Ухвала

іменем україни

20 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Коротуна В.М.,

суддів: Гвоздика П.О., Мазур Л.М.,

Нагорняка В.А., ПисаноїТ.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання договору іпотеки припиненим, визнання іпотеки припиненою та зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Київської області від 24 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк»), треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання договору іпотеки припиненим, визнання іпотеки припиненою та зобов'язання вчинити дії.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 07 квітня 2008 року між ПАТ «Родовід Банк» і його сином ОСОБА_6 було укладено кредитний договір, за яким банк відкрив позичальнику невідновлювальну кредитну лінію в розмірі 12 296 000 грн на споживчі цілі строком на 1 рік зі сплатою процентів у розмірі 20 % річних.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком і позичальником 30 липня 2008 року було укладено договір іпотеки, згідно з яким ОСОБА_6 передав в іпотеку банку належні йому житловий будинок та присадибну земельну ділянку розміром 0,1014 га, розташовані у АДРЕСА_1. Вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року його син ОСОБА_6 помер. Спадщину після смерті сина прийняли він і ОСОБА_4 як батьки померлого та донька померлого ОСОБА_5 шляхом подання у встановлений законом строк заяв про прийняття спадщини до Шостої харківської державної нотаріальної контори та отримали у 2013 році свідоцтва про право на спадщину за законом, в тому числі на будинок та земельну ділянку в АДРЕСА_1.

Посилався, що 25 лютого 2014 року ПАТ «Родовід Банк» звернулося до суду з позовом до спадкоємців померлого позичальника про стягнення боргу за кредитним договором. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 25 вересня 2014 року і ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 січня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено з тих підстав, що банк пропустив строк позовної давності звернення до суду за захистом своїх прав. Вважав, що згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом строків позовної давності до основної вимоги за кредитним договором позовна давність спливла і до додаткової вимоги за забезпечувальним договором іпотеки.

Вказував, що він звернувся до відповідача із заявою про припинення іпотеки та направлення відповідної заяви державному реєстратору про припинення іпотеки, яка задоволена не була.

Посилаючись на порушення своїх прав власності на отримане у спадок майно, просив, визнати припиненими договір іпотеки, укладений 30 липня 2008 року між ОСОБА_6 та ПАТ «Родовід Банк», та договір від 09 вересня 2008 року про внесення змін до договору іпотеки від 30 липня 2008 року, визнати іпотеку припиненою за договором іпотеки, укладеним 30 липня 2008 року між ОСОБА_6 та ПАТ «Родовід Банк», та договором від 09 вересня 2008 року про внесення змін до договору іпотеки від 30 липня 2008 року, зняти (скасувати) заборону відчуження нерухомого майна у вигляді житлового будинку та присадибної земельної ділянки розміром 0,1014 га, що розташовані у АДРЕСА_1, накладену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пелих Ю.В. 30 липня 2008 року, зареєстровану в реєстрі № 1240, у зв'язку із укладенням договору іпотеки від 30 липня 2008 року та вилучити вказаний запис із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 вересня 2015 року позов задоволено.

Визнано припиненим договір іпотеки від 30 липня 2008 року, укладений між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_6

Визнано припиненою іпотеку за договором іпотеки від 30 липня 2008 року, укладеним між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_6

Скасовано заборону відчуження нерухомого майна, а саме: домоволодіння та земельної ділянки площею 0,1014 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, накладену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пелих Ю.В. 30 липня 2008 року, зареєстровану в реєстрі за № 1240, у зв'язку з укладенням договору іпотеки від 30 липня 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1239, та вилучити вказаний запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 24 грудня 2015 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 вересня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 07 квітня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк» і ОСОБА_6 було укладено кредитний договір з наступними змінами від 09 вересня 2008 року, згідно з яким позичальник отримав у банку на споживчі потреби кредит в розмірі 12 296 000 грн строком до 07 квітня 2009 року із сплатою 30 % річних.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком і позичальником 30 липня 2008 року було укладено договір іпотеки, згідно з яким ОСОБА_6 передав в іпотеку банку належні йому житловий будинок та присадибну земельну ділянку розміром 0,1014 га, розташовані по АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року позичальник ОСОБА_6 помер.

Спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняли його батьки ОСОБА_3, ОСОБА_4, а також його донька ОСОБА_5 шляхом подання у встановлений законом строк заяв про прийняття спадщини до Шостої харківської державної нотаріальної контори.

06 листопада 2013 року спадкоємці уклали договір про поділ спадщини, за наслідками якого батьки померлого успадкували в рівних частинах (по 1/4 частини) 1/2 частини житлового будинку та земельної ділянки розміром 0,1014 га, що розташовані у АДРЕСА_1

19 листопада 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 отримали свідоцтва про право на спадщину за законом кожний на 1/4 частини житлового будинку по АДРЕСА_1, а рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 травня 2014 року, яке набрало законної сили, за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визнано право власності за кожним на 1/4 частини земельної ділянки розміром 0,1014 га по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті сина.

Інша 1/2 частини житлового будинку та земельної ділянки розміром 0,1014 га по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_5, яка проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу із померлим ОСОБА_6, на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 вересня 2010 року, яке набрало законної сили.

Також встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 25 вересня 2014 року і ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 січня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено з тих підстав, що банк пропустив строк позовної давності звернення до суду за захистом своїх прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 523 ЦК України, яка встановлює правові наслідки заміни боржника у зобов'язанні, який одночасно є і заставодавцем (іпотекодавцем), застава, встановлена первісним боржником, зберігається після заміни боржника, якщо інше не встановлене договором або законом.

Такі ж приписи містить ст. 23 Закону України «Про іпотеку», згідно з якою у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна.

Отже, правильними є висновки суду апеляційної інстанції про те, що іпотека, укладена між банком і позичальником ОСОБА_6 30 липня 2008 року, є дійсною для набувачів відповідного нерухомого майна, в даному випадку для спадкоємців померлого іпотекодавця.

Аналогічні роз'яснення містить п. 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», згідно з яким у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, суди мають враховувати, що іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (ст. 23 Закону України «Про іпотеку»).

Крім того, така ж правова позиція про те, що у разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов'язанні, викладена в постанові Верховного Суду України від 17 квітня 2013 року у справі № 6-18цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зазначено в ч. 1 ст. 598 ЦК України. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Підстави припинення іпотеки визначено ст. 17 Закону України «Про іпотеку». Зокрема, іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що відмова судом у задоволенні позовних вимог банку про стягнення боргу за кредитним через пропуск строку позовної давності не є передбаченою законом підставою для припинення договору іпотеки. Таке може бути підставою для відмови у задоволенні позову банку про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до приписів ст. 266 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції правильно звернув увагу на те, що право власності на предмет іпотеки крім позивача набули, в тому числі ОСОБА_4 і ОСОБА_5, які у справі є третіми особами і самостійних вимог щодо предмета спору відповідно до ст. 34 ЦПК України не заявляли.

Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, суд апеляційної інстанції дійшов правильних висновків, що позов про визнання іпотеки припиненою не підлягає задоволенню, оскільки, як встановлено судами, ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_6, який був одночасно і боржником за кредитним договором (основне зобов'язання) і іпотекодавцем. Спадщину після його смерті за законом прийняли в рівних частинах батьки померлого, які отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частини майна, переданого в іпотеку. Тобто, у зв'язку із наявністю у ОСОБА_6 спадкоємців відбулася заміна боржника у зобов'язанні і до спадкоємців перейшли права та обов'язки іпотекодавця (ч. 2 ст. 523 ЦК, ч. 1 ст. 23 Закону України «Про іпотеку»), а тому іпотека не припинилася.

Правильними є висновки апеляційного суду і про те, що посилання позивача на припинення договору іпотеки у зв'язку із відмовою суду в задоволенні позову до нього про стягнення боргу за кредитним договором через пропуск строку позовної давності не ґрунтуються на вимогах закону та не передбачають такої підстави для припинення зобов'язання.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи апеляційним судом допущено порушення норм матеріального та процесуального права, які давали б підстави для скасування оскарженого судового рішення, а фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду з їх оцінки, тому касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 24 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Коротун

Судді: П.О. Гвоздик

Л.М.Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О.Писана