:

представника позивача - Оніщенко Ю.В.

представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості мотивуючи свої вимоги тим, що 16.10.2007 року ВАТ «Сведбанк» (правонаступник - ПАТ «Сведбанк») та фізична особа - ОСОБА_2 уклали Кредитний договір № 2615/1007/88-050, з подальшим внесення змін та доповнень, відповідно до умов якого Банк зобов'язався надати Позичальнику кредит у сумі 150 000, 00 дол. США, а Позичальник зобов'язалася повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування ним в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором.

Зазначають, що Банк свої зобов'язання за Кредитним договором виконав, а саме надав Позичальнику кредитні кошти, остання ж в свою чергу неналежно виконує взяті на себе зобов'язання, чим грубо порушує істотні умови Кредитного договору, в результаті чого станом на 10.06.2014 року має прострочену заборгованість: за кредитом - 122 740, 21 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає - 1 448 766, 65 грн., по відсотках - 11 932,67 дол. США., що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 140 847,52 грн., пеня за останній рік - 1 851, 79 дол. США., що по курсу НБУ на дату розрахунку складає - 21 857, 64 грн.

Звертають увагу суду на те, що 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк», який в свою чергу виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» було укладено Договір факторингу, згідно умов якого Банк відступив Фактору свої права вимоги заборгованості, зокрема по Кредитному договору № 2615/1007/88-050 від 16.10.2007 року.

28.11.2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено Договір факторингу, згідно умов якого Клієнт (ТОВ «ФК «Вектор Плюс») відступив Фактору (ТОВ «Кредитні ініціативи») свої права Вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, право на вимогу якої належить Клієнту на підставі Документації, зокрема і по Кредитному договору № 2615/1007/88-050 від 16.10.2007 року.

Посилаються на те, що враховуючи вищевикладене, внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором від 16.10.2007 року № 2615/1007/88-050 позичальником згідно якого є ОСОБА_2

Обґрунтовуючи свої вимоги вказують також на те, що в забезпечення виконання зобов'язань Позичальника, що випливають з Основного договору, 16.10.2007 року ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та фізична особа - ОСОБА_4, уклали Договір Поруки № 2615/1007/88-050-Р-50, згідно умов якого Поручитель поручається за виконання Позичальником обов'язків, що виникли на підставі Основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. Поручитель та Позичальник відповідають перед Банком за порушення обов'язків за Договором, як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед Банком у тому ж обсязі, що і Боржник.

На підставі вищевикладеного, а також керуючись, зокрема ст.ст. 11, 509, 525, 526, 549, 553, 554, 623, 624, 625 ЦК України, звертаються з даним позовом до суду та просять стягнути солідарно з відповідачів заборгованість в загальному розмірі 1 611 471, 81 грн. та судові витрати.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги підтримує з вищевикладених підстав обґрунтувавши проясненнями просить суд позов задовольнити повному обсязі.

Представник відповідача - ОСОБА_2 в судовому засіданні вимоги позивача не визнає обгрунтувавши запереченнями та надавши їх в письмовому вигляді просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідач - ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився про день, час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, причини неявки суду не відомі.

Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідача-2, відповідно до вимог ст. 169 ЦПК України.

Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача - ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов доведений та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, 16.10.2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» (надалі - Банк) та ОСОБА_2 (надалі - Позичальник, Відповідач - 1) було укладено Кредитний договір № 2615/1007/88-050, згідно умов якого Банк зобов'язується надати Позичальнику грошові кошти у вигляді кредитної лінії, що не поновлюється у розмірі 150 000, 00 дол. США на строк з 16.10.2007 року по 16.10.2017 року та на умовах передбачених у цьому Договорі, а Позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором (а.с. 5-6).

26.02.2010 року між ПАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником ВАТ, яке в свою чергу виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» та Позичальником було укладено Договір про внесення змін і доповнень № 1 до Кредитного договору № 2615/1007/88-050 від 16.10.2007 року згідно умов якого сторони зокрема домовились вважати кошти надані Позичальнику у вигляді кредитної лінії, що не поновлюється, кредитом в розмірі 119 985, 00 дол. США (а.с. 8-11).

01.03.2010 року між ПАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» та Позичальником було укладено Договір про внесення змін і доповнень № 2 до Кредитного договору № 2615/1007/88-050 від 16.10.2007 року згідно умов якого сторони зокрема домовились, що з урахуванням п. 2 цього Договору розмір строкової заборгованості за Кредитом, що відображена на позичковому рахунку Позичальника складає 131 170, 00 дол. США (а.с. 12-13).

Суд проаналізувавши зміст правовідносин, які виникли між сторонами приходить до висновку, що вони підпадають під регулювання ст.ст. 1054-1056-1 ЦК України (Кредит).

Так частина перша статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як уже зазначалося вище, згідно умов Кредитного договору № 2615/1007/88-050, сторони, зокрема погодили, що Банк зобов'язується надати Позичальнику грошові кошти у вигляді кредитної лінії, що не поновлюється у розмірі 150 000, 00 дол. США, однак в подальшому укладенням Договорів про внесення змін і доповнень до вказаного Кредитного договору визначили вважати кошти надані Позичальнику у вигляді кредитної лінії, що не поновлюється, кредитом, розмір строкової заборгованості за яким станом на 01.03.2010 року склав 131 170, 00 грн.

Судом встановлено, а відповідачами в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не спростовано, що відповідач-1 скористалась наданими Банком послугами, а саме отримала кредитні кошти у вищезазначеному розмірі, що об'єктивно підтверджується наданим суду Виписками по особовому рахунку (том 2, а.с.60-97, 113-265, том 3, а.с. 1-8), Розрахунком заборгованості (а.с. 67) та Реєстрами заборгованості боржників (а.с. 68-71, які суд приймає до уваги як належні та допустимі докази в розумінні ст.ст. 57-59 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про доведеність посилань представника позивача в своєму позові про належне виконання Банком своїх зобов'язань за укладеним між сторонами Кредитним договором № 2615/1007/88-050.

Як вбачається зі змісту умов Кредитного договору, сторони погодили, що Позичальник зобов'язується, зокрема повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором.

Статті 526, 525, 610 ЦК України, визначають, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, а відповідачами в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не спростовано, що не зважаючи на вимоги вищезазначених норм ЦК України та умов Кредитного договору, відповідач-1 отримавши кредитні кошти на умовах забезпеченості, строковості, погашення та платності, порушила свої зобов'язання за Договором, що призвело до виникнення у неї заборгованості, яка станом на 10.06.2014 року складала: за кредитом - 122 740, 21 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку - 1 448 766, 65 грн. та по відсотках - 11 932,67 дол. США., що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку - 140 847,52 грн., що об'єктивно підтверджується наданим суду Розрахунком заборгованості від 10.06.2014 року (том 3, а.с. 67), який суд визнає достовірним та правильним, оскільки він не спростований відповідачами, та приймає до уваги як належний і допустимий доказ в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, який підтверджує факт наявності у відповідача-1 зазначеної заборгованості та її розмір.

Судом встановлено, що з дня звернення позивача з позовом до суду по день ухвалення рішення, відповідачем-1 зазначена сума заборгованості в добровільному порядку не погашена.

За приписами статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом…

Частина друга статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк», який в свою чергу виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» було укладено Договір факторингу, згідно умов якого Банк відступив Фактору свої права вимоги заборгованості, зокрема і по Кредитному договору № 2615/1007/88-050 від 16.10.2007 року укладеному між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2

В подальшому, 28.11.2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено Договір факторингу, згідно умов якого Клієнт (ТОВ «ФК «Вектор Плюс») відступив Фактору (ТОВ «Кредитні ініціативи») свої права Вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, право на вимогу якої належить Клієнту на підставі Документації, зокрема і по Кредитному договору № 2615/1007/88-050 від 16.10.2007 року укладеному між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2 (а.с. 25-66).

Статті 512, 513, 514 ЦК України визначають, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, зокрема внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

З врахуванням зазначеного є доведеною та обставина, що по Кредитному договору № 2615/1007/88-050 від 16.10.2007 року укладеному між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2, дійсно відбулася заміна кредитора з ПАТ «Сведбанк» на ТОВ «ФК «Вектор Плюс», а подальшому з ТОВ «ФК «Вектор Плюс» на ТОВ «Кредитні ініціативи».

Враховуючи вищевикладене, а також встановлені в судовому засіданні обставини суд приходить до висновку про доведеність наявності порушення права позивача, як Кредитора у зобов'язанні, яке виникло між ним та відповідачем-1, та наявності в нього права вимагати усунення зазначених порушень в спосіб стягнення заборгованості за кредитним Договором, що не суперечить умовам укладеного Кредитного договору та узгоджується із приписами ст. 16 ЦК України.

Крім того, згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статті 546, 548 ЦК України визначають, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

В пункті 8 Кредитного договору сторони погодили, що за порушення строків погашення заборгованості за кредитом та/або строків сплати процентів за користування кредитом Позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості.

Як вбачається з наданого суду Розрахунку заборгованості станом на 10.06.2014 року , у зв'язку з порушенням відповідачем-1 своїх зобов'язань за Кредитним договором, які стосуються повернення кредитних коштів та сплати процентів за їх користуванням Банком було нараховано пеню за останній календарний рік в розмірі 1851, 79 дол. США., що по курсу НБУ на дату розрахунку складає - 21 857, 64 грн.

Суд визнає зазначений Розрахунок правильним і приймає його до уваги як належний та допустимий доказ, який підтверджує факт нарахування пені та її розмір.

Враховуючи вищевикладене, а також ту обставину, що судом достовірно встановлено факт порушення відповідачем-1 своїх зобов'язань за Кредитним договором, суд приходить до висновку про доведеність також позовних вимог позивача про стягнення з відповідача-1 на користь Банку пені в розмірі 1851, 79 дол. США., що по курсу НБУ на дату розрахунку складає - 21 857, 64 грн.

Також як вже зазначалося вище, статті 546, 548 ЦК України визначають, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Судом встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов'язань відповідача-1 за Кредитним договором № 2615/1007/88-050 від 16.10.2007 року, 16.10.2007 року між ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_4 було укладено Договір поруки № 2615/1007/88-050-Р-50, згідно умов якого Поручитель поручається за виконання Позичальником обов'язків, що виникли на підставі Основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. Поручитель та Позичальник відповідають перед Банком за порушення обов'язків за Договором, як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед Банком у тому ж обсязі, що і Боржник.

Стаття 554 ЦК України визначає, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що судом встановлено, що відповідач-1 порушила свої зобов'язання за Кредитним договором, зокрема не здійснює повернення кредитних коштів та не сплачує відсотки за їх користування, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості не тільки з Позичальника, а й з Поручителя знайшли своє доведення в судовому засіданні і є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому підлягають задоволенню.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача-1 та її представника, як такі, що не знайшли своє доведення в судовому засіданні та такі, що об'єктивно спростовуються в сукупності всіма матеріалами справи та встановленим в судовому засіданні обставинами.

Статті 15-16 ЦК України визначають, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За приписами статей 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Крім того, оскільки суд прийшов до висновку про доведеність вимог позивача та необхідності задоволення його позову, в силу ст.ст. 79, 88 ЦПК України також на його користь з відповідачів підлягає стягненню солідарно судовий збір в розмірі 3 654, 00 грн.

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 16, 509, 512, 513, 514, 525, 526, 533, 541, 543, 546, 548, 549, 553, 554, 610, 611, 612, 624, 625, 1050, 1054 ЦК України, Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 79, 88, 208, 209, 213-215, 217- 218, 223 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 та ОСОБА_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», :

- заборгованість за Кредитним договором № 2615/1007/88-050 від 16.10.2007 року в загальному розмірі 1 611 471, 81 грн.;

- судовий збір в розмірі 3 654, 00 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В. С. Декаленко