АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 лютого 2016 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину та пені по сплаті аліментів.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину та пені по сплаті аліментів.

Зазначала, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 15 листопада 1997 року по 15 жовтня 2012 року, який рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2012 року було розірвано.

Від шлюбу мають двох дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2

Діти проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13 травня 2013 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь позивачки аліменти на утримання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи і до досягнення дітьми повноліття, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Посилаючись на те, що з 10 липня 2014 позивачка припинила підприємницьку діяльність, яка була основним джерелом доходу, влаштуватись на роботу не має змоги, оскільки остання доглядає за дітьми, а отже, її майновий стан змінився в бік погіршення, що є підставою для збільшення розміру аліментів.

Крім того, 01 вересня 2015 ОСОБА_5 вступив на навчання до Державного вищого навчального закладу «Київський транспортно-економічний коледж» Національного транспортного університету, денна форма й відповідно до договору № 70 про підготовку молодшого спеціаліста від 07 серпня 2015 року загальна вартість освітньої послуги складає 22 620 грн.

Враховуючи вищенаведене, просила збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на її користь ОСОБА_2 на утримання дітей з 1/4 частини на 1/2 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 29 січня 2013 року і до досягнення дітьми повноліття, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також просила стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати в розмірі 11310 грн. на утримання сина ОСОБА_5, та пеню за прострочення сплати аліментів, в розмірі 63 072 грн. 93 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 лютого 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 та доньки ОСОБА_6, у розмірі 1/2 частини усіх видів доходів (заробітків), щомісячно, починаючи з 05 вересня 2015 року до досягнення ними повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця. Встановлено, що якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною - ОСОБА_5, ніхто з батьків не звернеться до суду з позовом про визначення розміру аліментів на іншу дитину - ОСОБА_6, аліменти слід стягувати за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Також, стягнуто з відповідача на користь позивача додаткові витрати на навчання сина ОСОБА_5 в розмірі - 1487 грн. 50 коп., а саме у розмірі половини від оплаченої суми за навчання в Київському транспортно-економічному коледжі Національного транспортного університету та пеню (неустойку) за несвоєчасну сплату аліментів за період з 29 січня 2013 року по 04 жовтня 2013 року, в сумі 1778 грн. 70 коп. Решту позовних вимог залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить змінити рішення суду першої інстанції в частині та постановити нове рішення, яким стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання сина в розмірі 11310 грн. та пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 3781 грн. 56 коп. за період з січня по листопад 2013 року. В іншій частині рішення залишити без змін.

В апеляційній скарзі представника відповідача, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати зазначене рішення та ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши представників відповідача, які підтримали апеляційну скаргу ОСОБА_4, представника позивачки, яка підтримала апеляційну скаргу ОСОБА_2, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, вважає апеляційні скарги такими, що підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позов частково, районний суд керувався тим, що відповідачем не надано доказів, що позивачка продовжує працювати, а саме здійснює підприємницьку діяльність, а його вагітна дружина перебуває на його утриманні, окрім цього, відсутні докази, що на його утриманні досі перебуває його матір ОСОБА_8

Проте, з такими висновками районного суду в повній мірі погодитися неможливо.

Як убачається з матеріалів справи, 13 травня 2013 року рішенням Святошинського районного суду м. Києва задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 й стягнуто з ОСОБА_4 на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 29 січня 2013 року і до досягнення дітьми повноліття, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.12-13 т.1).

24 травня 2013 року рішення набрало чинності законної сили і цього ж дня позивач отримала виконавчий лист по справі № 2/759/2214/13 (а.с.15 т.1), на підставі якого постановою державного виконавця відділу ДВС Подільського РУЮ Вангородським С.М. 28 травня 2013 року було відкрито виконавче провадження (а.с.17-18 т.1).

Постановою від 04 жовтня 2013 року вказане виконавче провадження було закінчено, оскільки боржник перебуває на обліку та отримує пенсію за вислугу років за адресою, що територіально відноситься до ВДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві. Визначено, що заборгованість станом на 04 жовтня 2013 року становить 5 701 грн. 77 коп. (а.с.19-20 т.1).

15 жовтня 2013 року головним державним виконавцем Бурла В.Е. відділу ДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа від 24 травня 2013 року (а.с.21 т.1).

Згідно постанови від 15 жовтня 2013 року по вказаному виконавчому провадженню (а.с.23 т.1) було прийнято рішення про щомісячне утримання з усіх видів заробітку (доходів), що належить до виплати боржнику, після відрахування податків, в розмірі 1/4 частини щомісячно поточних аліментів та 25 % в рахунок погашення боргу, який станом на 04 жовтня 2013 року становить 5701 грн. 77 коп., з 04 жовтня 2013 року рахувати відповідно до пенсії.

Відповідно до повідомлення державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Святошинського району реєстраційної служби ГУК) в м. Києві за вих. № 2633 10 липня 2014 року внесено запис № 3020537 про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (а.с.135 т.1).

Крім того, з копії трудової книжки вбачається, що на даний час позивачка не працює (а.с.136-137 т.1).

Та обставина, що ОСОБА_2 у власності має рухоме та нерухоме майно, з урахуванням інших обставин, підстав для висновків про те, що спроможна утримувати двох неповнолітніх дітей з урахуванням стягнутих з боржника аліментів, у розмірі ј частини його доходів, не має.

Відповідно до положень ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

З урахуванням обставин справи, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки районного суду про наявність правових підстав до збільшення розміру аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь позивачки на утримання їх неповнолітніх дітей.

Разом з тим, змінений районним судом розмір аліментів не узгоджується з положеннями ч.1 ст. 192 СК України та обставинами справи.

Відповідно до рішення Подільського районного суду м. Києва від 18 грудня 2015 року, з відповідача на користь його матері - ОСОБА_8, стягнуто аліменти у розмірі ј частини його доходу(заробітку), починаючи з 13 листопада 2015 року (а.с.143 т.1).

Суд першої інстанції у рішенні послався на недоведеність перебування на утриманні відповідача його матері ОСОБА_8

Проте, в порушення вимог ч.1 ст.192 СК України, суд, ухвалюючи рішення в частині збільшення стягнутих на користь позивачки аліментів до Ѕ частки, у своїх висновках не врахував зміну сімейного стану відповідача, який 19 червня 2015 року вступив у шлюб з ОСОБА_3 (а.с.122 т.1).

Враховуючи зазначене, а також матеріали справи, у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про необхідність внесення у рішення суду першої інстанції змін шляхом зменшення визначеної судом частки аліментів, що підлягає стягненню на користь позивачки на утримання неповнолітніх дітей сторін з 1/2 до 1/3.

Відповідно до вимог ч.1 ст.185 СК України той із батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той із батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Матеріалами справи доведено, що дитина сторін - ОСОБА_5 навчається на денному відділенні Державного вищого навчального закладу «Київський транспортно-економічний коледж» Національного транспортного університету й згідно договору №70 від 07 серпня 2015 року вартість навчання за перший курс становить 5950 грн. (а.с.29,31).

Згідно даних долученої до справи квитанції від 07 серпня 2015 року за перший семестр навчання ОСОБА_5 у коледжі сплачено 2975 грн. (а.с.90 т.1).

Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № З за змістом ст. 185 СК України передбачено участь батьків у додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом), що визначаються у твердій грошовій сумі, оскільки йдеться про фактично зазначені або передбачувані витрати.

Відповідно до положень Закону України «Про освіту» та п «а» ч.1 ст.29 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, метою освіти є всебічний розвиток людини як особистості та найвищої цінності суспільства, розвиток її талантів, розумових і фізичних здібностей.

За таких обставин, колегія суддів вважає такими, що ґрунтуються на законі висновки районного суду про стягнення з боржника додаткових витрат, викликаних особливими обставинами та пов'язаних з розумовими здібностями (навчанням) дитини сторін, у розмірі половини сплаченої за його навчання суми грошових коштів - 1487 грн. 50 коп.

Та обставина, що питання навчання сина сторін - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у вищому навчальному закладі не було узгоджено з відповідачем, який заперечує проти цього, при наявності доказів навчання дитини та понесених у зв'язку з цим витрат на його навчання, з урахуванням викладеного, не звільняє батька дитини від відшкодування половини його вартості.

Відповідно до керівних роз'яснень, які містяться у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у разі пред'явлення до особи, яка вже сплачує аліменти, позову про стягнення їх на дитину (дітей) від іншої матері або утримання на інших осіб, суд має вчинити передбачені ч.3 ст.36 ЦПК дії щодо залучення одержувача аліментів до участі у справі.

Встановлено, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 18 грудня 2015 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь його непрацездатної матері - ОСОБА_8 аліменти на її утримання у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку, а до матеріалів даної справи рішення суду було приєднано 29 лютого 2016 року (а.с.116,143 т.1).

Разом з тим, колегія суддів враховує наявні у справі докази про те, що із позовом ОСОБА_8 звернулася у листопаді 2015 року, в той час як пред'явлені ОСОБА_2 вимоги перебували у провадженні суду ще з 15 вересня 2015 року (а.с.1 т.1).

Отже, ОСОБА_2 пред'явила вимоги до відповідача раніше ОСОБА_8, а тому підстав вважати, що районний суд постановленим рішенням припустився істотних порушень прав та законних інтересів ОСОБА_8, колегія суддів не вбачає.

При цьому, колегія суддів враховує обставини справи, а також положення ч. 4 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження», відповідно до яких загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику.

Висновки суду першої інстанції про наявність підстав до стягнення пені (неустойки) у зв'язку з несвоєчасним виконанням рішення суду першої інстанції узгоджуються з вимогами матеріального права.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13 травня 2013 року, що набрало чинності 24 травня 2013 року, стягнуто з ОСОБА_4 на користь позивачки аліменти на утримання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу).

Згідно з ч.1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Визначаючи розмір пені, в сумі 1778 грн. 70 коп., суд враховував період з 29 січня 2013 року по 04 жовтня 2013 року та визначену державним виконавцем заборгованість, у сумі 5 701 грн. 77 коп.

Разом з тим, таких висновків районний суд дійшов з неповним з'ясуванням обставин справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Так, з долученої в суді апеляційної інстанції копії ухвали Апеляційного суду м.Києва від 25 березня 2015 року визнано доведеними, що ОСОБА_4, знаючи про рішення районного суду про стягнення аліментів, з травня 2013 року добровільно аліменти на утримання дітей не сплачував.

Отже, судовим рішенням визнано доведеним наявність вини боржника у сплаті аліментів не з 29 січня 2013 року, як визнав районний суд, а з 24 травня 2013 року, тобто дати набрання рішенням суду чинності.

Окрім цього, суд не навів розрахунків, на підставі яких визначив суму пені у розмірі 1778 грн. 70 коп., а також не звернув увагу на те, що державним виконавцем не було враховано в суму заборгованості аліменти на дохід, отриманий боржником від підприємницької діяльності.

Визначаючи суму пені, яка підлягає до стягнення з боржника, колегія суддів враховує таке.

Відповідно до даних довідки розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 11 березня 2015 року, складеній головним державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві, за період з 01 січня 2013 року по 30 вересня 2013 року ОСОБА_4 від підприємницької діяльності отримано дохід, в сумі 20800 грн., з яких ј частина аліментів становить 5200 грн. й саме зазначена сума заборгованості була зазначена виконавцем у вимозі, спрямованій на виконання до ГУ ПФУ в м. Києві (а.с.95,107 т.2).

З долученої до справи довідки № 21001/12/Б від 12 жовтня 2015 року, виданої ГУ ПФУ в м. Києві, з січня 2013 року розмір нарахованої ОСОБА_4 пенсії склав 2534 грн.13 коп. (а.с.116 т.1).

Отже, ј частина аліментів від суми отриманої пенсії становить 633 грн. 53 коп.

За період з 01 січня 2013 року по 01 листопада 2013 року боржник отримав дохід від підприємницької діяльності, у сумі 20800 грн., з яких згідно довідки державного виконавця 1/4 частина становить 5200 грн., а тому за вказаний період щомісячно у якості аліментів підлягала до сплати сума 577 грн. 78 коп.(5200:9=577,78) (а.с.107 т.2). Загальна сума щомісячного платежу з січня по вересень 2013 року включно становить 1211 грн. 31 коп.(633,53+577,78=1211,31).

Таким чином, пеня підлягає до нарахування в період з 24 травня 2013 року й по листопад 2013 року, остільки згідно довідки пенсійного фонду, лише з грудня 2013 року почалися відрахування з пенсії ОСОБА_4

З урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленої в справі № 6-94цс15.

Розрахунок пені за період з 24 травня 2013 року по 30 листопада 2013 року складається з наступного:

місяць сума заборгованості кількість днів прострочення пеня

травень 312,6 8 25,04

червень 1211,31 30 363,3

липень 1211,31 31 375,41

серпень 1211,31 31 375,41

вересень 1211,11 30 363,30

жовтень 633,53 31 196,54

листопад 633,53 30 190,2

а всього: 1889,20

Отже, з відповідача підлягає до стягнення пеня у зв'язку з несвоєчасною платою аліментів, у сумі 1889 грн. 20 коп., а не 1778 грн. 70 коп., як визначив районний суд.

Окрім цього, відповідно до положень п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Разом з тим, районний суд, ухвалюючи рішення, в порушення керівних роз'яснень згаданої постанови Пленуму, вказав про необхідність стягнення з відповідача аліментів у збільшеному розмірі, починаючи з 05 вересня 2015 року.

За таких обставин, з рішення суду першої інстанції необхідно виключити висновки про стягнення з боржника аліментів у новому розмірі з 05 вересня 2015 року, остільки аліменти у новому розмірі підлягають до сплати ОСОБА_4 з дня набрання рішенням законної сили.

З огляду на викладене, рішення суду в частині вирішення вимог про стягнення аліментів та пені слід змінити, виклавши резолютивну частину в цій частині в наступній редакції:

Стягувати з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання: сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі - 1/3 частини з усіх видів доходу (заробітку), щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку і до досягнення повноліття сином ОСОБА_5, а в подальшому - по 1/6 частині щомісяця і до досягнення повноліття донькою ОСОБА_6, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, а також пеню (неустойку), у зв'язку з виниклою заборгованістю по сплаті аліментів, у сумі 1889 грн. 20 коп.

В решті рішення районного суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313 - 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 лютого 2016 року в частині вирішення вимог про стягнення аліментів та пені змінити, виклавши резолютивну частину в цій частині в наступній редакції:

Стягувати з ОСОБА_4 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання: сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі - 1/3 частини з усіх видів доходу (заробітку), щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку і до досягнення повноліття сином ОСОБА_5, а в подальшому - по 1/6 частині щомісяця і до досягнення повноліття донькою ОСОБА_6, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку.

Стягнути з ОСОБА_4 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_2 пеню (неустойку), у зв'язку з виниклою заборгованістю по сплаті аліментів, у сумі 1889 грн. 20 коп.

В решті рішення районного суду залишити без змін.

Рішення набирає чинності негайно, проте може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 761/26953/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6051/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Осаулов А.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.