У х в а л а

іменем україни

30 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Парінової І.К.,Демяносова М.В.,Маляренка А.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_4, публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання договору поруки припиненим, за касаційною скаргою ОСОБА_8, в інтересах якого діє ОСОБА_6, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_8 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») про визнання договору поруки припиненим, обґрунтовуючи вимоги тим, що 29 серпня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») та ОСОБА_4 було укладено договір № 0, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 200 000 доларів США зі сплатою процентів у розмірі 12,40 % річних, зі строком остаточного повернення кредиту не пізніше 29 серпня 2007 року включно. Графіком погашення кредиту визначено суму щомісячного платежу - 1 666 доларів 67 центів США. З метою забезпечення належного виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 29 серпня 2007 року між ним та банком було укладено договір поруки № 137105. Того ж дня між ОСОБА_4 та банком було укладено додаткову угоду № 1 про внесення змін та доповнень до договору про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якої було збільшено суму щомісячного платежу за кредитом, порівняно із графіком, визначеним у додатку № 1, процентної ставки, а також включено сплату комісії, що як наслідок збільшило його відповідальність як поручителя. Посилаючись на те, що його не було повідомлено про укладення додаткової угоди, а також не було отримано його згоди на продовження договору поруки на нових умовах, зокрема, пов'язаних зі збільшенням відповідальності, позивач просив визнати припиненим з 29 серпня 2007 року вищевказаний договір поруки на підставі положень ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_8, в інтересах якого діє ОСОБА_6, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно з ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

У пункті 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких поручитель. Проте, якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

Судами встановлено, що 29 серпня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого останній отримав грошові кошти у розмірі 200 000 доларів США зі сплатою за користування кредитом 12,40 % річних, зі строком остаточного повернення кредиту не пізніше 29 серпня 2017 року включно.

Згідно з додатком № 1 до вказаного договору встановлено графік погашення кредиту й визначено суму щомісячного платежу - 1 666 доларів 67 центів США (а. с. 11-13, 52-56).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 29 серпня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_8 було укладено договір поруки (а. с. 23-25).

Також, 29 серпня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_7 було укладено додаткову угоду № 1 про внесення змін та доповнень до договору про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якої змінено п. 1.3.5 договору, зокрема, викладено його у новій редакції, доповнено п. 3.5 новим підпунктом 3.5.5 щодо порядку сплати позичальником платежів, пункт 5.2 доповнено новим абзацом щодо порядку зміни процентної ставки, а також доповнено п. 7.5 новим абзацом у такій редакції: «підписання договору позичальник підтверджує, що на дату укладення договору є клієнтом банку і ознайомлений з усіма тарифами по розрахунково-касовому обслуговуванню».

Згідно з п. 3 додаткової угоди № 1 від 29 серпня 2007 року ця угода набирає чинності з моменту підписання сторонами, діє до повного виконання зобов'язань за договором та є невід'ємною частиною договору (а. с. 14-19).

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшли обґрунтованого висновку про те, що підстави для застосування передбачених ч. 1 ст. 559 ЦК України наслідків відсутні, оскільки додаткова угода № 1 про внесення змін та доповнень до договору про надання споживчого кредиту № 0 й договір поруки були укладені в одни день -29 серпня 2007 року, й останній був підписаний позивачем. Також, у п. 5.1 договору поруки поручитель підтвердив, що повністю розуміє всі умови основного договору, свої права та обов'язки за договором та погоджується із ними.

Крім того, судами правильно встановлено, що додатковою угодою не було змінено умов основного договору, що призвели до збільшення обсягу відповідальності позивача.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги є безпідставними, були предметом дослідження судів попередніх інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Оскільки наведені в касаційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів, викладених в оскаржуваних рішеннях, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції й висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, зі змісту касаційної скарги та матеріалів справи не вбачається неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8, в інтересах якого діє ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.К. Парінова

М.В. Демяносов

А.В.Маляренко