Ухвала

іменем україни

23 вересня 2016 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ КузнєцовВ.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області від 30 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до приватного підприємства «ЖЕК-10» про стягнення середнього заробітку за час порушення строків виплати заробітної плати,

в с т а н о в и в:

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом до ПП «ЖЕК-10», мотивуючи свої вимоги тим, що він перебував з відповідачем у трудових відносинах. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 лютого 2014 року, частково зміненим рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 29 квітня 2014 року, стягнуто з ПП «ЖЕК-10» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26 березня 2013 року по 20 лютого 2014 року в розмірі 15 478 грн 92 коп. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Рішення Апеляційного суду Миколаївської області набрало законної сили 29 квітня 2014 року, проте фактично виконано було лише 14 жовтня 2014 року.

Із урахуванням зазначеного, позивач просив стягнути із відповідача на свою користь середній заробіток за час порушення строків виплати заробітної плати у розмірі 7 875 грн 24 коп.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 липня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області від 30 серпня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено з інших правових підстав.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення апеляційного суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими.

Судом апеляційної інстанції, відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно, всебічно досліджено і оцінено обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Судами встановлено, що ОСОБА_2 з 16 жовтня 2012 року по 25 березня 2013 року перебував у трудових відносинах з ПП «ЖЕК-10» та обіймав посаду слюсаря - електрика 4 розряду.

Наказом директора ПП «ЖЕК-10» від 25 березня 2013 року позивача було звільнено з займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 лютого 2014 року вищезазначений наказ визнано незаконним. Поновлено ОСОБА_2 на роботі в ПП «ЖЕК-10» на посаді слюсаря-електрика 4 розряду. Стягнуто з ПП «ЖЕК-10» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 25 березня 2013 року у розмірі 15 119 грн 47 коп.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 29 квітня 2014 року рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 лютого 2014 року в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінено. Стягнуто з ПП «ЖЕК-10» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25 березня 2013 року по 20 лютого 2014 року у розмірі 15 478 грн 92 коп. без відрахування податків та інших обов'язкових платежів. Рішення суду першої інстанції набрало законної сили 29 квітня 2014 року.

На виконання зазначеного рішення суду, на рахунок відповідача були зараховані кошти лише 30 вересня 2014 року, про що свідчить лист ТВБВ № 10014/0187 філії Миколаївське обласне управління АТ «Ощадбанкм. Миколаєва» про зарахування на рахунок позивача 16 919 грн 72 коп.

Частиною першою статті 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Згідно із правовою позицією, викладеною у Постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року (справа № 6-116цс15), для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з інших правових підстав, апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, вірно виходив із того, що звернувшись до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час порушення строків виплати заробітної плати лише 18 травня 2016 року ОСОБА_2 пропустив встановлений ст. 233 КЗпП України тримісячний строк звернення до суду з даним позовом.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновку суду апеляційної інстанції вони не впливають та його не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до приватного підприємства «ЖЕК-10» про стягнення середнього заробітку за час порушення строків виплати заробітної плати.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних В.О.Кузнєцов

і кримінальних справ