Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1740/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Карпенко О. Л.
УХВАЛА

19.07.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого Карпенка О.Л.,

суддів: Письменного О.А.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря: Яковлєвої Ю.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради про припинення права спільної часткової власності шляхом розподілу будинку в натурі, виділення частки зі спільного майна, визначення порядку користування земельною ділянкою та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про виділ в натурі частки із спільного майна, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29 червня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ленінський районний суд м. Кіровограда ухвалою від 29 червня 2016 року відмовив в задоволені клопотання ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом ухвалою від 12 серпня 2014 року.

Позивач звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати ухвалу суду від 29 червня 2016 року. В скарзі вказано, що суд постановив її з порушенням норм матеріального і процесуального права. Суд не визначив характер спірних правовідносин, не врахував його доводів, що відповідач ОСОБА_4 перешкоджає йому користуватися його часткою будинку, проживати в ньому. Накладення арешту на майно порушує його право власності. Ухвала суду від 12 серпня 2014 року, якою накладено арешт, не мотивована належним чином, не відповідає вимогам закону.

Відповідач ОСОБА_4 подала суду письмові заперечення на апеляційну скаргу в яких стверджує про те, що скасування заходів забезпечення позову може негативно вплинути на захист її прав так, як ОСОБА_3 має намір продати будинок.

У судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав свою апеляційну скаргу, посилався на незаконність накладення арешту на його житло, неправомірну поведінку ОСОБА_4, яка позбавляє його можливості користуватися житлом.

Його представник ОСОБА_5 також висловилася на підтримку доводів апеляційної скарги.

ОСОБА_4 заперечила проти доводів апеляційної скарги, просила відмовити в її задоволенні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши надані судом копії матеріалів справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та законність і обґрунтованість ухвали районного суду, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційної суду Кіровоградської області дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив і копіями матеріалів цивільної справи підтверджується, що у лютому 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 в якому вказував, що житловий будинок № 18 по вул. Звенигородській у м. Кіровограді належить на праві спільної часткової власності йому та ОСОБА_4, його дочці. Розмір належної відповідачу частки - ?. Оскільки відповідач самовільно зайняла весь будинок, перешкоджає йому користуватися своїм майном, посилаючись на ч. 1 ст. 365 ЦК України, просив суд: припинити право власності ОСОБА_4 на ? частину спірного будинку; визнати за ним право власності на вказану частку; виплатити ОСОБА_4 грошову компенсацію її частки, яка буде внесена ним на депозитний рахунок суду.

Ухвалою Ленінського районного суду від 23 квітня 2015 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено Службу у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради у звязку з тим, що в спірному будинку разом з відповідачем ОСОБА_4 проживає її малолітня дочка ОСОБА_6 і тому ухвалене у справі рішення може вплинути на її права.

У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до Ленінського районного суду м. Кіровограда з позовом до ОСОБА_3 і просила суд виділити в натурі належну їй частку (1/4) будинку № 18 по вул. Звенигородська в м. Кіровограді. Вимоги обґрунтовано тим, що між нею і ОСОБА_3 виник спір, спільне користування майном є неможливим, а тому вона бажає виділення своєї частки.

Ухвалою Ленінського районного суду від 12 серпня 2014 року, постановленою за відсутності сторін, суд задовольнив заяву ОСОБА_4 про забезпечення її позову і наклав арешт на нерухоме майно, розташоване за адресою: м. Кіровоград, вул. Звенигородська, буд. 18.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 червня 2015 року обидві справи обєднано в одне провадження.

В надісланих судом копіях матеріалів справи відсутні зави позивача про зміну позовних вимог, проте із змісту вступної частини ухвали від 29 червня 2016 року (а.с. 53) вбачається, що ОСОБА_3 просив суд припинити право спільної часткової власності шляхом розподілу будинку в натурі, виділити ? частин будинку з надвірними спорудами, визначити порядок користування земельною ділянкою.

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про скасування накладеного на будинок арешту. Своє клопотання він обґрунтовував тим, що ОСОБА_4 протиправно перешкоджає йому користуватися його майном, позбавила його житла. Накладаючи арешт на майно, суд не встановив факт порушення його особистих прав, які підлягають захисту. Арешт перешкоджає йому в реалізації його правомочностей, передбачених ст.ст. 317, 319 ЦК України.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29 червня 2016 року в задоволені клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту відмовлено.

Вирішуючи питання, суд першої інстанції виходив з доводів, які наведені в клопотанні про скасування заходів забезпечення позову, і вважав їх недостатніми для задоволення клопотання.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з такого.

Згідно ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

За приписами ч. 9, ч. 10 ст. 153 цього ж Кодексу ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Частиною 3 статті 154 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу.

Особа, щодо якої вжито заходи забезпечення позову без її повідомлення, протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали може подати до суду заяву про їх скасування, яка розглядається судом протягом двох днів (ч.4 ст. 154 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, ухвала Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 серпня 2014 року про забезпечення позову ОСОБА_4 жо ОСОБА_3 в апеляційному порядку скасована або змінена не була, набрала законної сили.

Статтею 124 Конституції встановлено принцип обов'язковості до виконання судових рішень на всій території України.

Суд першої інстанції не має повноважень перевіряти законність і обґрунтованість ухвали суду від 12 серпня 2014 року, яка набрала законної сили.

У звязку з цим суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги доводи позивача, зазначені у клопотання про скасування арешту, щодо необґрунтованості та протиправності судового рішення про накладення арешту на спірне майно.

Оскільки предметом апеляційного оскарження являється ухвала суду від 29 червня 2016 року, а не ухвала від 12 серпня 2014 року про забезпечення позову, то доводи скарги, які стосуються необґрунтованості накладення арешту не можуть бути взяті судом до уваги так, як не стосуються предмету оскарження.

Не підлягають врахуванню судом і посилання позивача на перешкоджання йому в користуванні спірним майном з боку іншого співвласника ОСОБА_4 так, як ці доводи не стосуються предмету спору та не повязані з арештом майна. Згідно наданих сторонами пояснень спір щодо усунення перешкод в користуванні ОСОБА_3 власністю вирішувався в іншому провадженні.

Колегія суддів вважає, що підставою для скасування судом раніше вжитих заходів забезпечення позову є обставини, передбачені ч. 6, ч. 7 ст. 154 ЦПК України, а також інші раніше невідомі суду обставини чи нові обставини, які виключають ризики невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду, тобто коли відпаде потреба у вжитому заході або в забезпеченні позову взагалі.

Так, як в заяві про скасування арешту позивач не посилався на такі обставини, суд першої інстанції розглянув доводи позивача і дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні клопотання.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що при вирішенні питання про скасування заходу забезпечення позову судом було порушено норми процесуального права або порядок розгляду, а тому передбачені п. 2, п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: