20 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., ГвоздикаП.О., Ситнік О.М.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Малого підприємства «Турія» про визнання майнового права на квартиру та заборону вчиняти дії,
за касаційною скаргою ОСОБА_5, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_4, на рішення апеляційного суду Волинської області від 08 грудня 2015 року,
в с т а н о в и л а:
У червні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Малого підприємства «Турія» (далі - МП «Турія») про визнання майнового права на квартиру та заборону вчиняти дії.
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що 14 лютого 2008 року між нею та МП «Турія» в особі директора ОСОБА_6 укладено договір про дольову участь (інвестування) у будівництві житла по АДРЕСА_1, відповідно до умов якого відповідач взяв на себе зобов'язання збудувати за вищевказаною адресою в м. Луцьку двокімнатну квартиру № 4 на другому поверсі загальною площею 75 кв. м. Позивачем вчасно та в повному обсязі сплачено кошти по фінансуванню будівництва та оплаті виконаних робіт. У зв'язку із тим, що відповідач протягом тривалого часу не надає позивачу необхідні для державної реєстрації набутого нею права власності на нерухоме майно документи, ОСОБА_4 просила визнати за нею майнове право на двокімнатну квартиру № 4 на другому поверсі загальною площею 75 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Луцьк, АДРЕСА_1. Заборонити МП «Турія» та будь-яким іншим особам, в тому числі правонаступникам МП «Турія» вчиняти дії по передачі іншим особам майнового права на вищевказану двокімнатну квартиру.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від

14 серпня 2015 року позовні вимоги задоволено. Визнано за ОСОБА_4 майнове право на двокімнатну квартиру № 4 загальною площею 75 кв. м., яка розташована на другому поверсі будинку, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1, м. Луцьк. Заборонено МП «Турія» та будь-яким іншим особам, в тому числі правонаступникам МП «Турія» вчиняти будь-які дії по передачі іншим особам майнового права ОСОБА_4 на двокімнатну квартиру № 4 загальною площею 75 кв. м., яка розташована на другому поверсі будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, м. Луцьк. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 10 грудня

2015 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від

14 серпня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення яким в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 18 грудня

2015 року виправлено допущену у вступній частині повного тексту рішення апеляційного суду Волинської області від 08 грудня 2015 року описку, щодо дати ухвалення з «10 грудня 2015 року» на «08 грудня 2015 року».

У касаційній скарзі ОСОБА_5, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_4, просить скасувати рішення апеляційного суду Волинської області від 08 грудня 2015 року та залишити в силі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 серпня 2015 року, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що оскільки позивачем сплачено повна вартість обʼєкта нерухомості, тобто, останньою вчинено дії спрямовані на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на обʼєкт будівництва, а тому позовні вимоги є підставними.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із відсутності підстав для задоволення позовних вимог, оскільки МП «Турія» не мало права укладати із ОСОБА_4 договір щодо її дольової участі у будівництві.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно рішення виконкому Луцької міської ради від 31 липня 2001 року № 432 погоджено ОСОБА_7 та ОСОБА_8 місце розташування земельної ділянки на АДРЕСА_1 у м. Луцьку, загальною площею 0,05 га для будівництва житлового будинку-офісу за рахунок земель міськземфонду.

Рішенням Луцької міської ради від 26 липня 2002 року № 2/47 було внесено часткові зміни до п. 2 рішення виконкому від 27 грудня 2001 року

№ 729 «Про надання громадянам ОСОБА_7 та ОСОБА_8 земельної ділянки на умовах оренди для будівництва та обслуговування житлового будинку-офісу», яким ОСОБА_8 та ОСОБА_7 надано земельну ділянку по АДРЕСА_1 у м. Луцьку, площею 0,0474 га на умовах оренди терміном на 25 років для будівництва та обслуговування житлового будинку.

11 червня 2002 року міською інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю ОСОБА_8 та ОСОБА_7 було надано дозвіл № 63 на виконання будівельних робіт з будівництва двоквартирного житлового будинку.

06 вересня 2002 року було укладено договір довгострокової оренди земельної ділянки на 25 років площею 474 кв. м., реєстраційний номер № 548 для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Рішенням виконкому Луцької міської ради від 31 жовтня 2005 року

№ 371 ОСОБА_8 та ОСОБА_7 дозволено провести коригування проектної документації будівництва 2-квартирного житлового будинку на

6-квартирний та завершити його будівництво.

14 лютого 2008 року між МП «Турія» в особі директора ОСОБА_6 з однієї сторони та ОСОБА_4 було укладено Договір про дольову участь (інвестування) у будівництві житла по АДРЕСА_1 у м. Луцьку.

Згідно з Декларацією № ВЛ № 5, виданою Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю 17 квітня 2012 року, будівництво семиквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 в

м. Луцьку було закінчено 30 грудня 2008 року. Строк введення об'єкта в експлуатацію - квітень 2012 року. В п. 4 Декларації, міститься інформація де генеральним підрядником є МП «Турія».

Згідно ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) встановив, що МП «Турія» в розумінні положень Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» не мало права, як генеральний підрядник, укладати із ОСОБА_4 договір щодо її дольової участі у будівництві, а тому суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки уклавши із позивачем вищезгаданий договір про дольову участь (інвестування) у будівництво житла, відповідач розпорядився правами на об'єкт будівництва, які йому не належать.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Волинської області від 08 грудня 2015 року, тому що судове рішення законне та обґрунтоване.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_4, відхилити.

Рішення апеляційного суду Волинської області від 08 грудня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Малого підприємства «Турія» про визнання майнового права на квартиру та заборону вчиняти дії залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко П.О. Гвоздик О.М. Ситнік