Провадження № 2/331/176/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2016 р. м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Світлицької В.М.

за участю секретаря Богач А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмежено відповідальністю «ВіЕйБі Лізинг» про стягнення безпідставно збережених коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «ВіЕйБі Лізинг» про стягнення безпідставно збережених коштів. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 28.04.2015 р. між ТОВ «ВіЕйБі Лізинг» та позивачем було укладено договір фінансового лізингу № 110322-144/ФЛ-Ф-А. На виконання умов договору, позивачем було перераховано на рахунок відповідача авансовий лізинговий платіж на загальну суму 292 059, 57 грн. 28.07.2011 р. позивач направив на адресу відповідача лист з проханням укласти додаткову угоду, якою припинити дію договору, а також повернути позивачу аванс, проте відповідач відмовився від договору (розірвав його), а також зарахував аванс в рахунок погашення нарахованого штрафу. 23.01.2014 р. рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 03.12.2014 р., п. 7.3. договору фінансового лізингу в частині права відповідача зараховувати аванс в рахунок погашення нарахованого штрафу, визнано недійсним. Посилаючись на зазначені обставини, на підставі ст. 1212 ЦК України , просить суд стягнути з відповідача безпідставно збережені кошти у розмірі 292 059,57 грн. , судові витрати покласти на відповідача.

В судовому засіданні представник позивача, посилаючись на обставини, викладені у позові, просить суд задовольнити позов в повному обсязі.

В судове засідання представник ТОВ «ВіЕйБі Лізинг» не зявився, у попередньому судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Його неявка не перешкоджає розгляду справи, оскільки матеріалів справи достатньо для розгляду її по суті. Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, оскільки судове засідання відкладається в разі неявки в судове засідання за клопотанням особи, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. Проте, з матеріалів справи не вбачається будь-яких поважних причин для неявки в судове засідання

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 28.04.2011 р. між ТОВ «ВіЕйБі Лізинг» та ОСОБА_1 було укладено договір фінансового лізингу № 110322-144/ФЛ-Ф-А, за умовами якого відповідач прийняв на себе зобов'язання придбати та передати на умовах фінансового лізингу у платне володіння та користування позивача предмет лізингу (визначений у п. 4.1 додатку «Специфікація» до цього договору), а позивач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього договору.

Відповідно до пункту 1.2 Договору, строк користування Лізингоодержувачем Предметом лізингу (строк лізингу) складається з періодів (місяців) лізингу зазначених в Додатку «Графік сплати лізингових платежів» до Договору (далі Графік» та починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі Предмету лізингу, але в будь-якому випадку не може бути менше одного року.

Як зазначено у п. 2.1.7 Договору, число сплати це число (порядковий номер дня у відповідному календарному місяці) сплати чергових лізингових платежів кожного календарного місяця, яке співпадає з числом підписання Акту. В разу відсутності такого числа у відповідному календарному місяці, числом сплати є число останнього робочого дня місяця.

Пунктом 2.2 Договору визначено, що усі платежі за Договором Лізингоодержувач зобовязаний здійснювати в національній валюти України (гривнях) відповідно до Графіку та Загальних умов шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Лізингодавця. Лізингові платежі включають: платежі по відшкодування (компенсації) частини вартості Предмета лізингу; винагороду (комісію) Лізингодавцю за отриманий у лізинг Предмет лізингу, з врахуванням коригування, вказаного в пунктах 2.7 2.9, 3.4 Загальних умов.

Всі чергові лізингові платежі, відповідно до Графіку та Загальних умов, лізингоодержувач сплачує у число сплати в кінці кожного періоду лізингу з урахуванням положень пунктів 2.7-2.9 Загальних умов, починаюся з наступного календарного місяця за календарним місяцем, в якому був підписаний Акт. Якщо строк сплати будь-якого лізингового платежу припадає на неробочий (вихідний, святковий або ін.) день, то лізингоодержувач зобовязаний сплатити такий платіж не пізніше останнього робочого дня, який передує такому вихідному (святковому та ін.) дню. (пункт 2.4 Договору).

Згідно п. 7.1 Договору, лізингоодержувач несе наступну відповідальність за порушення своїх обовязків:

- за порушення обовязку з своєчасної сплати платежів, передбачених даним Договору та/або чинним законодавством України - сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочки, від простроченої заборгованості за платежами за кожен день прострочки, та відшкодувати всі збитки, завдані цим Лізингодавцеві, понад вказану пеню. Сторони домовились, що нарахування даної пені за прострочення сплати платежів, передбачених даним Договором та/або чинним законодавством України, припиняється через дванадцять місяців, від дня коли сплата мала відбутися. (п.п. 7.1.1 Договору);

- за ненадання при інспектуванні для огляду або при поверненні (вилучені) Предмета лізингу технічної документації, отриманої лізингоодержувачем разом з Предметом лізингу, порушення умов пунктів 2.15, 2.16, 4.1.2, 5.2, 10.2 Загальних умов сплачує штраф у розмірі 1 (один) відсоток остаточної загальної вартості Предмета лізингу, за кожен та будь-який випадок із зазначених порушень. Сторони погодили, що даний штраф є визначеною грошовою сумою, яка не змінюється (після встановлення остаточної загальної вартості Предмету лізингу) протягом строку дії Договору, та для зручності сторін визначається як 1 (один) відсоток від розміру остаточної загальної вартості Предмета лізингу. (п.п. 7.1.3 Договору).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23.01.2014 р. п. 7.3 договору № 110322-144/ФЛ-Ф-А фінансового лізингу від 28.01.2011 р. в частині, якою передбачено, що «У випадку, передбаченому п. 6.1.7. Загальних умов лізингодавець має право нарахувати штраф у розмірі нарахованого за договором авансового лізингового платежу. Сума фактично сплаченого авансового лізингового платежу підлягає зарахуванню в рахунок погашенню в рахунок погашення штрафу, нарахованого, згідно умов цього пункту Загальних умов.» визнано недійсним. Рішенням встановлено недійсність умови договору щодо зарахування авансового лізингового платежу в якості штрафу за порушення умов договору.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 03.12.2014 р. рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23.01.2014 р. залишено без змін.

Враховуючи те, що вказана вище частина п. 7.3 загальних умов договору фінансового лізингу є недійсною, юридичних наслідків така умова договору для сторін не створює. Недійсність всіх умов договору судом не встановлено.

Листом від 28.12.2014 р. позивач звернувся до відповідача з проханням припинити дію договору та повернути сплачені ним за договором кошти протягом 7 (семи) календарних днів . Лист отримано відповідачем 29.12.2014 р., що підтверджується офіційним листом Дніпропетровської дирекції Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» від 13.02.2015 р. за вих. № 34-Д-02-13.

ТОВ «ВіЕйБі Лізинг» листом від 27.01.2015 р. повідомило позивача, що вимогу про повернення авансового платежу розглянуто, та не знайдено будь-яких правових підстав для повернення сплаченого авансового лізингового платежу.

Сплата позивачем авансового лізингового платежу здійснювалась на підставі укладеного договору лізингу, зокрема сплата лізингового платежу, передбачена п. 2.3 загальних умов договору лізингу та графіком сплати платежів, що є додатком до цього договору.

Згідно з графіком сплати лізингових платежів , позивачем було здійснено авансовий лізинговий платіж у розмірі 292 059,57 грн.

Відповідно до п. 6.7 загальних умов, у випадку вилучення предмета лізингу, припинення або розірвання договору, з причин зазначених у даному договорі та/або законодавстві України усі раніше сплачені лізингоодержувачем лізингові платежі поверненню не підлягають.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм, (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Згідно ч. 2 ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" за договором фінансового лізингу - лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Отже, згідно положень вищезазначеного закону, перелік можливих, обумовлених сторонами, лізингових платежів не є вичерпним.

Одним із фундаментальних принципів приватноправових відносин є принцип свободи договору, який закріплено у пункті 3 статті 3 ЦК України.

Відповідно до положень ч. 1ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частинами 1, 3ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно зі ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього ж кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Частиною 1статті 806 ЦК України, статтею 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Таким чином, відносини, що виникають у звязку з договором лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж поставку та Законом України «Про фінансовий лізинг»(частина 2статті 806 ЦК України та частина 1 статті 2 Закону України «Про фінансовий лізинг»).

Тобто, спірні правовідносини врегульовані як загальними, так і спеціальними нормами (Закон України «Про фінансовий лізинг»), які підлягають застосуванню у системному звязку. При цьому, спеціальні норми мають пріоритет у застосуванні над нормами загальної дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо повязані з виконанням договору лізингу (ст. 16 Закону України „Про фінансовий лізинг).

Згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України.

Так, відповідно до Цивільного кодексу України, а саме статей 806 ЦК України, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду), а також до відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» , сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом;г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Отже із системного аналізу зазначених норм, вбачається, що лізингові платежі складаються із винагороди (платіж як винагорода лізингодавцю за отримане у лізинг майно) та компенсаційних виплат (сума, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; компенсацію відсотків за кредитом інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу).

Як вбачається із змісту договору фінансового лізингу авансовий платіж це обов'язковий платіж, що складає частину від вартості предмета лізингу, розмір, якого визначено у Графіку сплати лізингових платежів, який сплачується лізингоодержувачем на користь лізингодавця, на умовах договору. Тобто, авансовий лізинговий платіж відноситься до компенсаційних виплат.

Отже, сплата авансового лізингового платежу відповідає положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Закону України «Про фінансовий лізинг» та Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки по суті передбачає перерахування коштів позивачем з наступним отриманням ним товару або послуг, тобто предмету споживання.

В силу ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючі вищевикладене, грошові кошти у сумі 292059,87 грн., сплачені позивачем, як авансовий лізинговий платіж, не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, сплату судового збору, слід віднести за рахунок держави , враховуючи вимоги Закону України «Про захист прав споживачів».

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-61, 88, 208, 209, 212 - 215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя В. М. Світлицька