У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

ЗакропивногоО.В., Мазур Л.М., Нагорняка В.А.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Полтаваобленерго» про усунення перешкод у здійсненні права власності та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 21 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що ним було розпочато будівництво двоповерхового приміщення на належній йому земельній ділянці, зокрема повністю збудовано перший поверх і розпочато будівництво другого поверху, однак у зв'язку з тим, що через його земельну ділянку проходить повітряна лінія електропередач, завершити будівництво та належним чином набути право власності на новозбудоване приміщення він не має змоги.

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 16 липня 2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Зобов'язано ПАТ «Полтаваобленерго» усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою позивачу ОСОБА_4 шляхом перенесення повітряної лінії електропередач із земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 21 вересня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно зі ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу від 24 липня 2013 року, посвідченого державним нотаріусом Зіньківської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, ОСОБА_4 набув право приватної власності на житловий будинок та інші господарські будівлі та споруди по АДРЕСА_1 та розташовані на земельній ділянці загальною площею 0,25 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яку також набув у приватну власність шляхом приватизації відповідності до рішення 23 сесії 6 скликання Тарасівської сільської ради Зіньківської району Полтавської області. Цільове призначення даної земельної ділянки - для обслуговування та будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Земельна ділянка відповідача межує з земельною ділянкою позивача.

28 серпня 2014 року рішенням виконавчого комітету Тарасівської сільської раді Зіньківського району Полтавської області ОСОБА_4 було надано дозвіл для будівництва двоповерхового приміщення. Дозвіл видавався на підставі схеми забудові земельної ділянки та плану виданого КП ГБ ТІАБ Зіньківського району.

Зазначеним рішенням виконавчого комітету Тарасівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області зобов'язано ОСОБА_4: одержати в секторі містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства райдержадміністрації будівельний паспорт на проведення вищезазначених робіт; перед початком проведення будівельних робіт подати повідомлення в інспекцію ДАБК в Полтавській області про початок будівництва; після закінчення будівельних робіт провести поточну інвентаризацію.

Вище вказані вимоги ОСОБА_4 виконані не були.

Стаття 112 ЗК України встановлює, що охоронні зони створюються: уздовж ліній зв'язку електропередачі для забезпечення нормальних умов їх експлуатації, запобігання ушкодження, а також зменшення їх негативного впливу на людей та довкілля, суміжні землі та інші природні об'єкти. Правовий режим земель охоронних зон визначається законодавством України .

Частиною 6 статті 19 Закону України «Про електроенергетику» передбачено, що в охоронних зонах електричних мереж, а також інших особливо важливих об'єктів електроенергетики діють обмеження, передбачені законодавством України щодо використання земель .

Відповідно до ч. 2 п. 4 Правил охорони електричних мереж, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 1997 року № 209, у межах охоронних зон землі у їх власників та користувачів не вилучаються, а використовуються з обмеженнями, передбаченими цими Правилами. Підприємства, установи, організації та громадяни, яким надано у власність, постійне або тимчасове користування земельні ділянки, де знаходяться об'єкти електричних мереж, зобов'язані вживати належних заходів до збереження зазначених об'єктів.

Згідно з п. 5 вищезазначених Правил, охоронні зони електричних мереж встановлюються уздовж повітряних ліній електропередачі у вигляді земельної ділянки і повітряного простору, обмежених вертикальними площинами, що віддалені по обидві сторони лінії від крайніх проводів за умови невідхиленого їх положення на відстані 2 метри для повітряних ліній напругою до 1 кВ.

Крім цього, відповідно до ст. 32 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об'єктів» в охоронних зонах кабельних ліній електропередачі власникам і користувачам земельних ділянок, фізичним і юридичним особам забороняється: саджати дерева та кущі, зводити будинки, споруди будь-якого призначення.

Тобто, діючим законодавством передбачено уздовж електролінії, яка проходить через земельну ділянку, якою користується позивач, охоронна зона, в межах якої власник зобов'язаний використовувати її з обмеженнями, передбаченими Правилами охорони еклектичних мереж.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з актом та схемою розташування лінії електропередачі Л-2 ПЛ-0,4 кВ ТП-62, наданої Зіньківською філією ПАТ «Полтаваобленерго», електроопора № 8 знаходиться на відставні 4 метра від земельної ділянки ОСОБА_4 на території землі Тарасівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області. Електроопора № 9 знаходиться на сусідній земельній ділянці, яка розташована поряд із земельною ділянкою ОСОБА_4 З'єднання електричних проводів повітряної лінії між електричними опорами № 8 та № 9 частково проходить по території земельної ділянки, яка належить ОСОБА_4

Із даного акта та схеми розташування лінії електропередачі Л-2 ПЛ-0,4 кВ ТП-62, наданої Зіньківською філією ПАТ «Полтаваобленерго», вбачається, що на території земельної ділянки ОСОБА_4 електричні опори не знаходяться, а проходять тільки проводи електричних ліній.

Згідно з паспортом лінії електропередачі низької напруги КТП № 62 ПЛ-0,4 КВ, яка проходить біля господарства позивача, побудована в 1981 році, земельна ділянка позивача приватизована в 2013 році.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що позивач не довів суду належними і допустимими доказами факту порушення його прав з боку відповідача, а тому позовні вимоги ОСОБА_4 щодо зобов'язання відповідача перенести повітряну лінію електропередачі є безпідставними.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судомне вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 21 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

О.В. Закропивний Л.М. Мазур В.А. Нагорняк