№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7891/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Вовк Є.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Пікуль А.А., Невідомої Т.О.

при секретарі Ільченко В.В..

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 21 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Голови правління Добровільного товариства володарів гаражних боксів кооперативу «Славутич» ОСОБА_4 про зобов'язання не чинити перешкод, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 21 березня 2016 року закрито провадження у справі позовом ОСОБА_3 до Голови правління Добровільного товариства володарів гаражних боксів кооперативу «Славутич» ОСОБА_4 про зобов'язання не чинити перешкод.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, порушення норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та ухвалити рішення про задоволення позову.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції постановив ухвалу, не обґрунтувавши належним чином нормами законодавства причини закриття провадження.

Апелянт в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явилися, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, про причину неявки суду не повідомили, а тому, відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе провести судове засідання за їх відсутності.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Голови правління Добровільного товариства володарів гаражних боксів кооперативу «Славутич» ОСОБА_4 про зобов'язання не чинити перешкод.

23 лютого 2016 року суд першої інстанції, перевіривши позовну заяву на відповідність вимог ст.ст. 119, 120 ЦПК України, правомірно відкрив провадження по справі.

19 серпня 2015 року до суду першої інстанції надійшло клопотання представника позивача про зупинення провадження по справі, в порядку п.1 ч.1 ст.201 ЦПК України, у зв'язку зі смертю позивача та долучено відповідні докази (а.с.26-28)

21 березня 2016 року суд першої інстанції, за власної ініціативи поставивши на обговорення питання, своєю ухвалою закрив провадження по справі.

В обґрунтування ухвали суд першої інстанції вказав, що даний спір не підвідомчий судам загальної юрисдикції та повинен розглядатися за правилами КАС.

Колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції постановив ухвалу, якою завершується провадження по справі, не забезпечивши повного і всебічно з'ясованих обставин справи та з порушенням норм процесуального права.

Посилаючись на положення ст.2 КАС України, суд першої інстанції не врахував, що за правилами вказаної юрисдикції розглядаються справи у сфері публічно-правових відносин, в той час як в даному випадку спір не є публічно-правовим.

Більш того, згідно ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Аналізуючи наведені норми матеріального та процесуального права вбачається, що право володіння, користування та розпорядження своїм майном є цивільним правом особи і кожен може звернутися за захистом у разі його невизнання, порушення або оспорювання.

В обґрунтування свого позову, ОСОБА_3 вказав, що являється власником гаражного боксу АДРЕСА_1. У жовтні 2014 року голова кооперативу ОСОБА_4 заблокував вхід до його боксу шляхом зварювання металевих дверей, що порушує його особисте право користування, володіння та розпорядження своїм власним майном.

Таким чином, ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом для захисту свого цивільного права.

Таким чином, суд першої інстанції не врахував наведеного, припустився неправильного застосування норм процесуального права, неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи та не правильно визначився із виниклими правовідносинами сторін, що призвело до постановлення помилкової ухвали про закриття провадження по справі, а тому вона підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи те, що апелянт просив скасувати ухвалу та ухвалити рішення по суті позовних вимог, що не передбачено нормами цивільного процесуального законодавства на даній стадії процесу, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 4 ч. 2 ст. 307, ст.ст. 311, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 21 березня 2016 року - скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді