АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Гайдук В.І.,

суддів Єлізаренко І.А., Ремеза В.А.

за участю секретаря Гулієва М.І.о,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - представника ОСОБА_3

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 15 грудня 2013 року між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір карткового рахунку на підставі анкети-заяви про його відкриття й видано картку № НОМЕР_2 та картку № НОМЕР_3 «GOLD». Починаючи з березня 2014 року, відповідачем неправомірно були заблоковані зазначені картки, у зв'язку з чим він позбавлений можливості користуватися ними. Посилаючись на те, що Автономну Республіку Крим визнано окупованою територією, де знаходиться філія відповідача, він звернувся до головного офісу ПАТ КБ «Приватбанк» із заявою про дострокове припинення договору банківського вкладу, проте отримав відповідь про відмову у виплаті грошових коштів.

Враховуючи наведене, позивач, уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором карткового рахунку у розмірі 3 690 942,80 грн., неустойку за несвоєчасне виконання зобов'язання у розмірі 1 432 085,81 грн., інфляційні втрати - 1 273 375,27 грн. та 3 % річних у розмірі 117 705,68 грн., а також покласти на відповідача судові витрати (т.1 а.с. 2-7, 130-138).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 було відмовлено (т.1 а.с. 155-160).

В апеляційній скарзі представник позивача посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права при ухваленні судового рішення, неповне з'ясування судом обставин у справі, у зв'язку з чим ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позовних вимог (т.1 а.с. 196-213).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2015 року рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 08 квітня 2015 року залишено без змін (т. 1 а.с. 259-263).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ України від 16 грудня 2015 року ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2015 року скасовано, справа направлена до суду апеляційної інстанції (т.2 а.с. 37-39).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, районний суд посилався на те, що договір банківського вкладу, зобов'язання за яким є предметом даного спору, укладався на території АР Крим, яка була окупована Російською Федерацією, тому до припинення окупації ПАТ КБ «Приватбанк» не може відповідати за даним позовом.

Проте погодитись з такими висновками суду не можна.

Відповідно до частин 1 та 3 ст. 1066 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Як вбачається з матеріалів справи, 15 грудня 2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір карткового рахунку на підставі анкети-заяви про його відкриття й останньому видано картку № НОМЕР_2 та картку № НОМЕР_3 «GOLD».

Відповідно до роздруківки залишків по даним картам станом на 24 квітня 2014 року залишок по карті № НОМЕР_3 складає 29 520,12 грн., по карті № НОМЕР_2 - 3 661 423,68 грн., а всього - 3 690 943,80 грн. (т.1 а.с. 14).

Згідно із частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За положеннями пункту 1 частини першої статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між юридичними особами.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент учинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Крім того, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) (стаття 215 ЦК України).

До загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, відноситься й вимога вчинення правочину у формі, встановленій законом (стаття 203 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Так, законодавством не встановлено нікчемності договору купівлі-продажу банківських металів у разі відсутності заяви про їх купівлю (продаж) або відсутності письмового чи іншого договору. Крім того, сторони у справі, яка переглядається, не оспорювали у встановленому законом порядку правомірність вчиненого правочину.

Відповідно до частини першої статті 218 ЦК України заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами.

Такими письмовими підтвердженнями є виписки з особових рахунків клієнтів, які призначаються для видачі або надсилання клієнтам (п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України 18 червня 2003 року N 254).

На підтвердження своїх доводів про відкриття банківського рахунку та наявність на цих рахунках коштів, позивачем для огляду в суді першої інстанції надавались оригінали квитанції та платіжні картки (т.1 а.с. 127). Доказів стосовно спростування наявності договірних правовідносин відповідачем суду надано не було.

Суд першої інстанції, розглядаючи даний спір, безпідставно посилався на договірні відносини, що випливають із банківського вкладу (депозиту), оскільки між сторонами спір виник щодо договору банківського рахунку.

Правовою нормою ч. 1 ст. 1075 цього ж Кодексу встановлено, що договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.

Відсутність на кореспондентському рахунку банка коштів не звільнює останнього від обов'язку виконати платіжні документи клієнта.

Статтею 1074 Цивільного кодексу України чітко встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Після визнання АР Крим окупованою територією, ОСОБА_3 звернувся до головного офісу ПАТ КБ «Приватбанк» із заявою про дострокове припинення договору карткового рахунку, проте 08 липня 2014 року отримав відповідь про відмову у виплаті грошових коштів (а.с. 11).

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» територія Автономної Республіки Крим визначена як тимчасово окупована територія України.

Також, з метою забезпечення стабільності грошової одиниці України, захисту інтересів вкладників та інших кредиторів банків України, запобігання та уникнення ризиків у діяльності банків, беручи до уваги Указ Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», Декларацію Верховної Ради України від 20 березня 2014 року № 1139-VII «Про боротьбу за звільнення України», Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», враховуючи неможливість здійснювати Національним банком України банківське регулювання та банківський нагляд, валютний контроль і державний фінансовий моніторинг за діяльністю окремих банків та відокремлених підрозділів банків, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, а також неможливість виконання такими банками та відокремленими підрозділами банків вимог Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинних шляхом, або фінансування тероризму», Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», інших нормативно-правових актів Національного банку України, що свідчить про здійснення ними ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи кредиторів, у тому числі інших банків, правлінням Національного банку України прийнято постанову від 6 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» (далі - Постанова).

Відповідно до п. 5 вказаної Постанови банки, у тому числі й ПАТ КБ «Приватбанк», зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки кошти вносились у відділенні банку на території АР Крим, яка на даний період часу окупована.

Разом з тим судом не було звернуто уваги на те, що договір карткового рахунку було укладено між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» як юридичною особою, місцезнаходження якої розташоване на території України, у м. Дніпропетровську.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, помилковим є посилання на положення Федерального Закону Російської Федерації «Про захист інтересів фізичних осіб, що мають вклади в банках та відокремлених структурних підрозділах банків, зареєстрованих та (чи) діючих на території Республіки Крим та на території міста федерального значення Севастополя», оскільки договір банківського вкладу, укладений з позивачем у Кримській філії банку на території Автономної Республіки Крим, яка на момент розгляду справи має статус тимчасово окупованої території.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк - це юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.

Згідно із ст. 47 цього Закону банк має право здійснювати банківську діяльність шляхом надання банківських послуг. До банківських послуг належать: 1) залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб; 2) відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах; 3) розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Банківські послуги дозволяється надавати виключно банку.

Тобто надання послуг з розміщення вкладу здійснює саме банк як юридична особа, а не його структурні одиниці (відділення, філії). Проте, якщо структурній одиниці надано відповідні повноваження (згідно з положенням, статутом, довіреністю), то вона має право укладати договори від імені банку. Стороною за договором у таких випадках є банк, а не його структурна одиниця. Отже, саме банк, а не його структурна одиниця, має відповідати за зобов'язаннями, взятими на себе укладеним договором.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Таким чином, оскільки стороною укладених договорів банківського рахунку є ПАТ КБ «Приватбанк», то згідно з чинним законодавством, яке регулює цей вид правовідносин, зобов'язання за дійсними договорами має виконувати саме ПАТ КБ «Приватбанк» як юридична особа, а не його кримська філія. Ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє відповідача від виконання обов'язків по укладених і дійсних договорах.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти за договором банківського рахунку в розмірі 3690942,80 грн.

Крім того, відповідно з частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому, судова колегія вважає, що період розрахунку вказаних сум, потрібно брати з дня письмової відмови позивачу - 08 липня 2014 року по дату подання уточненої позовної заяви - 23 березня 2015 року, тобто - 258 днів.

Отже, сума 3% річних буде складати: 3 690 942,80 грн. * 3% / 365 * 258 = 78 268,21 грн.

Інфляційні втрати за період липень 2014 року - березень 2015 року складають: 1 278 241,41 грн.

100,40% * 100,80% * 102,90% * 102,40% * 101,90% * 103,00% * 103,10% * 105,30% * 110,80% = 134,632%

3 690 942,80 * 134,632% - 3 690 942,80 = 1 278 241,41 грн.

Підстави для задоволення неустойки відсутні, оскільки такий вид відповідальності не передбачений укладеними сторонами договором.

Вирішуючи питання судових витрат та враховуючи, що позивач був звільнений від сплати судового збору, то на підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України, судовий збір в розмірі 3654,00 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Також з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по оплаті правової допомоги, наданої йому адвокатом ОСОБА_2 При визначенні розміру даних витрат судова колегія виходить із положень Закону України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", а також враховує, що ОСОБА_2 під час розгляду справи готувала позовну заяву з уточненнями, клопотання про витребування доказів, апеляційну та касаційні скарги, була присутній у судових засіданнях в суді першої інстанції, які відбулись 19.02.2015, 03.03.2015, 24.03.15, 08.04.2015, а також у суді апеляційної інстанції 18.02.2016, а тому вважає, що адвокатом на надання правової допомоги було затрачено не менше ніж 8 годин, в зв'язку з чим позивачу має бути компенсовано 3897,60 грн. (1218,00 * 0,4 * 8), а також витрати по сплаті судового збору - 121,80 грн. (т.1 а.с. 2-7, 114, 127, 130-138, 139, 140, 142, 153, 196-213, т.2 а.с. 2-16).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК

України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - представника ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2015 року - скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (м. Дніпропетровськ, вул. Наб. Перемоги, 50, ) на користь ОСОБА_3 (іпн НОМЕР_1) в рахунок повернення коштів за договором банківського рахунку - 3 690942,80 грн. (три мільйона шістсот дев'яносто тисяч дев'ятсот сорок дві гривні 80 копійок) , 3% річних - 78 268,21 грн. (сімдесят вісім тисяч двісті шістдесят вісім гривень 21 копійка) та інфляційні втрати - 1 278 241,41 грн. (один мільйон двісті сімдесят вісім тисяч двісті сорок одна гривня 41 копійка), а всього - 5 047 452,42 грн.( п'ять мільйонів сорок сім тисяч чотириста п'ятдесят дві гривні 42 копійки).

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (м. Дніпропетровськ, вул. Наб. Перемоги, 50, ) на користь ОСОБА_3 (іпн НОМЕР_1) витрати на правову допомогу в розмірі 3897,60 грн. (три тисячі вісімсот дев'яносто сім гривень 60 копійок) та суму сплаченого судового збору в розмірі 121,80 грн. (сто двадцять одну гривню 80 копійок).

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (м. Дніпропетровськ, вул. Наб. Перемоги, 50, ) на користь держави судовий збір в розмірі 3654,00 грн. (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири гривні).

Рішення набирає законної сили з моменту оголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: