У Х В А Л А

30 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Лященко Н.П., Яреми А.Г.,

розглянувши заяву Всеукраїнської громадської організації «Товариство «Знання» України про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 травня 2015 року в справі за позовом Всеукраїнської громадської організації «Товариство «Знання» України до товариства з обмеженою відповідальністю «Лорбук», ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Київська міська рада, Київська міська державна адміністрація, Головне управління охорони культурної спадщини, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, про визнання договорів недійсними, витребування майна, виселення та вселення,

в с т а н о в и л а :

Шевченківський районний суд м. Києва рішенням від 29 грудня 2014 року позовні вимоги Всеукраїнської громадської організації «Товариство «Знання» України (далі − ВГОТ «Знання» України) задовольнив частково, визнав недійсним договір оренди нежитлових приміщень (літ А), що розташовані на АДРЕСА_1, з № 1 по № 6 групи приміщень № 96, № 1, 2, 3 групи приміщень № 97, загальною площею 121,30 кв.м, укладений 4 січня 2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5; витребував у ОСОБА_4 вказані нежитлові приміщення та виселив її з цих приміщень; виселив ОСОБА_5 із спірних нежитлових приміщень і вселив у них ВГОТ «Знання» України; в іншій частині позовних вимог відмовив.

Апеляційний суд м. Києва рішенням від 14 квітня 2015 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 грудня 2014 року в частині визнання недійсним договору оренди нежитлових приміщень (літ А), що розташовані на АДРЕСА_1, з № 1 по № 6 групи приміщень № 96, № 1, 2, 3 групи приміщень № 97, загальною площею 121,30 кв.м, укладеного 4 січня 2011 року, витребування у ОСОБА_4 вказаних нежитлових приміщень та виселення її з цих приміщень, виселення ОСОБА_5 із спірних нежитлових приміщень і вселення у них ВГОТ «Знання» України скасував та ухвалив нове рішення, яким в задоволенні позову в цій частині відмовив, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 20 травня 2015 року відмовив заступнику прокурора м. Києва у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 5 частини четвертої статті 328 ЦПК України.

У травні 2016 року до Верховного Суду України звернулось ВГОТ «Знання» України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 травня 2015 року, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статей 8, 55, 129 Конституції України, статей 203, 215, 216, 387, 396, 764 ЦК України, статей 17, 28 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

На обґрунтування заяви ВГОТ «Знання» України додало ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 лютого 2016 року та дві ухвали цього ж суду від 16 березня 2016 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Відмовляючи у відкритті касаційного провадження, суд касаційної інстанції зазначив, що суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині визнання недійсним договору оренди нежитлових приміщень, витребування спірних нежитлових приміщень, виселення та вселення, а також про залишення в силі рішення суду першої інстанції, яким відмовлено в задоволенні позову про скасування державної реєстрації права власності. При цьому, встановивши, що позивач не був стороною спірного договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 20 жовтня 2008 року, суд дійшов висновку про те, що відповідно до статті 215 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843253/ed_2015_04_05/pravo1/T030435.html?pravo=1> зазначений договір купівлі-продажу не може бути визнаний судом недійсним в рамках розгляду даної цивільної справи. Крім того, встановивши належне повідомлення ВГОТ «Знання» України про припинення договору оренди, невиконання ВГОТ «Знання» України передбачених договором оренди обов'язків щодо сплати орендної плати після закінчення строку дії цього договору, непред'явлення позивачем вимоги щодо порушення його переважного права купівлі спірного майна, суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що права позивача порушені внаслідок укладення договору оренди нежитлових приміщень від 4 січня 2011 року.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 29 лютого 2016 року, наданій заявником для порівняння, погодився з висновками суду апеляційної інстанції про задоволення позову про витребування майна з чужого незаконного володіння та зазначив про те, що оскільки між позивачем як титульним володільцем спірної квартири та відповідачем як нинішнім її власником існують речово-правові відносини щодо права на спірне майно, яке вибуло з володіння позивача не з його волі, тому згідно зі статтею 388 ЦК України останній має право витребувати спірне майно із чужого незаконного володіння відповідачки. При цьому судом встановлено, що позивач не пропустив строк позовної давності, визначений статтею 257 ЦК України.

В ухвалі від 16 березня 2016 року в справі про визнання недійсними угод, витребування майна з чужого незаконного володіння та виселення, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що оскільки спірне нерухоме майно вибуло із власності позивача поза його волею - на підставі підробленої довіреності, даний факт встановлено судовим рішенням та в силу частини третьої статті 61 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1823/ed_2016_02_21/pravo1/T041618.html?pravo=1> не підлягає доказуванню, тому наявні підстави витребування спірного нерухомого майна у добросовісного набувача на підставі статей 387 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843438/ed_2016_02_28/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 388 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843439/ed_2016_02_28/pravo1/T030435.html?pravo=1>.

У судових рішеннях, наданих заявником на підтвердження підстави для перегляду судового рішення, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, та в судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, наявні різні фактичні обставини справи, що не свідчать про неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми матеріального права.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2016 року, постановленій у справі про визнання недійсним договору оренди землі, визнання переважного права на поновлення (укладення) договору оренди, зазначено про те, що суд апеляційної інстанції, задовольняючи частково позов та виходячи з положень статті 33 Закону України «Про оренду землі» і статті 3 ЦК України дійшов обґрунтованого висновку, що виділення спірної земельної ділянки іншим орендарям порушило переважне право позивача на укладення договорів оренди земельних ділянок як попереднього землекористувача, тому його право підлягає поновленню шляхом визнання частково недійсними спірних договорів оренди землі.

Ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2016 року, надану заявником на підтвердження підстав підстави для перегляду судового рішення, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 травня 2015 року прийнято у справах з різними предметами й підставами позовів, змістом позовних вимог, встановленими фактичними обставинами та за відсутності однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин.

За таких обставин вважати заяву ВГОТ «Знання» України обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом Всеукраїнської громадської організації «Товариство «Знання» України до товариства з обмеженою відповідальністю «Лорбук», ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Київська міська рада, Київська міська державна адміністрація, Головне управління охорони культурної спадщини, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, про визнання договорів недійсними, витребування майна, виселення та вселення за заявою Всеукраїнської громадської організації «Товариство «Знання» України про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 травня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

А.Г. Ярема