АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/160/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 53 Казидуб О.Г.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоМіщенка С. В.
суддівСіренка Ю. В. , Трюхана Г. М.
при секретаріКолеснику Я. В.

з участю представника відповідача Кузнєцова Є.В. та позивача ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника комунального підприємства "Облпаливо" Черкаської обласної ради на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 листопада 2015 року та додаткове рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до комунального підприємства "Облпаливо" Черкаської обласної ради про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року ОСОБА_7 звернулася з позовом до КП «Облпаливо» Черкаської обласної ради про поновлення на роботі і оплату праці за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості по забортній платі та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позову позивач зазначала, що наказом № 8-к від 26 січня 1977 року Черкаського управління Облпаливо вона була прийнята на роботу з 31 січня 1977 р. на посаду економіста планово-фінансового відділу.

Наказом № 03 від 07 травня 2007 року Черкаського обласного КП «Облпаливо» була переведена на посаду провідного спеціаліста.

Наказом № 01-к від 03.01.2012 р. КП «Облпаливо» її було призначено відповідальною з питань екології, а також зобов'язано виконувати роботу з питань діловодства.

Вона добросовісно виконувала свою роботу на підприємстві, до відповідальності за порушення трудової дисципліни за 37 років роботи жодного разу не притягувалася, дисциплінарних стягнень не має.

Наказом № 60-к від 31.10.2014 р. КП «Облпаливо» вона була звільнена з посади техніка обліку з 31.10.2014 р. у зв'язку з прогулом без поважних причин (була відсутня на роботі більше трьох годин) за п.4 ст.40 КЗпП України.

Підставами звільнення, як зазначено у наказі є: службова записка головного бухгалтера ОСОБА_8, акти відсутності ОСОБА_7 на робочому місці, табель обліку робочого часу.

ОСОБА_7 31.10.2014 р. о 16 год. 00 хв. було ознайомлено з наказом, але їй не дозволили ознайомитися з документами, які слугували підставами для прийняття даного наказу.

Також вона 14.11.2014 р. направила на адресу відповідача два рекомендованих листа, в яких просила повідомити її, за прогул якого саме робочого дня, її звільнили, а також надати копії документів, які б підтверджували порушення трудової дисципліни з її боку.

Звільнення вважає незаконним, оскільки в наказі не зазначається та їй невідомо, в який саме день вона була відсутня на робочому місці більше трьох годин. 31.10.2014 р. нею та головним бухгалтером ОСОБА_8 був підписаний табель виходів на роботу апарату управління КП «Облпаливо» за жовтень 2014 р., з якого вбачається, що вона по 8 годин працювала кожного дня крім вихідних.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпПУ розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, працівником органу внутрішніх справ, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. Згідно з листом голови Ради трудового колективу КП «Облпаливо» ОСОБА_9 від 04.11.2014 р. Рада трудового колективу КП «Облпаливо» Черкаської обласної ради згоди на звільнення ОСОБА_7 за ст. 40 п. 4 КЗпПУ, не надавали .

Тому її необхідно поновити на роботі і стягнути з відповідача 2 672 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Також відповідно до виписки наданої КП «Облпаливо» у відповідача за весь час роботи позивача виникла заборгованість по заробітній платі в сумі 3 317 грн. 54 коп., яку відповідач не виплачує і тому ця сума підлягає до стягнення.

Крім того їй не було виплачено 668 грн. компенсації за невикористану відпустку у розмірі 1/2 середньомісячного заробітку, розмір якого складає 1 336 грн.

Також вважає, що їй незаконними діями відповідача спричинена моральна шкода, оскільки вона є інвалідом II групи, а після незаконного звільнення в результаті отриманого стресу, здоров'я погіршилося, у зв'язку з чим вона була змушена звертатися до лікарів, розмір якої позивач оцінила в суму 5 000 грн.

ОСОБА_7 просила суд поновити її на роботі в КП «Облпаливо» Черкаської обласної ради.

Стягнути з КП «Облпаливо» Черкаської обласної ради на користь ОСОБА_7 середній заробіток за вимушений прогул, починаючи з 31.10.2014 р. та на день ухвалення судового рішення.

Стягнути з КП «Облпаливо» Черкаської обласної ради на користь ОСОБА_7 заборгованість по заробітній платі у розмірі 3 317 грн. 54 коп., 668 грн. компенсацію за невикористану відпустку.

Стягнути з КП «Облпаливо» Черкаської обласної ради 5 000 грн. моральної шкоди на її користь.

У судовому засіданні позивачка збільшила позовні вимоги, просила поновити її на роботі в КП «Облпаливо»Черкаської обласної ради на посаді провідного спеціаліста з кадрових питань з 03 листопада 2014 року, стягнути з Комунального підприємства «Облпаливо» Черкаської обласної ради на користь ОСОБА_7 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 31.10.2014 року по 12.11.2015 року, заборгованість по заробітній платі в розмірі 2 629 грн. 53 коп., компенсацію за невикористану відпустку з 16.05.2014 року по 31.10.2014 року в розмірі 1 449 грн. 95 коп., моральну шкоду в розмірі 5 000, 00грн.

У судових дебатах відповідачка зменшила позовні вимоги відмовилась від 900 грн. доплати за 3 місці та відмовилась від середньомісячної заробітної плати на час звільнення в розмірі 1 715 грн. 41 коп., погодилась з довідкою про середньомісячну заробітну плату в розмірі 1 542 грн. 35 коп., підтримала свої пояснення викладенні в том.1 арк.спр.77 та решту позовних вимог підтримала в повному обсязі / а.с. 148-149 т. 1 /.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 травня 2015 року провадження в даній справі було закрито з підстав непідвідомчості даного спору для розгляду судом загальної юрисдикції у порядку ЦПК України /а.с. 162-163 т. 1/.

Але ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 10 червня 2015 року ухвалу Придніпровського суду м. Черкаси від 06 травня 2015 року скасовано, матеріали цивільної справи направлені до суду першої інстанції для продовження розгляду спору по суті.

Рішенням та додатковим рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 листопада 2015 року позовну заяву ОСОБА_7 до КП «Облпаливо» Черкаської обласної ради про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку та моральної шкоди - задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_7 на роботі в КП «Облпаливо» Черкаської обласної ради на посаді провідного спеціаліста з кадрових питань та обліку інформації з 03 листопада 2014 року».

Стягнуто з КП «Облпаливо» Черкаської обласної ради на користь ОСОБА_7 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 31 жовтня 2014 року по 12 листопада 2015 року в розмірі 19 242 грн. 70 коп.

Стягнуто з КП «Облпаливо» Черкаської обласної ради на користь ОСОБА_7 заборгованість по заробітній платі в розмірі 2 629 грн. 53 коп.

Стягнуто з КП «Облпаливо» Черкаської обласної ради на користь ОСОБА_7 компенсації за невикористану відпустку з 16 травня 2014 року по 31 жовтня 2014 року в розмірі 1 449 грн. 95 коп.

Стягнуто з КП «Облпаливо» Черкаської обласної ради на користь ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 2 000, 00грн.

Стягнуто з КП «Облпаливо» Черкаської обласної ради судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. в прибуток держави.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням та додатковим рішенням суду першої інстанції, представник КП "Облпаливо" Черкаської обласної ради подав апеляційну скаргу.

Апелянт зазначає, що судом було не вірно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Зокрема зазначив, що ухвалюючи рішення суд 12 листопада 2015 року суд не вирішив вимогу щодо поновлення позивача на роботі, а про розгляд даної вимоги і ухвалення додаткового рішення 12 листопада 2015 року сторони повідомлені не були, хоча в своєму додатковому рішенні суд зазначив, що сторони повідомлені, а про причину неявки в судове засідання - не повідомили суду, що є порушенням процесуального права. При цьому додаткове рішення суду має невідповідності в частині назви відповідача.

Також, ухвалюючи рішення, суд в мотивувальній частині, надаючи оцінку доказам у справі безпідставно прийшов до висновку, що наказ № 24-к від 30 квітня 2014 року підроблений, оскільки експертного висновку з цього питання виготовленого не було, а тому суд фактично переклав на себе функції експерта.

Суд залишив поза увагою ту обставину, що на КП «Облпаливо» відсутня профспілкова організація, а тому її згода при звільненні не потрібна та , що звільнення позивача було здійснено правомірно, оскільки остання не спростувала доказів відповідача.

Апелянт просив:

- скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 листопада 2015 року;

- скасувати додаткове рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 листопада 2015 року;

- залишити позовну заяву ОСОБА_7 без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення та додаткового рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог та доводів апелянта, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У поданій апеляційній скарзі КП «Облпаливо», оскаржуючи рішення суду першої інстанції, послалось на неправильну оцінку судом наданих відповідачем доказів щодо підстав звільнення позивача за прогул та на процесуальні порушення щодо порядку ухвалення додаткового рішення та щодо допущених описок в рішенні.

Ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що наказом № 8-к від 26.01.1977 року Черкаського управління Облпаливо ОСОБА_7 була прийнята на роботу з 31.01.1977 р. на посаду економіста планово-фінансового відділу /а.с. 7 т. 1/, де пропрацювала до 31 жовтня 2014 року.

При цьому, як було встановлено судом першої інстанції, загальний стаж роботи позивача на даному підприємстві складає 37 років і за весь період її роботи в КП «Облпаливо» претензій від роботодавця до ОСОБА_7 з приводу неналежного виконання нею роботи не було і цю обставину відповідач не спростував.

Відповідно до наказу № 60-к від 31 жовтня 2014 року ОСОБА_7 була звільнена з посади техніка обліку з 31.10.2014 р., у зв'язку з прогулом без поважних причин (була відсутня на роботі більше трьох годин) за п. 4 ст. 40 КЗпП України. Підставами звільнення, як зазначено у наказі є: службова записка головного бухгалтера ОСОБА_8, акти відсутності ОСОБА_7 на робочому місці, табель обліку робочого часу /а.с. 4 т.1/.

Хоча доказів про її призначення на посаду з якої ОСОБА_7 було звільнено - відповідач не надав, а вказані накази суд правомірно визнав неналежними доказами.

Зокрема, розглядаючи справу, суд встановив, що відповідно до наказу № 24-к від 30 квітня 2014 року /а.с. 112 т. 1/ в зв'язку з звільненням ОСОБА_10, переведено з 01 травня 2014 року ОСОБА_7, провідного спеціаліста КП «Облпаливо» на посаду техніка по обліку на підставі її заяви від 30 квітня 2014 року.

Також в матеріалах справи є аналогічний наказ № 24-к від 30 квітня 2014 року про звільнення ОСОБА_10 без переведення ОСОБА_7 на посаду техніка по обліку /а.с. 125 т. 1/.

Крім того в матеріалах справи є наказ № 24-к від 30 квітня 2014 року про звільнення ОСОБА_10, де вже 2 пунктом стоїть про переведення з 01 травня 2014 року ОСОБА_7, провідного спеціаліста кадрових питань та обліку інформації, на посаду по обліку з оплатою праці згідно штатного розкладу, підстава заява ОСОБА_7 від 30 квітня 2014 року /а.с. 143 т. 1/.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення дав аналіз даним документам та дійшов до висновку що наказ №24-к від 30 квітня 2015 року, на який посилався відповідач, доводячи правомірність призначення ОСОБА_7 саме на посаду техніка обліку, - є підробленим, оскільки текст одного й того ж самого наказу був долучений до матеріалів справи в трьох варіантах.

З чим не погодився апелянт зазначивши, що суд першої інстанції фактично перейняв функції експертної установи без проведення відповідної експертизи.

Але колегія суддів не погоджується з даними запереченнями, оскільки відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

А, за вказаних обставин, для оцінки даного доказу суду не потрібні були спеціальні знання, щоб зробити висновок, що існує три накази з одним номером і від одного числа, проте з різним змістом, що суперечить правилам діловодства.

Крім того, переведення ОСОБА_7 на іншу посаду відповідно до наказу № 24-к від 30 квітня 2015 року не зафіксоване ні в трудовій книжці /а.с. 71-72 т.1/, ні в особовій картці ОСОБА_7 /а.с. 115 т.1/, що, в свою чергу, підтверджує висновки суду щодо нелегітимності зазначеного наказу.

Також той факт, що наказ про переведення ОСОБА_7 на посаду техніка обліку не є правомірним було підтверджено і проведеною перевіркою Державної інспекції України з питань праці Територіальної Державної інспекції з питань праці у Черкаській області (лист від 04 грудня 2014 року №23-Т926/01-19 /а.с. 63 т. 1/), якою було виявлено факти порушення ст. 24 Кодексу законів про працю України щодо порядку укладення трудового договору, шляхом оформлення наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу, Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 6 листопада 1992 роз'яснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП (322-08), суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Невихід працівника на роботу, в зв'язку з незаконним переведенням, не можна вважати прогулом без поважних причин. Працівник, який відмовився від переведення на більш легку роботу, якої він відповідно до медичного висновку потребував за станом здоров'я, не може бути звільнений за п. 3 чи п. 4 ст. 40 КЗпП.

Власник або уповноважений ним орган можуть у зв'язку з цим розірвати трудовий договір за п.2 ст.40 КЗпП, якщо наявні передбачені ним умови.

Перевіряючи наявність факту прогулу та підстав для звільнення позивача за прогул, судом в ході судового розгляду було досліджено та надано оцінку зокрема актам про відсутність працівника на робочому місці, що наявні в матеріалах справи, якими відповідач і доводив правомірність звільнення позивача через відсутність працівника протягом більш як трьох годин на робочому місці.

При цьому суд встановив факт наявності двох редакцій акту від 13 жовтня 2014 року, підписаних одними і тими ж особами : ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_12, але в одному з них зазначено, що ОСОБА_7, як технік по обліку (хоча вона займала посаду провідного спеціаліста з кадрових питань та обліку інформації 0,5 ставки), була відсутня на робочому місці з 9.00 год. до 10.30 год. та з 15.40 год. до кінця робочого дня /а.с. 108 т. 1/, а в іншому примірнику /т.1 а.с.213/ зазначено ,що позивач самовільно залишила роботу і була відсутня лише з 15 год. 40 хв. до кінця робочого дня, тобто менше 3-х годин, враховуючи, що робочий день на підприємстві визначений з 9-ї до 18-ї год. /а.с. 29 т. 1/

У акті від 14 жовтня 2014 року, в якому вказано, що ОСОБА_7, 14 жовтня 2014 року самовільно, без відповідного дозволу залишила роботу і була відсутня на роботі з 14.30 год. і до кінця робочого дня /а.с. 109 т. 1/, але суд встановив, що дата «14» «підтерта» та вбачаються явні виправлення.

У акті від 15 жовтня 2014 року вказано, що ОСОБА_7 як технік по обліку ( хоча вона займала посаду провідного спеціаліста з кадрових питань та обліку інформації 0,5 ставки) - 15 жовтня 2014 року самовільно, без відповідного дозволу залишила роботу і була відсутня на роботі з 15.45 год. і до кінця робочого для /а.с. 215 т. 1/, тобто знову менше 3-х годин, враховуючи, що робочий день на підприємстві визначений з 9-ї до 18-ї год.

Допитаний свідок ОСОБА_12 пояснив суду, що при складанні актів присутній не був і підписав їх по факту складання.

Свідок ОСОБА_9 пояснив, що випадково дізнався про звільнення ОСОБА_7 саме за прогули, одночасно позитивно охарактеризувавши останню як добросовісну працівницю та вказавши, що рада трудового колективу згоди на її звільнення не давала.

А проведеною перевіркою Державної інспекції України з питань праці Територіальної Державної інспекції з питань праці у Черкаській області, про яку зазначалося вище, було встановлено, що розірвання з позивачкою трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за прогул без поважних причин, у тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня є порушенням норм п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Тому, за таких обставин, суд правомірно визнав акти неналежними доказами підтвердження фактів прогулу та дійшов до правильного висновку про незаконність наказу № 60-к від 31 жовтня 2014 року, яким ОСОБА_7 була звільнена з посади техніка обліку з 31.10.2014 р., оскільки факти прогулу не знайшли підтвердження в ході судового розгляду.

Дані висновку суду першої інстанції не були спростовані відповідачем в поданій апеляційній скарзі та в ході розгляду справи судом першої інстанції. Представник КП "Облпаливо" Черкаської обласної ради ні в апеляційній скарзі ні безпосередньо під час її розгляду не надав жодного доказу на підтвердження наявності підстав звільнення ОСОБА_7 за прогул.

Крім того в апеляційній скарзі представник КП "Облпаливо" Черкаської обласної ради також взагалі не оспорював розрахунки позивача щодо розміру виплат середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та не заперечував щодо визначеного судом до стягнення на користь позивача розміру відшкодування коштів за час вимушеного прогулу, заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку та моральної шкоди, заподіяної протиправними діями відповідача. Тому з підстав недоведеності вимог позивача чи з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права, що регулюють спірні питання, дані рішення не можуть бути скасовані чи змінені.

Також не має підстав для скасування рішень і у зв'язку з процесуальними порушеннями на які посилається апелянт. Оскільки їх допущення, або не було підтверджено під час апеляційного розгляду, або ці порушення були усунуті судом самостійно і не є підставою для скасування чи зміни правильного по суті і справедливого рішення.

Так ст. 220 ЦПК України передбачена можливість ухвалення судом додаткового рішення, якщо стосовно якої-небудь вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

А додаткове рішення було ухвалено судом щодо вимоги про поновлення на роботі, яка була предметом розгляду і щодо якої сторони надавали докази. При цьому з журналу судового засідання вбачається, що представник відповідача був присутній на судовому засіданні 12 листопада 2015 року, брав участь у судових дебатах, а питання про ухвалення додаткового рішення було ініційоване судом з власної ініціативи відразу після проголошення рішення 12 листопада 2015 року. Тому, підстав вважати, що суд порушив права відповідача та не повідомив про час розгляду питання про ухвалення додаткового рішення - не має, а ч. 3 ст. 220 ЦПК України передбачає, що присутність сторін при цьому не є обов'язковою.

А допущена судом першої інстанції в додатковому рішенні описка в назві відповідача, про яку зазначено в апеляційній скарзі, була виправлена судом ухвалою від 30 грудня 2015 року /а.с.68 т.2 /, в порядку, що передбачений ст. 219 ЦПК України.

Про наявність інших порушень представник КП «Облпаливо» в поданій апеляційній скарзі не зазначав і доказів про це колегії суддів не надав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин судова колегія вважає, що оскаржуване рішення суду та додаткове рішення є законними, обґрунтованими, постановленими на зібраних по справі доказах, які надали суду сторони. Відповідають вимогам матеріального і процесуального законодавства, а доводи апеляційної скарги не є суттєвими, були предметом судового розгляду, суд дав їм належну оцінку і вони не дають підстав для їх скасування чи зміни.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, судова колегія , -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника комунального підприємства "Облпаливо" Черкаської обласної ради на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 листопада 2015 року та додаткове рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 листопада 2015 року - відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 листопада 2015 року та додаткове рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до комунального підприємства "Облпаливо" Черкаської обласної ради про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку та моральної шкоди - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :