У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., НагорнякаВ.А., Писаної Т.О.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, Солом'янський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, Солом'янське управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, про вселення та зобов'язання не чинити перешкод у користуванні квартирою, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 16 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом ОСОБА_5, в якому просив вселити його в квартиру АДРЕСА_1 та зобов'язати відповідача не чинити йому перешкод у користуванні квартирою та надати ключі від вхідних дверей.

Позивач посилався на те, що він як чоловік ОСОБА_7 31 січня 1995 року був зареєстрований в спірній квартирі за згодою усіх наймачів. 07 квітня 1997 року спірна квартира була приватизована і позивач набув право власності на 1/6 частини квартири, яку у 2009 році подарував доньці ОСОБА_10 У 2015 році на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, відповідачка зняла його з реєстрації в спірній квартирі та змінила замки, у зв'язку з чим позивач був позбавлений можливості потрапити до квартири, користуватися нею та своїми речами.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 11 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 16 березня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно зі ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі під час якого позивач як член сім'ї був зареєстрований в АДРЕСА_1 за згодою всіх зареєстрованих осіб.

Спірна квартира в порядку приватизації була передана у власність ОСОБА_5 та членам її сім'ї: ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_10 по 1/6 частини.

Позивач реалізував своє право розпорядження належним йому майном на підставі договору дарування від 26 вересня 2009 року передавши належну йому 1/6 частини спірної квартири своїй дочці ОСОБА_10

У спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_8

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування розпорядження своїм майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які які не суперечать закону.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частина 1 ст. 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Норми ст. 156 ЖК України визначають наявність у члена сім'ї власника квартири права користування на рівні з власником, якщо між ними не було укладено іншої угоди про порядок користування приміщенням. І припинення сімейних відносин з власником не позбавляє права користування займаним приміщенням.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, правильно виходив із того, що на час розгляду справи позивач не є власником квартири, у спірній квартирі не зареєстрований та не проживає. При цьому судом правильно зазначено, що права власника є превалюючими, на відміну від інших осіб власник має монопольне право здійснювати правомочності, незалежно від волі інших осіб, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судами не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 16 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Л.М. Мазур В.А. Нагорняк Т.О. Писана