Ухвала

іменем україни

07 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Фаловської І.М., Кафідової О.В., Колодійчука В.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про зменшення розміру аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 28 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 16 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він має незадовільний стан здоров'я, у цього появилися нові утриманці, а також погіршився матеріальний стан.

Рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 28 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 16 лютого 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що рішенням Борщівського районного суду від 01 червня 2010 року стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі ј частки заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 19 квітня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з довідкою Луцького міського центру зайнятості Міністерства соціальної політики України від 21 липня 2015 року ОСОБА_4 зареєстрований як безробітний з 17 червня 2015 року та за період з 17 червня 2015 року по 30 червня 2015 року отримав 227,36 грн. допомоги.

Згідно із свідоцтвом про шлюб 08 вересня 2012 року ОСОБА_4 і ОСОБА_8 (після реєстрації шлюбу - ОСОБА_8) зареєстрували шлюб. У шлюбі у них народилося двоє дітей: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Як вбачається з довідки про склад сім'ї від 08 червня 2015 року до складу сім'ї ОСОБА_4 входять: дочка ОСОБА_9 та дочка ОСОБА_11

Дружині ОСОБА_4 - ОСОБА_8, відповідно до витягу з наказу спільного українсько-польського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Модерн-Експо», надана відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Відповідач ОСОБА_5 має на утриманні двох дітей, включаючи неповнолітнього ОСОБА_7, який хворіє, потребує індивідуального догляду, відповідного режиму харчування та лікування, що підтверджується виписками епікрізу: з 27 травня 2010 року по 31 травня 2010 року, з 06 червня 2011 року по 17 червня 2011 року, з 02 грудня 2011 року по 09 грудня 2011 року, з 21 травня 2012 року по 29 травня 2012 року, з 26 червня 2012 року по 02 липня 2012 року, з 20 жовтня 2012 року по 30 жовтня 2012 року, з 01 січня 2013 року по 09 січня 2013 року, знаходився на стаціонарному лікуванні в інфекційному відділенні Борщівської центральної районної комунальної лікарні в період з 21 вересня 2010 року по 08 жовтня 2010 року, з 29 червня 2011 року по 05 липня 2011 року, з 18 червня 2013 року по 02 липня 2013 року, а також на стаціонарному лікуванні в Тернопільській обласній дитячій лікарні з приводу ацетонемічного синдрому та хронічного тонзиліту.

Відповідач стверджує, що позивач добре матеріально забезпечений: має квартиру у м. Луцьку, земельну ділянку та будинок, вантажопасажирський мікроавтобус, яким здійснює міжнародні перевезення вантажів до Польщі, крім того, виконує місцеві перевезення, а також здійснює євроремонти.

Відповідно до заключення поліклінічного відділу Борщівської центральної районної комунальної лікарні від 06 листопада 2015 року ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, хворіє на часті ацетонемічні кризи та потребує індивідуального навчання.

Згідно із довідкою Борщівського житлово-комунального підприємства бухгалтер-касир підприємства ОСОБА_5 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 23 квітня 2014 року по 11 лютого 2017 року.

Відповідно до розрахунку другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Волинської області загальна заборгованість ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 за аліментами станом на 01 жовтня 2015 року становить 1218 грн.

Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України).

Згідно із ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина або інших обставин, що мають істотне значення.

За змістом ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 27 цієї ж Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У ст. 51 Конституції України закріплений обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, правильно застосувавши положення ст. 192 СК України, вірно виходив із відсутності правових підстав зменшення розміру аліментів, передбачених ч. 1 ст. 192 СК України, оскільки матеріальний або сімейний стан платника аліментів не змінився, його стан здоров'я не погіршився.

Місцевий суд всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову. Крім того, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 28 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 16 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук