АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Ільченко В.В.

розглянувши у судовому засіданні справу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року представник ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому, просив стягнути заборгованість станом на 09.04.2015р. у сумі 5 642,78 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 132 661,72 грн., яка складається з 1 483,69 доларів США - заборгованість за кредитом; 3 550,13 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом; 320,00 доларів США - заборгованість за пенею та комісією; а також штраф відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 21,27 доларів США - штраф (фіксована частина); 267,69 доларів США - штраф (процента ставка). Також просив стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 1 326,62 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного Договору № б/н від 08.12.2007 року позивачем надано відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 21,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв'язку з виникненням у відповідача значної заборгованості за договором, яку він в добровільному порядку не сплачує, позивач звернувся до суду з позовом.

Справа № 760/8848/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6826/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Козленко Г.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року позов задоволено в повному обсязі.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 29 березня 2016 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення.

Не погоджуючись рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду наявним у матеріалах справи доказам, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування заявлених вимог апелянт послався на те, що судом першої інстанції не враховано, що позивач посилається на пункти в договорі, яких взагалі немає, виходячи з наданої копії документів позивачем.

Крім того, суд проігнорував той факт, що договір був укладений між сторонами в 2007 році, в той час як позивач надав умови та правила, з якими нібито погодився відповідач укладаючи договір, затверджені тільки в 2010 році, а банківська ліцензія на здійснення валютних операцій видана тільки в 2011 році. Інших документів позивачем надано не було, що є безумовною підставою для відмови у задоволенні позову.

Крім того, на думку апелянта суд повинен був витребувати оригінал заяви про отримання платіжної картки у позивача, оскільки він не заповнював власноручно того розділу, в якому вказується про отримання кредитного ліміту, а тому даний пункт не може бути дійсним.

Також, апелянт вказує на те, що розрахунок заборгованості не відповідає дійсності, виходячи з наданих суду доказів, оскільки із заяви вбачається, що процентна ставка встановлюється у розмірі 1,8% на залишок заборгованості, в той час як позивач в своїх розрахунках вказує на 21,6%.

Також, апелянт просив застосувати колегію суддів наслідки спливу строку позовної давності, оскільки строк дії картки сплинув у 2009 році, а позивач звернувся до суду тільки у 2015 році. Апелянт зазначає, що він був позбавлений можливості звернутися до суду першої інстанції з вказаною заявою, оскільки він не був належним чином повідомлений про розгляд справи та судом було ухвалено заочне рішення.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, про причину неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе провести судове засідання за відсутності учасників процесу

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що 08.12.2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 укладено договір б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміт платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 21,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції взяв до уваги надані позивачем докази та виходячи з них вважав, що позов є обґрунтованим, оскільки відповідач не належним чином виконував свої обов'язки за договором, що призвело до виниклої заборгованості.

Колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає, оскільки суд не забезпечив повний та всебічний розгляд справи, висновки суду не відповідають наявним в матеріалах справи доказам, а рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так, вивченням матеріалів справи колегіє, суддів встановлено, що позивач звертаючи до суду з позовом, надав неякісну копію заяви ОСОБА_1 про приєднання до банківських послуг ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» від 08 грудня 2007 року, з якої неможливо встановити усіх умов договору між сторонами; копію Умов та правил надання банківських послуг затверджених наказом від 06 березня 2010 року; копію Банківської ліцензії на здійснення валютних операцій №22 від 05 жовтня 2011 року.

З позовної заяви вбачається, що підписанням заяви відповідач погодився на те, що наведені вище документи в своїй сукупності являють собою укладений договір між сторонами, відповідно до якого, зокрема, банк встановлює ОСОБА_1 кредитний ліміт на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 21,6 % на рік на суму залишку заборгованості.

Також, цією заявою ОСОБА_1 підтверджує те, що він ознайомлений та погоджується з усіма Умовами та правилами надання банківських послуг.

Згідно з ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 р. встановлено, що відповідно до положень ст. 10-11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ч.3 ст.10 та ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що позивач не довів обґрунтованості свого позову, не надав суду доказів, які б підтверджували як сам факт укладання між сторонами кредитного договору так наявної заборгованості у відповідача.

Так, колегією суддів встановлено, що заява про приєднання до банківських послуг була написана та підписана ОСОБА_1 08 грудня 2007 року, в той час як Умови та правила їх надання, які надав суду позивач та, з його доводів, являються невід'ємною частиною договору, затверджені тільки 06 березня 2010 року.

Також, як вказує позивач, кредит надавався відповідачу в іноземній валюті - доларах США, проте позивач надав суду копію Банківської ліцензії на здійснення валютних операцій від 05 жовтня 2011 року, що унеможливлює встановити правомірність надання позивачем саме валютного кредиту.

Таким чином, всупереч наведених вимог цивільного процесуального законодавства України, позивач, звернувшись до суду з позовом, не довів належними доказами ті обставини, на які він посилався, як на підставу своїх вимог, а тому колегія суддів вважає позов ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 необґрунтованим.

Суд першої інстанції не звернув уваги на вказане, не забезпечив повний та всебічний розгляд справи, не звернув уваги, що позивач не надав суду належних доказів на обґрунтування свого позову, поверхнево розглянув справу та ухвалив помилкове, однобічне рішення на користь позивача.

Колегія суддів, для повного та всебічного розгляду справи, з'ясування дійсних обставин справи, а також для правильного її вирішення задовольнила клопотання сторони відповідача та ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25 травня 2016 року витребувала у ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» наступні документи:

Для огляду в судовому засіданні оригінал заповненої особисто ОСОБА_1 заяви на відкриття карткового рахунку НОМЕР_1 від 08.12.2007р.

Для долучення до матеріалів справи належним чином завірені копії Умов та правил надання банківських послуг, що є невід'ємною частиною договору між сторонами згідно заяви, які діяли на момент укладання договору між сторонами та чинної на момент укладання договору між сторонами Банківської ліцензії на право здійснення валютних операцій.

Проте стороною позивача дана ухвала була проігнорована та суду не були надані докази, які потрібні для правильного вирішення справи.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивач, звернувшись до суду з позовом до ОСОБА_1, не надав суду доказів, які б підтверджували його обґрунтованість.

Колегія суддів бере до уваги доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не заповнював частину заяви від 08 грудня 2007 року щодо встановлення кредитного ліміту та про сплив строку позовної давності, проте дані обставини неможливо встановити за наявних в матеріалах справи доказів та дана обставина, враховуючи не обґрунтованість позову, не впливає на кінцеве рішення по справі.

Керуючись ст.ст.218, 303-305, 307, 309, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року - скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді