Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" серпня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Арапіної Н.Є

з секретарем Рудь Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дніпровського районного суду м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на частку майна та усунення перешкод у користуванні шляхом вселення,

в с т а н о в и в:

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідачів про виділ частки у натурі, що є у спільній частковій власності. Свої вимоги мотивувала тим, що сторонам належить на праві приватної спільної часткової власності квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 Однак відповідач ОСОБА_3 перешкоджає позивачам у користуванні спірною квартирою, а саме змінила в квартирі замки, не відчиняє двері та не відповідає на телефонні дзвінки. Просили визнати за ОСОБА_1 право власності на кімнату № 3 площею 9,90 кв.м., визнати за ОСОБА_2 право власності на кімнату № 1 площею 8,60 кв.м., визнати за ОСОБА_3 право власності на кімнату № 2 площею 19,20 та кімнатою № 4 площею 6,20 кв.м. в квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, нежитлові приміщення залишити у спільному користуванні, а також стягнути з відповідачів витрати по сплаті судового збору.

Під час розгляду справи представник позивачів ОСОБА_5 уточнила позовні вимоги та просила визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності за кожним по 1/5 частині квартири АДРЕСА_1 та усунути перешкоди в користуванні квартирою шляхом вселення в квартиру.

Позивачі в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представництво інтересів здійснювала ОСОБА_5

Представник позивачів ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги в частині визнання права власності підтримала, в частині усунення перешкод в користуванні спірною квартирою не підтримала.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представництво інтересів здійснювала ОСОБА_6

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала в частині визнання права власності. Проти задоволення вимог щодо усунення перешкод в користуванні спірною квартирою заперечувала, оскільки на день розгляду справи право позивачів не порушено.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неявки не повідомила.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні фактичні обставини.

Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 26 травня 2000 року відділом по оформленню права власності на об"єкти нерухомого майна і житла квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_1 та членам її родини: ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_3,ОСОБА_4(а.с.7,8,9).

Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов'язана з використанням його властивостей. Право користування полягає в тому, що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості речі (майна) для себе, здобувати з цього користь, вигоду. Право розпорядження означає юридично забезпечену можливість встановлювати, змінювати, припиняти юридичну долю речі (майна). Право розпорядження закріплює абсолютну владу власника над річчю (майном), яка може виражатися навіть у відчуженні або знищенні речі (майна).

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Суд вважає доведеним наявність правових підстав для визнання права власності за позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за кожним по 1/5 частині спірної квартири.

Позивачем заявлені позовні вимоги щодо усунення перешкод в користуванні шляхом вселення в квартиру.

На підтвердження вимог позивачами надано висновки від 21 квітня 2014 року тв. від 11 березня 2015 року дільничного інспектора міліції Дніпровського районного управління ГУ МВС України в м. Києві, в яких зазначено, що ОСОБА_3 змінила в квартирі замки, не відчиняє двері та не відповідає на телефонні дзвінки (а.с. 10,11).

Положення ч. 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

23 листопада 2015 року заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва позовні вимоги задоволено повністю.

14 березня 2016 року ухвалою суду заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 листопада 2015 року, ухвалене у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на частку майна та усунення перешкод у користуванні шляхом вселення скасовано.

21 березня 2016 року та 26 лютого 2016 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Гевел О.О. складено акти про виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 листопада 2015 року в частині усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням (а.с.129-132).

Під час розгляду справи представник позивачів ОСОБА_5 позовні вимоги в частині усунення перешкод в користуванні спірною квартирою не підтримала.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги в частині усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, не підлягають задоволенню.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню частково: визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/5 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/5 частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Пунктом 12 постанови № 10 від 17 жовтня 2014 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "При застосуванні судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" передбачено, що у випадках об"єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з частиною третьою статті 6 Закону України "Про судовий збір" підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру. При цьому судовий збір може бути сплачений окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції до 01 вересня 2015 року) при подачі позовної заяви: майнового характеру оплаті підлягає судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати; немайнового характеру до суду оплачується ставка судового збору 0,2 розміру мінімальної заробітної плати.

Судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Місячний розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2015 року становить 1218 грн. 00 коп.

При поданні позовної заяви кожним позивачем сплачено судовий збір за подачу позову майнового характеру в розмірі по 243 грн. 60 коп. (а.с.4-а - 4-б).

Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір на користь позивача ОСОБА_1 в сумі 121 грн. 80 коп., на користь позивача ОСОБА_2 в сумі 121 грн. 80 коп.. З відповідача ОСОБА_4 підлягає стягненню судовий збір на користь позивача ОСОБА_1 в сумі 121 грн. 80 коп., на користь позивача ОСОБА_2 в сумі 121 грн. 80 коп.

Згідно ч. 3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" визначено, що у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Згідно до ч. 6 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" визначено, що у разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених статтею 4 цього Закону за подання позову немайнового характеру.

21 березня 2016 року та 26 лютого 2016 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Гевел О.О. складено акти про виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 листопада 2015 року в частині усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням.

Згідно вимог ч.1 ст. 89 ЦПК України якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення всіх понесених ним у справі витрат з відповідача.

Позивачами при поданні позовних вимог немайнового характеру про усунення перешкод у користуванні правом власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 шляхом вселення судовий збір не оплачено, тому суд вважає за необхідне судові витрати покласти на відповідачів та стягнути: з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у сумі 243,60 грн., з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у сумі 243,60 грн.

Керуючись ст.1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованою Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, ст. 41 Конституції України, ст.ст.316, 317,319, ч.1 ст. 321, ст. 391 Цивільного кодексу, ст.ст.10, 11, 57-61, 208-209, 212-215, 218, 222, 223, 294 ЦПК України,

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на частину квартири, усунення перешкод у користуванні шляхом вселення задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/5 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/5 частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 121(сто двадцять одна) грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 121 121(сто двадцять одна)грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 121121(сто двадцять одна) грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 121121(сто двадцять одна) грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у сумі 243 (двісті сорок три)грн. 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у сумі 243 (двісті сорок три)грн. 60 коп.

Повний текст рішення виготовлений 10 серпня 2016 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. У разі якщо судове рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.Є.Арапіна