Справа № 541/1832/16-ц
Номер провадження 2/541/910/2016
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11 жовтня 2016 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді - Андрущенко-Луценко С.В.,

при секретарі - Калініченко Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миргороді справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми позики,

в с т а н о в и в :

10.08.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Миргородського міськрайонного суду із вище зазначеним позовом.

В направленому на адресу суду позові позивач ОСОБА_1 зазначив, що з 2009 року по даний час він постійно проживає та працює в Російській Федерації. З ОСОБА_2 знайомий протягом тривалого часу. В звязку із складними життєвими умовами змушений був укласти з відповідачкою ОСОБА_2 договір оренди житла за адресою: с. Кибинці, вул. Гоголя 39 Миргородського району. Відвідував житло один раз на рік, коли у відпустку приїжджав на Україну. У вересні 2012 року відповідачка ОСОБА_2 зателефонувала до нього в Російську Федерацію та попрохала позичити кошти. Він відгукнувся на її прохання та надав їй позику грошовим переказам в сумі 70000 російських рублів. Позика укладалася усно і вони домовилися, що вона буде безпроцентною та безстроковою і ОСОБА_2 поверне йому позичені кошти на першу ж вимогу. В подальшому протягом вересня 2012- лютого 2015 року він перерахував відповідачці ОСОБА_2 як позику 508500 російських рублів, що в перерахунку на гривну становить 190006,11 грн. На які потреби брала в нього в борг кошти ОСОБА_2 йому не відомо. В червні 2016 року він предявив ОСОБА_2 вимогу про повернення коштів отриманих нею, як позику, але відповіді не отримав.

Крім цього, у ОСОБА_2 є дочка ОСОБА_3 , яка також звернулася до нього з проханням надати кошти в позику і він відгукнувся на її прохання та протягом листопада 2012 року-вересня 2015 року перерахував їй кошти в сумі 125000 російських рублів, що в перерахунку на гривні на час звернення його з позовом до суду складає 46707,50 грн. Договір укладався в усній формі і за домовленістю між ними позика була безпроцентною та безстроковою. ОСОБА_3 повинна була повернути йому позичені кошти на першу ж вимогу. У червні 2016 року він звернувся до відповідачки ОСОБА_3 з вимогою про повернення суми боргу, але відповіді так і не одержав. Просить суд стягнути з відповідачки ОСОБА_3 на його користь 46707,50 грн. боргу за договором позики. На даний час сума позики відповідачами йому не повернута, а тому позов просить задовольнити та стягнути з відповідачок як суми позики так і сплачений ним судовий збір.

Позивач ОСОБА_1 при судовому розгляді справи позов підтримав. Пояснив, що тривалий час перебував в близьких стосунках з відповідачкою ОСОБА_2, був зареєстрований в належному їй будинку. Фактично постійно проживав в Росії, де працює, а Україну відвідував рідко, не частіше одного-двох разів в рік на незначний проміжок часу. Коли він перебував в Росії, то на прохання відповідачок ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надав їм в позику грошові кошти зазначені в позовній заяві. Просить суд позов задовольнити та стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на його користь 190006,11 грн. в рахунок повернення суми позики, а з відповідачки ОСОБА_3 стягнути на його користь 46707,50 грн. в рахунок повернення суми позики, оскільки відповідачки в добровільному порядку відмовляються йому повертати суму позики.

Представник позивача адвокат ОСОБА_4, позов підтримав, просив його задовольнити, як законний та обґрунтований.

Відповідачки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися, будучи належним чином повідомленими про день та час судового розгляду справи, направили на адресу суду заяви з яких вбачається, що позов ними не визнається, а справу вони просять розглянути у їхню відсутність (а.с.83-84).

Представник відповідачок ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ОСОБА_5, який діє на підставі довіреностей (а.с.71,72) позов не визнав та в його задоволенні просив відмовити, зазначивши, що дійсно позивачем перераховувалися зазначені ним в позові кошти відповідачкам і вони були ними отримані, але дані кошти не були позикою, це була добровільна допомога позивача відповідачкам.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 орендував у відповідачки ОСОБА_2 житло житлову кімнату площею 38,3 кв.м. в с. Кибинці по вул. Гоголя 39 Миргородського району (а.с.6).

Як слідує із інформації по платіжній картці позивачка ОСОБА_1 ним протягом вересня 2012- лютого 2015 року були відправлені відповідачці ОСОБА_2 грошові перекази на суми зазначені ним в позові та були направлені грошовим переказом кошти зазначені ним в позові відповідачці ОСОБА_3 протягом листопада 2012 року-вересня 2015 року (а.с.7-44).

Відповідно до положень ст.ст.1046,1047 ЦК України за договором позики позикодавець передає позичальнику у власність гроші, а позичальник зобовязується повернути таку ж суму. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходу громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.

Згідно ст.1049 ЦК України позичальник повинен повернути гроші в обумовлений договором позики термін. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Правовий аналіз наведених норм свідчить про те, що для укладення договору позики необхідно досягнення згоди між сторонами з цього приводу, в тому числі досягнення згоди з усіх істотних умов договору, зокрема щодо розміру позики, її строку (без зазначення строку), а також щодо обов'язку повернути позичені кошти. Належними доказами, які підтверджують укладення договору позики, згідно вказаних норм, є або договір позики, або розписка.

Позивач ОСОБА_1 не надав доказів укладення з відповідачами договорів позики. Зокрема у справі відсутні як договори позики, так і відповідні розписки, які б давали можливість з'ясувати чи укладався договір позики, а якщо укладався, то які його умови.

Інформація по картці позивача ОСОБА_1, виписка по грошовим переказам з карточки позивача, інформація Платіжного центру відносно переказів позивача (а.с.7-42) самі по собі можуть бути лише доказом перерахування грошових коштів, проте не свідчать про виникнення між сторонами правовідносин за договором позики, бо не містять умов домовленості з цього, як і взагалі не містить посилань на те, що кошти перераховуються за договором позики.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на те, що позивач ОСОБА_1 не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт укладення між сторонами договору позики та його умови, суд відмовляє у задоволенні позову про стягнення боргу за договором позики.

Посилання представника позивача на те, що надані позивачем виписка по грошовим переказам з карточки, інформація Платіжного центру відносно переказів позивача (а.с.7-42) фактично є договором позики, судом не приймаються до уваги, як такі, що не ґрунтуються на матеріалах справи та положеннях закону, бо дана інформація не містить відомостей про позику, зокрема відомостей, що кошти передаються у якості позики на певний строк (чи без зазначення строку), а також відсутнє зазначення обовязку відповідача повернути кошти.

Керуючись ст.ст. 10; 11; 60; 84; 88; 208; 214; 214; 215; 218 ЦПК України; ст.ст. 16; 1046; 1047 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в :

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми позики.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційних скарг через Миргородський міськрайонний суд.

Суддя: ОСОБА_6