АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Лазаренко В.В.
№22-ц/796/9977/2016 Доповідач Кравець В.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Кравець В.А.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Іванченка М.М.

за участю секретаря Дуки В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1, ОСОБА_3, третя особа: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кей- Колект» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 56 341,36 дол. США, що еквівалентно 450 336 грн. 49 коп.

В мотивування вимог посилалося на те, що 8 лютого 2007 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір споживчого кредиту, за умовами якого ПАТ «УкрСиббанк» надав ОСОБА_1 кредит в іноземній валюті для особистих потреб на загальну суму 55 тис. дол. США терміном до 8 лютого 2014 року. У забезпечення умов кредитного договору було укладено договір поруки від 8 лютого 2007 року, згідно якого ОСОБА_3 виступила поручителем та зобов'язалася перед ПАТ «УкрСиббанк» відповідати за зобов'язаннями ОСОБА_1 за кредитним договором від 8 лютого 2007 року. 12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу, за умовами якого банк відступив позивачу право вимоги за кредитним договором від 8 лютого 2007 року та право забезпечення за договором поруки від 8 лютого 2007 року. ОСОБА_1 порушила умови кредитного договору та свої зобов'язання належним чином не виконує, у зв'язку із чим станом на 19 жовтня 2012 року утворилася заборгованість відповідача перед позивачем в загальному розмірі 56 341,36 дол. США, що еквівалентно 450 336 грн. 49 коп., а оскільки ОСОБА_3 поручилася перед позивачем за виконання ОСОБА_1 своїх зобов'язань, то вони несуть солідарну відповідальність по сплаті заборгованості в зазначеному вище розмірі.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року позов ТОВ «Кей-Колект» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованість за кредитним договором в розмірі 56 341,36 дол. США, що еквівалентно 450 336 грн. 49 коп. Вирішено питання про судовий збір У решті позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 травня 2016 року касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» задоволено частково. Рішення Апеляційного суду м. Києва від 22 грудня 2015 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Так, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з'ясувавши дійсні обставини спору.

Вказує, що в довідці - розрахунку заборгованості по процентах позивач нарахував 25,60 %, а суд стягнув заборгованість по процентам 25,60%, що не передбачено п. 1.3.1. Кредитного договору, якою визначено процентну ставку в розмірі 12,80 %. Саме п. 1.3.1. Кредитного договору є допустимим і належним доказом, яким визначено розмір процентної ставки 12,80%, однак суд не зіслався на пункт Кредитного договору, яким би було визначено розмір процентної ставки 25,60%, по якій суд стягнув необґрунтовано нараховану позивачем заборгованість по процентам. Позивач не надав допустимих доказів про зміну % в порядку, передбаченому п. 1.3.1 і пункту 9.2 кредитного договору, тому позивач не мав права нараховувати 25,60%, а в рішенні не мотивовано, яким пунктом кредитного договору суд керувався при стягненні 25,60%, чим порушив п.3 ч.1 ст.215, 213 ЦПК.

Крім того, суд необґрунтовано задовольнив позов ТОВ «Кей-Колект» за відсутності доказів про перехід до нього права вимоги від АКІБ «УкрСиббанк» за кредитним договором, так як, зобов'язання за кредитним договором відповідач несе перед АКІБ «УкрСиббанк», тому за відсутності доказів про перехід права вимоги від АКІБ «УкрСиббанк» до ПАТ «УкрСиббанк», a від ПАТ «УкрСиббанк» до ТОВ «Кей-Колект», тому ТОВ «Кей-Колект» є неналежним позивачем, оскільки не надав документів про набуття ним права вимоги за кредитним договором від АКІБ «УкрСиббанк» до ПАТ «УкрСиббанк», а від ПАТ «УкрСиббанк» до ТОВ «Кей-Колект», у зв'язку з чим, відповідач на підставі ст..517 ЦК має право не виконувати свої зобов'язання перед юридичною особою, яка не надала документів, підтверджуючих про перехід прав кредитора за кредитним договором, а пред'явлений позов є передчасним.

Вважає, що суд, стягуючи проценти, нараховані без ліцензії ТОВ «Кей - Колект», порушив ст..5, п.2 ст.7, п.4 ч.1 ст.34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», так як у матеріалах справи відсутня ліцензія для надання фінансових послуг ТОВ «Кей - Колект», тому ТОВ «Кей - Колект» не має права нараховувати проценти та отримувати від відповідача проценти, кредит.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник позивача ТОВ «Кей-Колект» проти апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду у справі залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 зобов'язання за кредитним договором не виконує, та, ураховуючи відступлення права вимоги за Договором факторингу, право вимоги за зобов'язанням останньої належить ТОВ «Кей-Колект».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 8 лютого 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого банк зобов'язався надати, а позичальник прийняти, належним чином використати і повернути банку кредит в іноземній валюті в сумі 55 тис. дол.. США не пізніше 8 лютого 2014 року, та сплатити проценти, комісію в порядку і на умовах визначених кредитним договором.

У забезпечення виконання умов кредитного договору було укладено договір поруки від 8 лютого 2007 року, за умовами якого ОСОБА_3 поручилася перед банком відповідати за зобов'язаннями ОСОБА_1 за кредитним договором від 8 лютого 2007 року.

Згідно пункту 1.2.2 договору про надання споживчого кредиту, позичальник зобов'язаний повернути банку кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, але в будь-якому випадку не пізніше 08.02.2014 року, якщо інший термін не встановлений додатковою угодою сторін, або до вказаного банком терміну (достроково) відповідно до умов та на підставі цього договору.

Пунктом 1.3.1 кредитного договору сторони погодили, що за використання кредитних коштів протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 12,80 % річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду на умовах визначених договором.

Відповідно до п. 5.5 кредитного договору, у випадку порушення позичальником термінів повернення кредиту або термінів сплати процентів, комісій, строком більше ніж на один місяць, та/або порушення інших умов договору банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, комісій у порядку встановленому розділом 11 договору.

АКІБ «УкрСиббанк» свої зобов'язання за договором про надання споживчого кредиту №0 від 08.02.2007 виконав в повному обсязі.

ОСОБА_1 порушила умови кредитного договору щодо повернення кредиту у встановлені терміни, сплати процентів за користування кредитом, унаслідок чого утворилась заборгованість, яка за розрахунком банку станом на 19 жовтня 2012 року становить 56 341,36 дол. США, що еквівалентно 450 336 грн. 49 коп.

За договором факторингу від 12 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» відступив належне йому право вимоги за договором про надання споживчого кредиту від 8 лютого 2007 року та право забезпечення за договором поруки від 8 лютого 2007 року ТОВ «Кей-Колект».

Із умов договору про відступлення прав вимоги вбачається, що кредитний портфель складають кредитні договори, перелік яких визначено в реєстрі позичальників.

Позивач на підтвердження зазначених обставин надав саме копію договору та витяг з додатку 1, що стосується конкретного боржника та акт приймання-передачі прав вимоги. У свою чергу відповідач не надав жодних доказів на підтвердження своїх доводів, що відступлення права вимоги за договором факторингу не відбулося.

Отже, доводи апелянта в цій частині відхиляються за недоведеністю та необґрунтованістю.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до ст.ст.549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Судом вірно встановлено , що відповідачка ОСОБА_1 порушила умови кредитного договору та не виконала належним чином свої зобов'язання перед позивачем, а тому з урахуванням умов кредитного договору та договору поруки, а також наведених норм закону суд вірного висновку дійшов , що вимоги позивача до відповідачів щодо дострокового повернення кредиту та стягнення заборгованості є законними та обґрунтованими.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд, стягуючи проценти, нараховані без ліцензії ТОВ «Кей - Колект», порушив ст..5, п.2 ст.7, п.4 ч.1 ст.34 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», так як, у матеріалах справи відсутня ліцензія для надання фінансових послуг ТОВ «Кей- Колект», тому ТОВ «Кей - Колект» не має права нараховувати проценти та отримувати їх,- не приймаються до уваги, оскільки згідно Розпорядження Департаменту реєстрації, ліцензування та дозвільних процедур Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 08.12.2011 року ТОВ «Кей- Колект» внесено до Державного реєстру фінансових установ як таку, що може надавати фінансову послугу з факторингу.

Окрім того, відповідно до Договору факторингу 12 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» відступив належне йому право вимоги за договором про надання споживчого кредиту від 8 лютого 2007 року та право забезпечення за договором поруки від 8 лютого 2007 року ТОВ «Кей-Колект», що включає в себе, у тому числі, повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта про невірність розрахунку позивача щодо нарахування процентів за підвищеною ставкою, оскільки таке право банку передбачено п. 9.2 договору за умов неналежного виконання умов договору позичальником за процедурою попереднього повідомлення позичальника, що було банком дотримано( т.1 а.с.128)

Також апелянт ставив питання про застосування строку позовної давності до нарахованої заборгованості по кредиту та відсотках.

Проте, такі вимоги не підлягають задоволенню, оскільки стаття 267 ЦК України є нормою матеріального права, тому нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, судом апеляційної інстанції не приймаються та не розглядаються.

Така правова позиція була висловлена у постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 6-780цс15 та у постанові від 27.01.2016 року у справі №6-2913цс15.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення заборгованості із поручителя ОСОБА_3 не оскаржувалося, а тому є таким, що набрало законної сили в цій частині.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.218, 303,304,307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року в справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий

Судді