Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2016 року Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Котельви К.О.,

при секретарі Білоус М.І.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного нотаріуса ОСОБА_4, третя особа Публічне акціонерне товариство «Національна Акціонерна Страхова Компанія «Оранта» про визнання неналежним виконанням приватним нотаріусом своїх обовязків при вчиненні ним нотаріальних дій,

встановив:

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду із позовною заявою до відповідача приватного нотаріуса ОСОБА_4, в якій просить визнати неналежним виконанням приватним нотаріусом ОСОБА_4 своїх обовязків при вчиненні нею нотаріальних дій під час укладання та посвідчення 31.07.2009 року договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування поданого позову покликається на те, що 31.07.2009 року на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, продала ОСОБА_6 квартиру, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Тобілевича, 2/7. Даний договір був підписаний у присутності приватного нотаріуса ОСОБА_4, а саме в її кабінеті, що знаходиться за адресою м.Львів, вул.Гнатюка, 24/3, де були встановлені особи та перевірена їхня дієздатність. В подальшому, а саме 11.08.2009 р. ОСОБА_6 відчужив вищезгадану квартиру ОСОБА_7, який, в свою чергу, на підставі договору купівлі-продажу від 16.09.2009 р. продав ОСОБА_3, при цьому остання сплатила кошти в сумі 187530,00 грн., що згідно курсу НБУ станом на 16.09.2009 р. становив 22271,97 доларів США. У січні 2010 року до Франківського районного суду м.Львова надійшла позовна заява ОСОБА_8 рідної сестри померлої ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про скасування договорів купівлі-продажу квартири та визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме: квартиру АДРЕСА_2, оскільки ОСОБА_5 станом на 31.07.2009 р. була померлою і фізично не могла укласти договір купівлі-продажу даної квартири. 18.01.2011 р. дана позовна заява ОСОБА_8 була задоволена на її користь в повному обсязі.

Таким чином, в результаті неналежного виконання приватним нотаріусом ОСОБА_4 своїх обовязків при складанні та посвідченні нею 31.07.2009 р. договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, котра в подальшому була придбана ОСОБА_3, яка позбулась права власності на придбане нею майно і понесла значні матеріальні витрати. Просить позов задоволити.

В процесі розгляду справи позивач неодноразово збільшував позовні вимоги, остаточно просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду в сумі 553 235,74 грн., та моральну шкоду в сумі 100 000, 00 грн., які, на думку позивача були заподіяні їй незаконними діями відповідача.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні до позову. Просив такий задоволити.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги заперечив з підстав викладених у письмових запереченнях. Просить у задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи у судове засіданні не зявився.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі по тексту -Закон № 3425-XII).

Частиною 1 ст. 1 Закону № 3425-XII встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Частиною 2 ст. 1 Закону № 3425-XII передбачено: вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Статтею 50 Закону № 3425-XII передбачено можливість оскарження в судовому порядку нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта.

Як наголошується Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ із посиланням на Постанову Пленуму ВССУ «Про узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року № 2 можливість оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні забезпечує законність нотаріального провадження і захист прав та інтересів учасників нотаріального процесу. Судовий контроль за діяльністю нотаріусів має забезпечити виправлення нотаріальних помилок, тлумачення чинного законодавства та сприяти дотриманню законності у сфері цивільних правовідносин, що виникають із вчинення нотаріальних дій.

Закон № 3425-XII поділяє об'єкти судового оскарження в межах нотаріального процесу на три групи: нотаріальні дії; відмова у вчиненні нотаріальних дій; нотаріальні акти.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону № 3425-XII нотаріальними діями є посвідчення права, а також фактів, що мають юридичне значення, та інші дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Обов'язок нотаріуса та відповідної посадової особи вчиняти нотаріальні дії передбачений ч. 3 ст. 49 Закону № 3425-XII, де встановлено заборону безпідставної відмови в її вчиненні.

Як випливає з п. 9 ч. 1 ст. 49 Закону № 3425-XII, підстави для відмови у вчиненні нотаріальної дії можуть встановлюватися тільки цим Законом.

Перелік підстав для відмови нотаріусом у вчиненні нотаріальних дій, зазначений у ст. 49 Закону № 3425-XII, не є вичерпним.

З а наявності умов, передбачених ст. 49 Закону № 3425-XII, на нотаріуса покладається завдання, по-перше, відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо вона суперечить вимогам чинного законодавства; по-друге, обґрунтувати своє рішення на підставі норм чинного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону № 3425-XII право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Предметом судової діяльності у справах про оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні є перевірка законності дії нотаріусів або відповідних посадових осіб, які вчиняють нотаріальні дії чи які відмовили в їх вчиненні.

Перевіряючи законність дій нотаріуса, суддя повинен детально вивчити закон, на підставі якого діяв нотаріус чи інша посадова особа, уповноважена на вчинення нотаріальної дії, дослідити всі докази і з'ясувати обставини, що мають значення для справи. Це, у свою чергу, дає суду можливість винести законне й обґрунтоване рішення.

Предметом доказування під час судового розгляду у справах про оскарження нотаріальних дій або про відмову в їх вчиненні згідно з ч. 1 ст. 179 ЦПК є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у ч. 1 ст. 179 ЦПК, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів (ч. 2 ст. 179 ЦПК).

Доказами у справах щодо оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні можуть бути документи, що стосуються вчиненої нотаріальної дії (оригінали нотаріально посвідченого договору, заповіту, свідоцтва про право на спадщину, про право власності на частку в спільному майні подружжя, довіреності, інші документи, видані нотаріусами; документи, що підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника, тощо); постанова нотаріуса або відповідний акт посадової особи, яка вчиняє нотаріальні дії, про відмову вчинити дану нотаріальну дію; документи, які заявник просив засвідчити або посвідчити.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 31.07.2009 року ОСОБА_5А, ІНФОРМАЦІЯ_1, продала ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, квартиру АДРЕСА_2, даний договір був посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 /а.с.4/. В подальшому ОСОБА_6 відчужив дану квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 11.08.2009 р. ОСОБА_7, який був посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області ОСОБА_9 /а.с.5/.

У відповідності до договору купівлі-продажу від 16.09.2009 року ОСОБА_7 продав ОСОБА_3 вищезгадану квартиру, даний договір був посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області ОСОБА_9 /а.с.5/.

Як вбачається із рішення Франківського районного суду м.Львова від 18.01.2011 р. позовні вимоги ОСОБА_8 задоволено, тобто визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 від 31.07.2009 року укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 від 11.08.2009 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 від 19.06.2009 року укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 Визнано за ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності на квартиру АДРЕСА_4, після смерті ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, померлої 15.07.2009 р. У задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_7 про визнання добросовісним набувачем відмовлено. Дане рішення не оскаржувалось та вступило в законну силу. /а.с.8-11/.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка відповідач ОСОБА_4 пояснила, що здійснює свою нотаріальну діяльність у відповідності до Свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю № 3947 від 23 квітня 2001 року, яке видане Міністерством юстиції України та Реєстраційного посвідчення про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності № 241 від 19.06.2007р., що видано Головним управлянням юстиції у Львівській області.

31 липня 2009 року до ОСОБА_4 звернулись ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з проханням вчинити нотаріальну дію, яка визначена Розділом 3 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка затверджена Наказом міністерства юстиції України від 03.03.2004р. № 20/3 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 03.03.2004р. за № 283/8882 (далі Інструкція), та п. 1 ст. 34, 54 Закону України «Про нотаріат», а саме здійснити нотаріальне посвідчення Договору купівлі - продажу квартири АДРЕСА_5. На вимогу відповідача було надано Паспорт громадянина України ОСОБА_5, серії КВ 315249, виданий Франківським РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області 24 листопада 1999 року та Паспорт громадянина України ОСОБА_6, серії КС 400017, виданий Пустомитівським РВ УМВС України у Львівській області 23 березня 2005 року. ОСОБА_8, які пред'явили вказані вище документи візуально відповідали фотокарточкам вклеєним на сторінці 1 вказаних вище Паспортів. Жодних сумнівів стосовно справжності зазначених документів у відповідача не було, оскільки візуально вони відповідали вимогам, які ставляться до такого роду документів, оскільки під час огляду паспортів продавця та покупця Відповідач не виявив жодних ознак фальшування останніх.

Окрім того, продавцем, тобто особою, яка представилась ОСОБА_5, було надано Довідку з місця проживання про склад сім'ї та прописку, яка була видана ЛКП «Навколо базару» від 29.07.2009р. № 1482, що також в опосередкований спосіб підтверджувало особу ОСОБА_5

Натомість, при укладенні Договору купівлі - продажу квартири ОСОБА_4 витребувала та отримала усі необхідні правовстановлюючі та підтверджуючі документи, а саме: Свідоцтво про право власності на квартиру № 219848, видане 10.09.2002р., Франківською РА ЛМР, та зареєстроване в ЛМБТІ та ЕО за № 58905, реєстраційний номер майна 27920140; Витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно, видане ЛМБТІ та ЕО, видане 30.07.2009р., за номером витягу 23451231; Довідку з місця проживання про склад сім'ї та прописку, яка була видана ЛКП «Навколо базару» від 29.07.2009р. № 1482. Вказані документи містили усі наявні ознаки захисту і не викликали жодного сумніву щодо їх справжності, були подані особисто особою, яка назвалась ОСОБА_5

Таким чином відповідач ОСОБА_4 вважає свої дії при посвідченні Договору купівлі - продажу квартири такими, що відповідали вимогам законодавства, оскільки вона вчинила усі передбачені законом та Інструкцією дії по перевірці особи, встановленню її право- та дієздатності та витребував і отримав весь перелік правовстановлюючих та підтверджуючих документів.

Доказів того, що відповідачу достеменно було відомо на час посвідчення договору купівлі-продажу квартири від 31.07.2009 року, що паспорт на імя гр. ОСОБА_5 був підроблений, позивачем суду не надано.

У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ст. ст. 27 - 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено того, що дії відповідача по вчиненню правочину були неналежними.

Оскільки судом в задоволенні позову в частині визнання дій нотаріуса неналежними було відмовлено, то і підстави для стягнення з відповідача матеріальної та моральної шкоди, як похідних вимог, слід також відмовити.

Окрім того, позивачем не надано суду достовірних доказів на підтвердження того, що саме діями нотаріуса йому було заподіяно моральної та матеріальної шкоди.

Слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 3-11,88,212-215, 224-228 ЦПК України, суд

вирішив:

у задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 10-ти днів після його оголошення. ОСОБА_8, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя К.О. Котельва