У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ДемяносовМ.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 31 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про виселення,

в с т а н о в и в:

У липні 2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що рішенням суду за позивачами було визнано право власності за кожним по Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті їх діда ОСОБА_5 Відповідач був знайомим дідуся і періодичного навідувався до нього, а після його смерті відповідач вселився в зазначену квартиру, яку незаконно займає до теперішнього часу. Позивачі просили виселити відповідача із квартири АДРЕСА_1, як тимчасового мешканця, без надання іншого жилого приміщення.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 31 березня 2016 року, позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволено.

Виселено ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1, як тимчасового мешканця, без надання іншого жилого приміщення.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовити.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_2, як тимчасовий мешканець, підлягає виселенню зі спірної квартири без надання іншого жилого приміщення, оскільки самостійного права користування квартирою відповідач не має, а у зв'язку зі смертю власника квартири ОСОБА_5 та переходом права власності на спірну квартиру до позивачів будь-які правові підстави для проживання відповідача у квартирі відсутні.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи скарги висновки судів не спростовують та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, крім того, зводяться до оцінки доказів, їх належності та допустимості, проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 31 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про виселення.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ М.В.Демяносов