Справа № 127/7008/16-ц
Провадження № 2/127/3189/16
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.04.2016 м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Волошин С.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 05.04.2016 року звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з зазначеним позовом.

Ухвалою суду від 07.04.2016 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. Підставою для залишення позовної заяви без руху стало те, що позивачем в позовній заяві зазначено не повну назву юридичної особи відповідача (п.2 ч.2 ст.119 ЦПК України), не зазначено доказів, які б підтверджували розмір завданої моральної шкоди в сумі 20 000 гривень (п.5-6 ч.2 ст.119 ЦПК України), не додано документ, що підтверджує сплату судового збору (ч. 5 ст. 119 ЦПК України, п.13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах"). В ухвалі суду звернуто увагу позивача на те, що при вирішенні питання про звільнення від сплати судового збору підлягає до застосування Закон України «Про судовий збір», який є спеціальним та норми нової редакції якого не включають як підставу для звільнення від сплати судового збору - звернення до суду позивача в порядку захисту прав згідно Закону України «Про захист прав споживачів».

З цього приводу судом також зазначено, що згідно правової позиції Верховного Суду України, що викладена в постанові від 02.12.2015 року у справі №6-1341цс15, Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні ризики тощо, які передують укладенню договору.

21.04.2016 року до суду від позивача надійшла заява, в якій позивач зазначив повну назву відповідача, частково усунувши недоліки позовної заяви, зазначив, що існування будь-яких доказів (в ухвалі суду зазначено про посилання на докази а не долучення доказів) морального збитку неможливе, оскільки це субєктивна оцінка завданої шкоди, виклав свої міркування стосовно того, що при вирішенні питання стосовно сплати судового збору при розгляді такої категорії справ до застосування таки підлягає Закон України «Про захист прав споживачів», ухвалу суду від 07.04.2016 року позивач вважає незаконною та необґрунтованою.

Ознайомившись з надісланою на адресу суду заявою «про усунення недоліків» суд дійшов висновку, що позивачем не виконано вимог ухвали суду від 07.04.2016 року та не усунуто недоліки, зазначені в мотивувальній частині ухвали суду, а власне тлумачення норм Закону України «Про захист прав споживачів» не ґрунтується на нормах (вимогах) матеріального та процесуального закону, що підлягає до застосування у спірних правовідносинах.

Суд звертає увагу позивача на те, що саме Закон України «Про судовий збір» є спеціальним при вирішенні питання про звільнення від сплати судового збору, його норми не включають як підставу для звільнення від сплати судового збору звернення до суду як позивача в порядку захисту прав згідно Закону України «Про захист прав споживачів». На підтвердження цієї позиції суду, крім іншого, суд повторно звертає увагу позивача на правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 02.12.2015 року у справі №6-1341цс15, згідно якої Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні ризики тощо, які передують укладенню договору. Зазначені розяснення з огляду на обставини даної справи є визначальними для визначення нормативно-правового акту, який підлягає до застосування при вирішенні питання про сплату судового збору, а висновки Верховного Суду України, згідно ст. 360 7 ЦПК України є обовязковими для суду нижчих інстанцій при вирішенні справ аналогічних категорій.

Враховуючи зазначені обставини, та те, що позивачем в повній мірі не усунуто недоліки позовної заяви, а саме не сплачено судовий збір, суд приходить до висновку про наявність підстав, передбачених ст. 121 ЦПК України, для повернення позовної заяви позивачу саме з цієї підстави.

Аналогічна практика, з огляду на обовязок дотримання в судових рішеннях висновків Верховного Суду України сформована також в рішеннях судів вищих інстанцій, зокрема, але не обмежуючись в рішеннях (ухвалах) апеляційного суду Вінницької області.

Відповідно до ч.5 ст.121 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 121, 209, 210 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача - повернути позивачу.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області.

СУДДЯ: