Апеляційний суд міста Києва
Справа № 2-29/11 Головуючий у суді першої інстанції: Гончарук В.11.
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7517/16 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Котули Л.Г., Слюсар Т.А.

при секретарі Крічфалуши С.С.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 червня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Приватний нотаріус Київського нотаріального округу Синиця ТетянаВасилівна про визнання договору дарування та заповіту недійсними.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

02.10.2008 позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про визнання договору дарування квартири , укладений ОСОБА_6 14.03.2008 на ім'я ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Синицею Т.В. 14 березня 2008 року, зареєстрований в реєстрі №1777 та заповіту ОСОБА_6 від 5 березня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Синицею Т.В.. зареєстрований в реєстрі №1434 недійсними.

Позовні вимоги мотивовані тим, що він є рідним онуком ОСОБА_6 і єдиним спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_6 За життя, 05 березня 2008 року ОСОБА_6 склав заповіт, яким розпорядився належним йому майном на користь відповідача ОСОБА_4 14 березня 2008 року ОСОБА_6 уклав договір дарування належної йому квартири АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. Зазначав, що померлий ОСОБА_6 за життя хворів на тяжкі захворювання та не міг усвідомлювати значення своїх дій та повністю керувати ними, а відповідач ОСОБА_4 скориставшись безпорадним станом ОСОБА_6, уклала з останнім оспорювані правочини під час лікування ОСОБА_6 у медичному закладі.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24 червня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа:приватний нотаріус Київського нотаріального округу Синиця ТетянаВасилівна про визнання договору дарування та заповіту недійсними відмовлено.

Скасовано забезпечення позову відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м.Києва від 10 лютого 2010 р. про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_4

Не погодившись із рішенням суду позивач ОСОБА_3 подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Зокрема зазначав, що суд першої інстанції розглядаючи справу вийшов за межі предмету спору за його позовом, зробивши при цьому необгрутовані висновки щодо його прав та прийняття чи неприйняття ним спадщини після смерті його діда. При цьому акцентував свою увагу на змісті норми ст. 225 ЦК України та її порушення судом першої інстанції при ухваленні судового рішення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог (п.2, ч.1 ст. 307 ЦПК України).

Статтею 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

- неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

- недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

- невідповідність висновків суду обставинам справи;

- порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обгрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положеньст.57-66 ЦПК України.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24 червня 2015 року з яким погодився Апеляційний суд м.Києва (ухвала від 17 вересня 2015 року) в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору дарування та заповіту недійсними відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційна скарга ОСОБА_3 задоволена частково. Ухвалу Апеляційного суду м.Києва від 17 вересня 2015 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд апеляційної інстанції.

Положенням ч.4 ст. 338 ЦПК України визначено, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої та апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів свого права на оспорювання правочинів, що були укладені за життя його дідом ОСОБА_6, оскільки не прийняв після нього спадщину у шестимісячний строк та не звертався до суду про продовження цього строку.

Проте, з такими висновками суду погодитися не можна виходячи з наступного.

За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Правовою підставою позовних вимог позивач ОСОБА_3 зазначав ст. 225 ЦК України - правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними і позов до суду ним був пред'явлений, як спадкоємця за законом.

Однак, поза увагою суду першої інстанції залишилося, як той факт, що позивач є спадкоємцем за законом, так і правові підстави його звернення до суду.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_6 - дід позивача ОСОБА_3 був зареєстрований та проживав у квартирі АДРЕСА_1, яка на праві власності йому належала.

05 березня 2008 року ОСОБА_6 склав заповіт, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Синицею Т.В. відповідно до якого ОСОБА_6 на випадок його смерті заповів усе своє майно ОСОБА_4 Вказаний заповіт було посвідчено від імені ОСОБА_6 у зв'язку з хворобою останнього ОСОБА_7

14 березня 2008 року ОСОБА_6 уклав договір дарування, що був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Синицею Т.В. відповідно до якого ОСОБА_6 подарував вказану вище квартиру ОСОБА_4, яку вона в подальшому оформила на своє ім'я.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Установлено, що ОСОБА_8, що мешкає в державі Канада є сином ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6

Частиною 2 статті 1274 ЦК України визначено, що спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

11 червня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу КорольчукО.С. була посвідчена заява ОСОБА_8, яка адресована до сьомої Київської міської нотаріальної контори щодо відмови від прийняття своєї частки спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_6 на користь свого сина, позивача у справі ОСОБА_3

Того ж дня, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Корольчук О.С. була посвідчена заява ОСОБА_3, адресована до сьомої Київської міської нотаріальної контори щодо прийняття спадщини, що залишилася після смерті його діда ОСОБА_6

Заяви про відмову від спадщини ОСОБА_8 та про прийняття спадщини ОСОБА_3 були надіслані до сьомої Київської міської нотаріальної контори 18 жовтня 2008 року за пропуском 6-ти місячного строку і останній 21 жовтня 2008 року отримав відмову у відкритті спадкової справи у зв'язку з пропуском 6-ти місячного строку.

Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення або оспорювання.

У відповідності до цивільного законодавства особа, яка вважає, що її речові права порушено, має право звернутися до суду з позовом про визнання відповідної угоди недійсною ( ст. ст. 215-235 ЦК України).

Позивач звернувся з позовом про визнання недійсними заповіту та договору дарування на підставі ст. 225 ЦК України.

За приписом ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначається, що правила ст. 225 ЦКУ поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та/або не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст. 145 Цивільного процесуального кодексу (обов'язкове призначення експертизи) зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі ст. 225, ч. 2 ст. 1257 ЦКУ суд відповідно до ст. 145 ЦПК зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Згідно п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008р. « Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що заповіт може бути визнано недійсним, тільки якщо він був складений під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та ( або) не могла керувати ними.

Згідно акту амбулаторної посмертної судово-психіатричної експертизи від 19 жовтня 2010 року ОСОБА_6 в день та час посвідчення заповіту 05 березня 2008 року виявляв тимчасовий хворобливий розлад психічної діяльності у вигляді синдрому порушеної свідомості по типу оглушення (соматогенно-ітоксикаційно-обумовленого), що позбавляло його тоді можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а день посвідчення договору дарування від 14 березня 2008 року страждав психічним порушенням у вигляді значно вираженого інтоксикаційно-соматогенного обумовленого астенічного синдрому, який істотно впливав на його можливість усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Відповідно до акту додаткової посмертної судово-психіатричної експертизи від 20 червня 2011 року ОСОБА_6 на день та час посвідчення заповіту від 05 березня 2008 року страждав тимчасово хворобливим розладом психічної діяльності у вигляді синдрому порушеної свідомості по типу оглушення (соматогенно-інтоксикаційно-обумовленого) і за своїм психічним станом тоді він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, а в день та час посвідчення договору дарування від 14 березня 2008 року підекспертний страждав психічним порушенням у вигляді значно вираженого інтоксикаційно-соматогенно-обумовленого астенічного синдрому, який істотно впливав на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, обмежуючи цю здатність.

Актом повторної посмертної комісійної судово-психіатричної експертизи від 11 вересня 2014 року встановлено, що ОСОБА_6 в день та час посвідчення заповіту від 05 березня 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за №1434 та договору дарування від 14 березня 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за №1777, за своїм психічним станом (синдром оглушення (обнубіляція) на тлі синдрому залежності від алкоголю) не був здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Враховуючи викладене, рішення суду про відмову у задоволенні позовних вимог не можна визнати законним та обгрунтованим, воно підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню з ухваленням нового рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 слід задовольнити та визнати договір дарування квартири , укладений ОСОБА_6 14.03.2008 на ім'я ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Синицею Т.В. 14 березня 2008 року, зареєстрований в реєстрі №1777 та заповіт ОСОБА_6 від 5 березня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу СиницеюТ.В. зареєстрований в реєстрі №1434 недійсними.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. Визнати договір дарування квартири , укладений ОСОБА_6 14.03.2008 на ім'я ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Синицею Т.В. 14 березня 2008 року, зареєстрований в реєстрі №177 та заповіт ОСОБА_6 від 5 березня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Синицею Т.В.. зареєстрований в реєстрі №1434 недійсними.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: