Провадження № 2/522/6599/16
УХВАЛА

20 липня 2016 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого-судді - Ільченко Н.А.,

при секретарі - Довгань Ж.А.

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, про визнання довіреності, договору куп віл-продажу квартири недійсними,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Приморського районного суду м.Одеси з вищевказаною позовною заявою, в якій просить визнати недійсною довіреність, укладену від імені ОСОБА_1 на імя ОСОБА_5 02 жовтня 2014 року, посвідчену ПНОМНО ОСОБА_6 і зареєстрованої в реєстрі за №2309, та визнати договір купівлі-продажу від 26.02.2015 року, укладений між ОСОБА_5І.(діючої від імені ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2О.) та ОСОБА_4, посвідчений ПНОМНО ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за №41 недійсним та застосувати реституцію, як наслідок недійсності договору купівлі-продажу.

Одночасно представник позивача ОСОБА_7 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладання арешту, заборони виселення та укладення договорів оренди, заборони проводити будь-які реєстраційні дії та видавати свідоцтва на обєкт нерухомого майна - -квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 69,0 кв.м., у тому числі житловою 46,8 кв.м..

В обґрунтування вимог заяви представник позивача вказує, що невжиття заходів забезпечення позову в подальшому може значно ускладнити виконання рішення суду у випадку задоволення судом позову, так як на теперішній час спірна квартира належить ОСОБА_4, яка у свою чергу має можливість розпоряджатися не., у тому числі, шляхом відчуження іншій особі. Крім того, протягом розгляду судової справи відповідач може намагатися виселити позивача з квартири.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, дослідивши матеріали справи в межах заявленого клопотання, суд прийшов до наступного.

Відповідно ст. 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обовязковим до виконання на всій території України.

Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного звязку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Як зазначається Пленумом Верховного Суду України у Постанові № 9 від 22 грудня 2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно п. 20 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року, з метою забезпечення знаходження майна у володінні відповідача на час судового розгляду позову про право на це майно суд за клопотанням позивача може вжити заходи забезпечення позову (статті 151, 152 ЦПК), наприклад, накласти арешт на майно, заборонити відповідачеві вчиняти певні дії (розпоряджатися і/або користуватися спірним майном), заборонити державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, передати спірне майно на зберігання третій особі.

Проаналізувавши зміст позовних вимог ОСОБА_1, розглянувши заяву про вжиття заходів забезпечення позову, виходячи із співмірності заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам і відповідності видів забезпечення позову позовним вимогам, суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню

Керуючись ст..ст.151-153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_7 про забезпечення позову ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, про визнання довіреності, договору куп віл-продажу квартири недійсними задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2.

Заборони виселення з квартири АДРЕСА_2.

Заборони укладення договорів оренди на квартиру АДРЕСА_2.

Заборонити проводити будь-які реєстраційні дії та видавати свідоцтва на обєкт нерухомого майна - -квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 69,0 кв.м., у тому числі житловою 46,8 кв.м..

Ухвала суду про забезпечення позову підлягає негайному виконанню, але може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Приморського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом пяти днів.

Оскарження ухвали суду про забезпечення позову не зупиняє її дії.

Суддя Н.А. Ільченко

20.07.2016