Справа № 626/852/16-ц
Провадження № 2/626/375/2016
РІШЕННЯ

Іменем України

24.06.2016 року м. Красноград

Красноградський районний суд Харківської області у складі:

головуючого, судді - Константинова Д.С.,

за участю секретаря - Краєвої А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у відсутності сторін, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частину квартири, яка є спільною сумісною власністю подружжя , -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов позов ОСОБА_1, в якому позивачка просить суд визнати за нею право власності на ? частину квартири, яка є спільною сумісною власністю подружжя.

Позивачка зазначає, що з відповідачем по справі вона уклала шлюб 06.07.1991 року, який зареєстрований Миколо-Комишуватською сільською радою Красноградського району Харківської області 06.07.1991 року, актовий запис №9.

Під час перебування з відповідачем у шлюбі, а саме 27.09.2003 року за спільні кошти в сумі 4000 (чотири тисячі) грн., була придбана квартира, що знаходиться в АДРЕСА_1, яка в цілому складається: з 1-жилої кімнати, загальна площа 39,9 кв.м., жила площа 19,1 кв.м., що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 27.09.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Красноградського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_3 зареєстровано в реєстрі №2838.

Загальна вартість нерухомого майна станом на 25.09.2003 року становила 15600 (пятнадцять тисяч шістсот) грн.

На підставі Договору купівлі-продажу квартири від 27.09.2003 року право власності на вказану квартиру було зареєстровано в КПТІ «Інвентаризатор» в книзі 5 номер запису 1407 за відповідачем ОСОБА_2, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 31.01.2004 року та довідкою КПТІ «Інвентаризатор» від 20.04.2016 року №117. На теперішній час шлюб між сторонами розірваний, що підтверджується рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 26.11.2013 року, рішення набрало законної сили 09.12.2013 року. В добровільному порядку відповідач не бажає поділити квартиру, в звязку з цим вона і звернулась до суду, та просить суд визнати за нею право власності на ? частину квартири, яка є спільною сумісною власністю подружжя.

Від позивачки 24.06.2016 року надійшла письмова заява в якій вона позов підтримує та просить розглянути справу за її відсутністю.

Від відповідача надійшла письмова заява в якій він позов ОСОБА_1 визнає та просить розглянути справу без його участі.

Враховуючи те, що сторони про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому порядку, та від них надійшли письмові заяви про розгляд справи без їх участі, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності за наявними у справі доказами на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України не здійснюючи фіксування судового процесу.

Суд, відповідно до положень ч.4 ст.174 ЦПК України приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у звязку з визнанням позову відповідачем, а також враховуючи те, що визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

У відповідності до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Частиною 1 ст. 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11 передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України), ч. 3 ст. ст. 368 ЦК України), відповідно до частини 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному

кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Визнання відповідачем предявленого позову не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи чи інші інтереси осіб.

Подані позовні вимоги підтверджені матеріалами справи, а саме: копією паспорта позивачки / а.с.5/, копією свідоцтва про укладення шлюбу /а.с.7/, копія рішення про розірвання шлюбу від 26.11.2013 року /а.с.8/, копія договору купівлі продажу квартири /а.с.9/, копія витягу / а.с.10/, копія довідки про вартість квартири / а.с.11/.

З наведених вище доказів видно, що квартира АДРЕСА_2 була придбана позивачкою з відповідачем під час перебування у шлюбі, а отже є спільною сумісною власністю подружжя, тому вважаю за необхідне визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири, яка є спільною сумісною власністю подружжя.

На підставі викладеного та керуючись ст. 346, 1268, 1297 ЦК України, 3, 4, 57-60 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частину квартири, яка є спільною сумісною власністю подружжя - задовольнити.

В порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визнати право власності за ОСОБА_1 на ? частину та за ОСОБА_2 на ? частину квартири за адресою: АДРЕСА_3, яка зареєстрована на праві власності в КПТІ «Інвентаризатор» за ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Красноградський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя