АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 669/729/15-ц
Провадження № 22-ц/792/1356/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Ярмолюка О.І.,

суддів Карпусь С.А., Федорової Н.О.,

секретар Шевчук Ю.Г.,

з участю представниці позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на рішення Білогірського районного суду Хмельницької області від 18 квітня 2016 року,

встановила:

У липні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з уточненим у подальшому позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначило, що 22 травня 2007 року сторони уклали кредитний договір, за умовами якого позивач надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 44500 грн. на строк до 19 травня 2017 року. Відповідач зобовязався повернути банку кредит, сплатити позивачеві проценти за користування кредитними коштами та винагороду (комісію) за надання фінансового інструмента у строки та порядку, встановленими цим договором. ОСОБА_2 не виконав обовязків за кредитним договором, унаслідок чого станом на 17 листопада 2015 року виникла заборгованість у розмірі 107056 грн. 07 коп., яка складається з 33003 грн. 06 коп. неповернутого кредиту, 28171 грн. 87 коп. процентів, 4530 грн. 10 коп. комісії за користування кредитом, 37815 грн. 79 коп. пені, 250 грн. штрафу (фіксована частина), 3285 грн. 25 коп. штрафу (процентна складова).

У звязку з цим, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просило суд стягнути з відповідача на свою користь 107056 грн. 07 коп. заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Білогірського районного суду Хмельницької області від 18 квітня

2016 року в позові відмовлено.

Суд виходив з того, що ОСОБА_2 не виконав грошового зобовязання за кредитним договором, однак позов не підлягає задоволенню у звязку зі спливом позовної давності.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідач ОСОБА_2, який у встановленому порядку оповіщений про час і місце судового засідання, до суду не зявився.

Заслухавши учасницю процесу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Суд першої інстанції не в повній мірі зясував обставини, якими обґрунтовувались позовні вимоги та заперечення сторін, неправильно витлумачив закон (ст.ст. 261, 267, 526 ЦК України), який підлягав застосуванню.

У звязку з неповним зясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та порушенням судом норм матеріального права рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Згідно з ч. 5 ст. 88 ЦПК України має бути змінений розподіл судових витрат.

Встановлено, що 22 травня 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», яке в подальшому змінило свою назву на ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», і ОСОБА_2 укладено кредитний договір № HMВWGA00007413, за умовами якого банк надав останньому кредит у розмірі 44500 грн. на строк до 19 травня 2017 року включно під 1,17% на місяць (14,04% річних).

На непогашену в строк заборгованість за кредитом відповідач зобовязався сплатити проценти у розмірі 2,9% на місяць (34,8% річних).

З указаних кредитних коштів 40000 грн. ОСОБА_2 одержав у банку на споживчі цілі, а 4500 грн. мали бути спрямовані позивачем на щорічну сплату позичальником страхових платежів за договором страхування іпотечного майна та договором особистого страхування.

Всього ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» перерахувало страхувальнику страхових платежів на суму 3600 грн.

Сторони домовились, що ОСОБА_2 сплачує банку винагороду за надання фінансового інструмента (комісію) в розмірі 0,2% від суми виданого кредиту щомісяця.

ОСОБА_2 мав повернути банку кредит, сплатити йому проценти і комісію щомісячними платежами відповідно до Графіка погашення кредиту (додаток № 1 до кредитного договору). При цьому періодом сплати визначено період з 22 по 27 число кожного місяця.

При порушенні ОСОБА_2 строків сплати процентів і комісії він мав

сплатити позивачеві пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочення, а при порушенні відповідачем строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених кредитним договором, більш ніж на 30 днів, останній зобовязався сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5 % від суми позову.

22 травня 2007 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_2 уклали договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Білогірського районного нотаріального округу Хмельницької області ОСОБА_3 В забезпечення виконання своїх зобовязань за кредитним договором ОСОБА_2 передав банку в іпотеку домоволодіння по вул. Усадьба, 19, в с. Воробіївка, Білогірського району, Хмельницької області. Крім того, забезпеченням виконання ОСОБА_2 зобовязання за кредитним договором виступила порука ОСОБА_4

З березня 2012 року ОСОБА_2 не виконує належним чином грошового зобовязання за кредитним договором. Станом на 17 листопада 2015 року його заборгованість за кредитним договором становила 65497 грн. 70 коп., з яких 32827 грн. 78 коп. неповернутий кредит, 28109 грн. 92 коп. проценти, 4560 грн. комісія.

Крім того, банк нарахував відповідачеві пеню 38030 грн. 83 коп., штраф (фіксована частина) 250 грн., штраф (процентна складова) 5176 грн. 43 коп.

Зазначені обставини підтверджуються наявними у справі письмовими доказами.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Як передбачено ч. 1 ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 546 цього Кодексу встановлено, що виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

В силу ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_2 врегулювали в кредитному договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобовязання, та визначили умови такого повернення коштів.

Так, пунктом 2.3.3 кредитного договору сторони встановили, що у випадку: затримки сплати позичальником частини кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць; перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на 10%; несплати позичальником більше однієї виплати, яка перевищує 5% суми кредиту; іншого істотного порушення умов даного договору, - банк на власний розсуд мав право змінити умови договору, а саме зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії і процентів за його користування, виконання інших зобовязань за цим договором у повному обсязі, шляхом направлення останньому відповідного повідомлення. При цьому щодо зобовязань, строк виконання яких не настав, вважається, що строк настав у зазначену в повідомленні дату. На цю дату позичальник зобовязався повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду та проценти за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобовязання за договором.

Відповідно до п. 7.1 кредитного договору у разі порушення термінів оплати (зокрема оплати заборгованості не в повному обсязі), передбачених графіком погашення заборгованості, на 120 календарних днів позичальник зобовязаний повернути (сплатити) суму кредиту (залишок заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені в повному обсязі в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів.

З 28 березня 2012 року ОСОБА_2 порушує терміни платежів з повернення кредиту, сплати процентів і комісії.

На виконання п. 2.3.3 кредитного договору 20 червня 2012 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» направило відповідачеві вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту, сплату нарахованих процентів, комісії та неустойки в тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги.

Відомості про отримання ОСОБА_2 вказаного повідомлення відсутні, тому суд позбавлений можливості визначити термін зміни кредитором основного зобовязання за цими умовами кредитного договору.

Натомість, у відповідності до п. 7.1 кредитного договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів, тобто з 31 липня 2012 року. Саме з цього моменту в позивача виникло право вимоги щодо дострокового повернення кредиту та сплати всіх нарахованих платежів.

Цей висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові від 29 червня 2016 року (справа № 6-1188цс16).

Оцінивши в сукупності надані докази, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_2 не виконав грошового зобовязання за кредитним договором.

Умови кредитного договору (т. 1 а.с. 120-122, 161-165), наданий ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» розрахунок заборгованості (т. 1 а.с. 224-226), виписки про рух коштів на рахунку (т. 1 а.с. 131-138, 227-233, 237-239) та платіжні документи (т. 1 а.с. 123-130) є зрозумілими та достатніми для висновку, що відповідач не виконує належним чином узяті на себе зобовязання, внаслідок чого виникла вищевказана заборгованість за договором.

ОСОБА_2 не спростував письмові докази щодо розміру заборгованості за кредитним договором і відмовився від проведення судово-бухгалтерської експертизи, призначеної у справі ухвалою Білогірського районного суду Хмельницької області від 10 грудня 2015 року (т. 1 а.с. 106).

В цій частині рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Разом із тим, відмовляючи в позові банку в цілому за спливом позовної давності, суд припустився помилки.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Як передбачено ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Із положень ч.ч. 1, 5 ст. 261; ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України слідує, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки за умовами кредитного договору ОСОБА_2 мав виконувати зобовязання частинами, то позовна давність за вимогами позивача про стягнення кредитних коштів, процентів і комісії, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України).

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постановах від 6 листопада 2013 року (справа № 6-116цс13) і від 17 вересня 2014 року (справа № 6-95цс14), яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів, що зобовязані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 8 липня 2015 року (згідно штемпеля на конверті), а в даних правовідносинах діє позовна давність, яка встановлена законом (ст.ст. 257, 258 ЦК України).

В суді першої інстанції ОСОБА_2 зробив заяву про застосування позовної давності (т. 1 а.с. 46, 157).

Таким чином, позовна давність за платежами, які мали бути внесені ОСОБА_2 після 8 липня 2012 року, не сплила.

Суд першої інстанції не врахував указаних обставин і помилково виходив з того, що позов банку є безпідставним у цілому.

Ухвалою Білогірського районного суду Хмельницької області від 26 грудня 2012 року закрито провадження у справі за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України. Суд виходив з того, що провадження у цій справі відкрито ним безпідставно, оскільки набрало законної сили рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той саме предмет і з тих самих підстав.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» погодилося з цією ухвалою та не оскаржувало її. Отже, доводи банку про те, що предявлення ним вказаного позову перервало перебіг позовної давності, не відповідає закону.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягають частковому задоволенню. З ОСОБА_2 на користь банку слід стягнути заборгованість за кредитним договором, яка виникла станом на 17 листопада 2015 року, в межах позовної давності, встановленої ст. 257 ЦК України, у розмірі 54763 грн. 07 коп.

Згідно розрахунку банку (т. 2 а.с. 6-7) ця заборгованість складається з: 30079 грн. 22 коп. неповернутого кредиту, 21483 грн. 85 коп. процентів, 3200 грн. комісії за користування кредитом.

Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами кредитного договору (п. 4.1) передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобовязання, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

Одночасно, пунктом 5.4 кредитного договору передбачена сплата позичальником штрафу як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, визначених цим договором.

Штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором не допускається.

Після розяснення сторонам права на вчинення процесуальних дій (ч. 4 ст. 10 ЦПК України) ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не надало апеляційному суду розрахунок пені, що нарахована банком в межах річного строку позовної давності на суму простроченого основного зобовязання, по якому не сплила позовна давність (ч. 1 ст. 266 ЦК України).

За таких обставин позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у частині стягнення пені не може бути задоволений, а на ОСОБА_2 слід покласти штраф у розмірі 2988 грн. 15 коп. (250+(54763,07х5%).

Всього з ОСОБА_2 на корить ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає стягнення 57751 грн. 22 коп. (54763,07+2988,15).

При розподілі судових витрат, апеляційний суд враховує пропорційність задоволених вимог. Позов заявлено з ціною 107056 грн. 07 коп. і задоволено на суму 57751 грн. 22 коп., тобто на 53,94% (57751,22х100:107056,07).

Таким чином, з ОСОБА_2 на користь банку слід стягнути 577 грн. 46 коп. (1070,56х53,94%) судового збору.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Білогірського районного суду Хмельницької області від 18 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» 57751 грн. 22 коп. заборгованості за кредитним договором і 577 грн. 46 коп. судового збору, а всього 58328 грн. 68 коп.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути

оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий/підпис/ОСОБА_5

Судді: /підпис/ОСОБА_6

/підпис/ОСОБА_7

Копія вірна. Суддя апеляційного суду О.І.Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 27