Номер провадження: 22-ц/785/4834/16
Головуючий у першій інстанції Куриленко О. М.
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Погорєлової С.О.

суддів - Цюри Т.В., Сидоренко І.П.

при секретарі - Колмакові В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про витребування від добросовісного набувача,

встановила:

ОСОБА_3 звернувся з цим позовом до відповідачів про витребування від ОСОБА_2 3/50 частин домоволодіння АДРЕСА_1 (а. с. 1-2).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2016 року накладено арешт на 3/50 частин домоволодіння АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2 (а. с. 6).

В апеляційній скарзі апелянт просить ухвалу скасувати, посилаючись на порушення судом норм процесуального права (а. с. 7).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Приймаючи рішення про забезпечення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції з метою попередження ухилення відповідача від виконання майбутнього рішення суду, вважав за необхідним накласти арешт на: 3/50 частин домоволодіння АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2.

Згідно з п. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

В порядку ст. 152 ЦПК України, способами забезпечення позову, зокрема можуть бути накладення арешту (п. 1 ч. 1).

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виник спір про витребування від ОСОБА_2 3/50 частин домоволодіння АДРЕСА_1.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги відповідність обраного заходу забезпечення заявленим позовним вимогам, при цьому враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до роз'яснень п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність забезпечення позову ОСОБА_3 шляхом накладання арешту, оскільки заходи забезпечення позову співмірні і відповідають заявленим вимогам, безпосередньо пов'язані з предметом спору, є необхідними і достатніми для забезпечення виконання можливого судового рішення.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує на те, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 13.11.2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування, визнано недійсним договір дарування квартири НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 24.04.2002 року, повернуто сторони у первісний стан, а саме: зобов'язано ОСОБА_4 повернути ОСОБА_3 квартиру НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1, а суд першої інстанції помилково наклав арешт на 3/50 частин домоволодіння АДРЕСА_1, чим порушив її законні права та інтереси.

Відповідно до відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_2 належить 3/50 частин будинку по АДРЕСА_1, на підставі договору дарування від 20.03.2015 року, які є предметом спору, а відтак судова колегія вважає, що заходи забезпечення позову застосовані правомірно (а. с. 5, зворот).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції постановив законну та обґрунтовану ухвалу, і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2016 року - залишити без з міни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий С.О.Погорєлова

Судді Т.В.Цюра

І.П.Сидоренко