Справа № 148/1139/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2016 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

В складі головуючого судді Ковганича С.В.

при секретарі Скавронській Т.О.

з участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тульчина цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини,

ВСТАНОВИВ :

Позивачка звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини, мотивуючи свої вимоги тим, що вони з відповідачем 17 жовтня 2015 року зареєстрували шлюб. Від даного шлюбу у них народилася донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач залишив сімю. Вона не працює, перебуває у безоплатній трирічній відпустці по догляду за дитиною, і не має можливості одержувати будь-які додаткові доходи. Відповідач є працездатною особою, працює за тимчасовим наймом, тому спроможний надавати їй матеріальну допомогу, проте не бажає цього роботи. Їхня дитина проживає з нею і знаходиться на її утриманні, а відповідач матеріальної допомоги в добровільному порядку не надає, то просить суд стягнути з нього аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 300 грн. щомісяця до досягнення дитиною трьохрічного віку.

В судовому засіданні позивач, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить суд їх задоволити з підстав зазначених в позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги заперечив в повному обсязі. В обґрунтування своєї правової позиції суду пояснив, що необхідною умовою для стягнення аліментів на утримання дружина чоловіком, є наявність можливості чоловіка надавати таку допомогу. Він ніде не працює, стягнення аліментів в сумі 300 грн. на утримання дружини ставить його за межу виживання. Він проживає зі своєю матірю та працює за тимчасовим наймом. За червень місяць він заробив лише 1500 грн, з яких допомоги на утримання дружини та дитини не надавав. Вимоги позивачки є необґрунтованими. За таких обставин, вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Заслухавши позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив:

Згідно копії свідоцтва про шлюб, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (змінила прізвище на ОСОБА_2), зареєстрували шлюб 17 жовтня 2015 року у відділ державної реєстрації актів цивільного стану Тульчинського РУЮ, про що зроблено актовий запис № 167. (а.с. 5).

20 січня 2016 року , народилася ОСОБА_3, батьками якої записано ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження від 28 січня 2016 року серії І-АМ № 330840. (а.с. 6).

Позивачка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років, доходів не має. Дитина знаходиться на повному утриманні позивачки. Відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, хоча являється батьком.

Згідно ч.1 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч. 2, 4 ст..84 СК України, встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Крім того, дружина, з якою проживає дитина має право на утримання незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

В свою чергу ст. 80 ч.1 цього ж Кодексу визначено, що аліменти присуджуються одному із подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обовязковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

Відповідач є працездатним, працює за тимчасови наймом, інших осіб на утриманні не має.

Щомісячний дохід позивачки є меншим встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць, що дає їй право на утримання від чоловіка. Таким чином, на час розгляду справи судом встановлено, що відповідач може надавати матеріальну допомогу позивачу.

При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ст. 182 СК України враховує матеріальне положення платника аліментів і дійшов до висновку про те, що відповідач є молодою працездатною особою і спроможний платити аліменти на утримання дружини.

Відповідно до вимог ст. 10 ч. 3 (якою визначено принцип змагальності сторін), ст. 61 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК).

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі, що відображено в ст. 11 ЦПК України.

При вирішенні питання щодо негайного виконання судового рішення, суд вважає, що воно підлягає виконанню відповідно до вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України в межах суми стягнення за один місяць.

За таких обставин, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог та часткове їх задоволення.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню в дохід держави судові витрати з оплати судового збору в сумі 551,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 75, 80, 84, 180 182 СК України, ст. ст. 3, 11, 15, 18, 57-60, 64, 88, 209-203, 367 п.1 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3, податковий номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованої за адресою ІНФОРМАЦІЯ_5, податковий номер НОМЕР_2 аліменти на утримання дружини, з якою проживає дитина в розмірі 250 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 26.05.2016 і до досягнення дитиною трьох річного віку до 20.01.2019 року.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3, податковий номер НОМЕР_1 на користь держави судові витрати з оплати судового збору в сумі 551,20 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Тульчинський районний суд.

Повний текст судового рішення виготовлено 19 липня 2016 року.

Суддя: