Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/3368/16 Головуючий у 1 інстанції: Щаслива О.В.
Є.У. № 336/1211/15-ц Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2016 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Краснокутської О.М.,

при секретарі: Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 22 червня 2016 року по справі за скаргою ОСОБА_3 на дії головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Іваниці Юрія Олександровича, заінтересована особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Шевченківського ВДВС Запорізького МУЮ Іваниці Ю.О., яку в ході розгляду справи доповнювала і уточнювала. Зазначала, що постановою державного виконавця від 27 січня 2015 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа від 6 грудня 2012 року, виданого Шевченківським районним судом міста Запоріжжя, про звернення стягнення на належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 на суму 567 026, 73 грн. за кредитним договором, укладеним ПАТ АК «Промінвестбанк». Посилаючись на те, що стягувачем пропущено строк пред'явлення виконавчого листа до примусового виконання, оскільки в єдиному державному реєстрі відсутня постанова від 24 січня 2014 року про повернення виконавчого листа стягувачу, за даними реєстру судове рішення виконано 21.05.2014 року, про що винесено відповідну постанову, просила суд на підставі ст.383 ЦПК України визнати дії державного виконавця неправомірними, скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження як таку, що не відповідає вимогам ст.24 п.1, ст.26 ч.1п.1 Закону України «Про виконавче провадження», а також зобов'язати державного виконавця винести постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Скарга розглядалася судами неодноразово.

Останньою ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2016 року в задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою скаргу задовольнити.

В засідання апеляційного суду належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи ОСОБА_3 не з'явилася, направила суду клопотання про відкладення розгляду скарги, посилаючись на те, що її представник - адвокат Пацалюк Р.В. знаходиться у відпустці, а вона за станом здоров'я не може приймати участь у судовому засіданні.

Відповідно до положень ст.ст.303-1, 304, 386 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками та доповненнями, встановленими главою І розділу У ЦПК України. Скарга на дії державного виконавця розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення,дія чи бездіяльність якої оскаржують ся. Якщо заявник, державний виконавець або інша посадова особа державної виконавчої служби не може з'явитися до суду з поважних причин, справу може бути розглянуто за участю їх представників. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до розгляду. У виняткових випадках за клопотанням сторони з урахуванням особливостей розгляду справи апеляційний суд може подовжити строк розгляду справи, але не більш як на п'ятнадцять днів, про що постановляє відповідну ухвалу.

Як вбачається із матеріалів справи, провадження у справі за скаргою на дії державного виконавця було відкрито судом першої інстанції ще у лютому 2015 року, судом апеляційної інстанції - 21 липня 2016 року. Учасники судового розгляду мали достатньо часу для надання всіх доказів на підтвердження своїх доводів і заперечень як суду першої, так і суду апеляційної інстанції. Клопотання про дослідження нових доказів апеляційна скарга не містить. Колегія суддів враховує також ту обставину, що оскарження дії державного виконавця унеможливлює виконання судового рішення на підставі виконавчого листа, виданого ще у грудні 2012 року. За вказаних обставин на підставі ст.305 ч.2 ЦПК України колегія суддів визнала причини неявки представника скаржника неповажними і такими, що не перешкоджають перегляду оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Суд першої інстанції, вірно застосувавши положення ст.ст. 383-387 ЦПК України, норми Закону України «Про виконавче провадження», дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні скарги. Фактичні обставини встановлені судом повно та об'єктивно, підтверджуються матеріалами справи. Встановленим обставинам та зібраним у справі доказам суд першої інстанції надав належний правовий аналіз, що відображено в оскаржуваній ухвалі.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 383 ЦПК України, частини першої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи, мають право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За положеннями п. 1 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовляє у прийнятті до провадження виконавчого документа, строк пред'явлення для примусового виконання якого закінчився, про що виносить відповідну постанову.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

За п. 2.2 Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 43/5 від 20.05.2003 року, внесення до Єдиного реєстру даних про виконавчий документ здійснюється у відповідному органі ДВС протягом двох робочих днів з дня надходження виконавчого документа до державного виконавця.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, до Шевченківського ВДВС Запорізького МУЮ на виконання надійшов виконавчий лист № 0827/1334/2012 від 06.12.2012 року, виданий Шевченківським районним судом м. Запоріжжя, про звернення стягнення на предмет іпотеки - належну ОСОБА_3 і ОСОБА_7 квартиру в рахунок погашення заборгованості на суму 567 026, 73 грн. перед ПАТ АК «Промінвестбанк». Строк пред'явлення виконавчого листа до виконання до 30.05.2013 року ( а.с.51, 54-55).

Постановою державного виконавця Шевченківського відділу ВДВС Запорізького МУЮ від 06.01.2013 р. відкрито виконавче провадження, копії постанови направлені боржнику і стягувачу 08.01.2013 р. рекомендованими листами і відповідно до рекомендованого повідомлення вручені боржнику ОСОБА_3 17.01.2013р. (а.с.47-50).

Постановою державного виконавця від 24.01.2014 року виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі ст.47 ч.1 п.2, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження». Як зазначено в постанові підставою для повернення виконавчого документу являється довідка КП «Основаніє» про те, що за адресою іпотечного майна зареєстровані малолітні діти, що унеможливлює подальше виконання судового рішення. Строк повторного пред'явлення виконавчого листа до виконання 24.01.2015 р. (а.с.189).

22 січня 2015 року ТОВ «Кредитні ініціативи» як правонаступник стягувача (ухвалою суду від 11 жовтня 2012 року замінено стягувача у виконавчому провадженні - а.с.61) повторно звернувся до виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження (а.с.58).

Постановою головного державного виконавця Шевченківського ВДВС Запорізького МУЮ від 27 січня 2015 року повторно відкрито виконавче провадження. Копія постанови направлена боржнику і вручена 03.02.2015 р., що не оспорюється скаржником (а.с.57).

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд правильно виходив із того, що строк для повторного пред'явлення виконавчого документа до виконання був встановлений до 24.01.2015 року, заява стягувача про примусове виконання надійшла до виконавчої служби 22.01.2015р., тобто в межах строку, встановленого ст.22 ч.1 п.2 Закону України «Про виконавче провадження».

Виходячи з викладеного, доводи апеляційної скарги про незаконність дій державного виконавця, порушення ним ст.ст. 24-26 Закону України «Про виконавче провадження» не мають свого підтвердження, а висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні скарги є правильним та обґрунтованим, права заявника при винесенні оскаржуваної постанови порушені не були.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність вимогам закону постанови державного виконавця від 24.01.2014 р. про повернення виконавчого документу стягувачу, відсутність вказаної постанови в єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень не є підставою для висновку про пропуск стягувачем строку пред'явлення виконавчого документа до примусового виконання.

У порядку, передбаченому ст.383 ЦПК України вказана постанова боржником не оскаржена, а тому являється чинною. Станом на 22.06.2016 р. вказана постанова внесена до єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, постанова про добровільне виконання судового рішення боржником - вилучена (а.с.185-187).

Несвоєчасне внесення державним виконавцем відомостей до Єдиного державного реєстру про вчинені виконавчі дії при примусовому виконані судового рішення не свідчать про незаконність його дій при винесене оскаржуваної постанови від 27.01.2015р.

Докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки є повторенням підстав скарги, всебічна оцінка яким була дана судом першої інстанції.

Статтею 387 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону та не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.307,312 п.1,313, 317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2016 року по цій справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: