У Х В А Л А

5 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Лященко Н.П., Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и л а :

Дарницький районний суд м. Києва заочним рішенням від 4 березня

2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від

3 листопада 2015 року, позов ПАТ «Дельта Банк» задовольнив: у рахунок погашення 257 тис. 687 грн 81 коп. заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором, укладеним 11 жовтня 2013 року між нею та ПАТ «Астра Банк» звернув стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, шляхом продажу предмета іпотеки на публічних торгах в межах процедури виконавчого провадження; вирішив питання розподілу судових витрат.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 30 березня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 4 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 3 листопада 2015 року залишила без змін.

22 червня 2016 року до Верховного Суду України звернулася ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статей 516, 517 та 1082 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а також з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Обґрунтовуючи свої доводи заявниця послалася на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від

13 листопада 2013 року, 26 лютого 2014 року, 18 лютого, 1 квітня, 22 липня

2015 року, а також постанову Верховного Суду України від 26 серпня 2008 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

У справі, про перегляд якої подано заяву, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» суд першої інстанції, з висновками якого погодилися суди апеляційної й касаційної інстанцій, виходив з того, що позивач придбав у ПАТ «Астра Банк» право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, у тому числі укладеними з ОСОБА_4, про що

6 серпня 2014 року повідомив відповідачку надіславши їй досудову вимогу. Установивши, що відповідачка не виконує належним чином зобов'язання за кредитним договором, у результаті чого утворилась заборгованість, суди дійшли висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ «Дельта Банк».

Ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2013 року, 26 лютого 2014 року, 18 лютого, 1 квітня, 22 липня 2015 року не можуть бути прикладом неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасував ухвалені у справах рішення та передав справи на новий розгляд з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справ.

Не може бути прикладом для перегляду ухваленого у справі рішення з підстави, визначеної пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, постанова Верховного Суду України від 26 серпня 2008 року, оскільки прийнята Верховним Судом України за результатами розгляду касаційної скарги у касаційному порядку, визначеному статтями 11117 - 11120 розділу XII2 ГПК України, у редакції від 5 травня 2003 року.

Зазначене судове рішення суду касаційної інстанції також не свідчить про неоднакове застосування норм матеріального права, оскільки постанова Верховного Суду України від 26 серпня 2008 року та ухвала колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року прийняті у справах з різними предметами й підставами позову, змістом позовних вимог та встановленими фактичними обставинами.

Верховний Суд України, усуваючи розбіжності у застосуванні зазначених заявником норм матеріального права (статей 516, 517 ЦК України) у постанові від 23 вересня 2015 року (справа № 6-979цс15), вже сформував правовий висновок, згідно з яким боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов'язку погашення кредиту взагалі.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від

30 березня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

В.М. Сімоненко