Номер провадження: 22-ц/785/2065/16
Головуючий у першій інстанції Заверюха В. О.
Доповідач Гончаренко В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі головуючого Гончаренко В.М.

суддів Короткова В.Д., Черевка П.М.,

з участю секретаря Ярахмедова Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білгород- Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 грудня 2015 року,-

встановила:

11.08.2015 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, посилаючись на те, що 25.11.2013 року ОСОБА_3 отримав від неї у борг 16 000 доларів США, що еквівалентно 132 000 (сто тридцять дві тисячі) гривень, строком до 31.12.2014 року

Після отримання грошових коштів відповідачем була складена та підписана відповідна розписка.

22.12.2014 року відповідач повідомив її, що отримані ним кошти у сумі 16 000 (шістнадцять тисяч) доларів США будуть зараховані на картковий рахунок банку «Фінанси та Кредит» на її ім'я у термін до 31.03.2015 року про що складена відповідна розписка.

29.12.2014року відповідач перерахував на її картковий рахунок 50 000 (п'ятдесят тисяч) гривень, що відповідно курсу валют АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на дату зарахування коштів становило 3 289,5 доларів США.

В обумовлений сторонами у письмовій розписці термін, 31.03.2015 року, вона звернулася до відповідача з вимогою виконати взяті на себе зобов'язання та повернути суму боргу на що відповідач відповів, що для виконання ним свого обов'язку потрібен додатковий час та повідомив, що заборгованість буде перерахована у строк до 31.05.2015 року на картковий рахунок позивача в АТ «УкрСиббанк», на що вона погодилась, про що відповідачем була складена відповідна розписка.

28.04.2015року на її картковий рахунок в АТ «УкрСиббанк» відповідачем перераховано 49 495 (сорок дев'ять тисяч чотириста дев'яносто п'ять) гривень, що відповідно курсу валют АТ «УкрСиббанк на дату зарахування коштів становило 2 152 доларів США.

Після закінчення другого обумовленого сторонами строку для повернення відповідачем боргу, вона звернулася до відповідача з вимогою повернення суми боргу, на що останній повідомив, що остаточно заборгованість буде погашена у строк до 31.07.2015 року про що відповідачем була складена відповідна розписка.

Проте, відповідачем так і не виконані у повному обсязі взяті на себе зобов'язання та не повернуто у повному обсязі отриману у неї суму грошових коштів.

Відповідачем їй повернуто лише частину коштів, отриманих у борг, а саме 29.12.2014 року перераховано 50 000 гривень, що відповідно курсу валют АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на дату зарахування коштів становило 3 289,5 доларів США та 28.04.2015 року перераховано 49 495 гривен, що відповідно до курсу валют АТ «УкрСиббанк на дату зарахування коштів становило 2 152 доларів США.

Таким чином, відповідачем повернуто їй тільки 5 441,5 доларів США з 16 000 отриманих у борг, отже сума боргу ОСОБА_3 становить 10 558,5 доларів США.

Згідно курсу долару США у АТ «УкрСиббанк» станом на 07.08.2015 року заборгованість відповідача становить 239 150 гривень.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_3 ухиляється від виконання зобов'язання позивач просить позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача позов не визнав.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 грудня 2015 року позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 32 505,00 грн.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить про скасування рішення суду з постановленням нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 25.11.2013 року ОСОБА_2 надала в борг відповідачу 16 000 доларів США, що еквівалентно 132 000 гривень, строком до 31.12.2014 року /а.с.7/.

29.12.2014 року відповідач вніс на картковий рахунок позивача, в рахунок погашення заборгованості відповідно до розписки від 28.11.2013 року 50 000 грн. /а.с.9/.

Перед тим як внести вказані кошти на рахунок відповідача, сторони склали письмову розписку від 22.12.2014 року, в якій зазначено, що заборгованість ОСОБА_3 по розписці від 25.11.2013 року, в сумі 16000 доларів або 132000 грн. буде внесена на картковий рахунок банку «Фінанси та кредит» на ім'я позивача до 31.03.2015 року /а.с.8/.

28.04.2015 року відповідач вніс на картковий рахунок позивача, в рахунок погашення заборгованості відповідно до розписки від 28.11.2013 року 49 495 грн. /а.с.12/.

Перед тим як внести вказані кошти на рахунок відповідача, сторони склали письмову розписку, що заборгованість ОСОБА_3 по розписці від 25.11.2013 року буде внесена на картковий рахунок в Укрсиббанку на ім'я позивача до 31.05.2015 року /а.с.11/.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що грошові кошти, отримані ОСОБА_3 надавалися саме у національній валюті, в розмірі 132 000,00 гривень.

Колегія суддів не погоджується з такою думкою суду першої інстанції та вважає її помилковою з наступних підстав.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Відповідно до ч. 1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму.

В порядку ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що буле передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 627 ЦК України - сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.11.2013 року, відповідач ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 у борг 16 000 доларів США, що на час отримання коштів складало в гривневому еквівалентні 132 000 гривень, про що складена відповідна розписка /а.с.7/.

Таким чином, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, що при передачі суми боргу у іноземній валюті у розписці зазначено еквівалент суми боргу у національній валюті саме на момент отримання відповідачем грошових коштів.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.

Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов'язання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України.

З огляду на наведене вбачається, що ОСОБА_3 перерахував на рахунок ОСОБА_2 29.12.2014 року 50 000 грн., що еквівалентно, згідно курсу НБУ, 2 184, 36 доларів США та 28.04.2015 року 50 000 грн., що еквівалентно, згідно курсу НБУ, 2 184, 36 доларів США, тобто, 5 355, 16 доларів США.

Таким чином, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 226 340, 16 грн., що еквівалентно станом на 11.08.2015р. /час звернення до суду з позовом/, згідно курсу НБУ /100 доларів США = 2 126,95 грн./ 10 644, 84 доларам США /16 000 доларів США - 5 355, 16 доларів США/.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За правилами ст.60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції у достатньому обсязі не перевірив вказаних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, наданим доказам не дав належної правової оцінки в сукупності та їх взаємному зв»язку, належним чином не перевірив протиріччя та суперечності наданих сторонами доказів у справі, та ухвалив помилкове рішення, у зв'язку з чим рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 2 391, 50 грн., сплачений нею при поданні позову до суду першої інстанції та 2 630, 65 грн. за подачу апеляційної скарги.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.п.1, 3, 4 ст. 309, ч.2 ст.314 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 грудня 2015 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 226 340,16 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 5022,15 грн.

В решті позову відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М.Гончаренко Судді В.Д.Коротков

П.М.Черевко