Ухвала

іменем україни

13 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ФаловськоїІ.М., Кафідової О.В., Колодійчука В.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - відкрите акціонерне товариство страхова компанія «ПЗУ Україна», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду м. Києва від 02 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), яка сталася з вини відповідача, вона отримала тілесні ушкодження та перебувала на стаціонарному лікуванні.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 просила стягнути з ОСОБА_5 32 000 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та 70 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києвавід 02 березня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови у стягненні моральної шкоди та ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення вказаних вимог частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 50 000 грн. У решті рішення місцевого суду залишено без змін. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що внаслідок ДТП ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження та перебувала на стаціонарному лікуванні з 19 листопада 2013 року по 13 грудня 2013 року.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України).

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні моральної шкоди та ухвалюючи у цій частині нове рішення про задоволення вказаних вимог частково, апеляційний суд, відповідно до норм статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із того, що внаслідок ДТП позивачу завдано мольну шкоду в розмірі 50 000 грн.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції, враховуючи вимоги ст. 1167 ЦК України та роз'яснення Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

Встановлено, що апеляційний суд, всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про задоволення позову частково в частині стягнення моральної шкоди, а тому обґрунтовано скасував рішення місцевого суду в цій частині.

Разом з тим, не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що непред'явлення вимог до страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди, оскільки як вірно зазначено апеляційним судом у рішення, наявність у ОСОБА_5 полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не звільняє його від обов'язку відшкодувати заподіяну шкоду позивачу, право на звернення якої саме до відповідача є абсолютним.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України від 20 січня 2016 року № 6-2808цс15.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків апеляційного суду не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 02 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

О.В. Кафідова

В.М.Колодійчук