№ 637/1065/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2016 року Шевченківський районний суд Харківської області в складі:

гол-чого судді Стеганцова С.М.,

при секретарі Реуцькій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Шевченкове заяву ОСОБА_1 до ПАТ «Автотранспортне підприємство 16350» про зняття арешту з майна, -

в с т а н о в и в :

Позивач по справі звернувся до Шевченківського районного суду Харківської області із зазначеним позовом, яким просить суд зняти арешт з рухомого та нерухомого майна, що був накладений згідно ухвали Шевченківського районного суду Харківської області від 19 березня 2010 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 19 березня 2010 року ухвалою Шевченківського районного суду Харківської області в якості забезпечення позову було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1 16 травня 2011 року позов ВАТ «Автотранспортне підприємство 16350» до ОСОБА_1 було задоволено та вирішено стягнути з останнього 12 240 гривень. Протягом 2011-2016 року у ОСОБА_1 не було можливості погасити заборгованість перед стягувачем. При зверненні ОСОБА_1 з-приводу погашення заборгованості до стягувача, його повідомили, що підприємство визнало заборгованість такою, щодо якої минув строк позовної давності та вона на сьогоднішній день спсана з обліку.

Таким чином, на сьогоднішній день позивач по справі не має змоги розпоряджатися своїм рухомим та нерухомим майном, так як арешт не знято, у звязку із чим змушений звернутися до суду для захисту своїх законних прав та інтересів.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги повністю підтримав та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача по справі в судове засідання не зявився, надавши до суду письмову заяву, якою просив суд розглядати справу у їх відсутність (а.с.30).

Суд, перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

19 березня 2010 року ухвалою Шевченківського районного суду Харківської області по справі № 2-156/10 за позовом ВАТ «Автотранспортне підприємство 16350» в якості забезпечення позову було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1 (а.с.7).

16 травня 2011 року позов ВАТ «Автотранспортне підприємство 16350» до ОСОБА_1 було задоволено та вирішено стягнути з останнього 12 240 гривень, з яких 12 000 гривень сума боргу та 240 гривень судові витрати, що підтверджується копією зазначеного рішення в матеріалах справи (а.с.8,9).

13 травня 2016 року ВАТ «Автотранспортне підприємство 16350» змінило назву на ПАТ «Автотранспортне підприємство 16350».

Протягом 2011-2016 року у ОСОБА_1 не було можливості погасити заборгованість перед стягувачем.

Крім того, стягував не надавав на виконання відповідного виконавчого листа, що підтверджується копією довідки Шевченківського районного ВДВС № 2024/14.37-39 від 08.09.2016 року в матеріалах справи (а.с.11).

01 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернувся з листом з-приводу погашення заборгованості до стягувача і останнього повідомили, що підприємство визнало заборгованість такою, щодо якої минув строк позовної давності та згідно Наказу підприємства № 21 від 24.12.2012 року безнадійна заборгованість у сумі 12 240 гривень списана з обліку, що підтверджується копією листа ПАТ «Автотранспортне підприємство 16350» № 12 від 12.09.2016 року (а.с.10).

Таким чином, ніяких претензій до ОСОБА_1 щодо заборгованості, визначеної рішенням Шевченківського районного суду Харківської області по справі № 2-156/10 від 16.05.2011 року у ПАТ «Автотранспортне підприємство 16350» немає.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Ч. 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно вимог ст. 319 ЦК країни, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно вимог ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За правилами ст. 391 ЦК України право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зі змісту статті 16 ЦК України вбачається, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення.

Статєю 41 Конституцією України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до вимог ст. 154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу.

Оцінивши надані докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов до висновку, що правових підстав для подальшої заборони на відчуження на вищевказане рухоме та нерухоме майно - відсутня. За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_1 є доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,11,60,154,209,212-215 ЦПК України, ст. 319, 391 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Зняти раніше накладений арешт згідно ухвали Шевченківського районного суду Харківської області від 19 березня 2010 року по справі № 2-156/10 на все рухоме і нерухоме майно, в тому числі транспортні засоби, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, інд № НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 (Радянська), 19.

Копію вказаного рішення направити для виконання відділу державної виконавчої служби Шевченківського РУЮ Харківської області та Державному реєстратору відділу економічного розвитку і торгівлі Шевченківської РДА Харківської області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні, протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Шевченківського

районного суду: ОСОБА_2