Справа №521/4412/16-ц
Провадження №2/521/2552/16
07 квітня 2016 року місто Одеса
Малиновський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого судді Плавича І.В.,
при секретарі Мазинській І.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договору міни дійсним, третя особа Одеська універсальна товарна біржа «GIP»,
В провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договору міни дійсним, третя особа Одеська універсальна товарна біржа «GIP».
В обґрунтування позову та пояснюючи підстави звернення в суд, сторона позивача посилалась на ті обставини, що 05 грудня 1994 року між ОСОБА_1, що діяла від власного імені та від імені неповнолітніх ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з одної сторони, та ОСОБА_5 з іншої сторони, був укладений договір №94/0865 міни нерухомого майна, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передала ОСОБА_5 квартиру №108 в будинку №22 корп.«а» по вулиці Ген.Петрова у місті Одесі, а ОСОБА_5 передав ОСОБА_1 квартиру №10 в будинку №57 корп.«1» по вулиці Ак.Заболотного у місті Одесі.
Проте в теперішній час позивачі не мають можливості розпоряджуватись вказаною квартирою, оскільки договір не був посвідчений нотаріально. З огляду на факт виконання сторонами усіх істотних умов договору, позивачі звернулись з даним позовом до суду, в якому просили визнати правочин дійсним.
Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 у судове засідання не зявились, але від осіб на адресу суду надійшли заяви про підтримання позову з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 158 ч.2 ЦПК України.
Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не зявився, повідомлявся судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі.
Представник Одеської універсальної товарної біржі «GIP» у судове засідання не зявився, біржа повідомлялась судом про розгляд цивільної справи, причини неявки представника суду не відомі.
Згідно ст. 224 ч.1 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З огляду на неявку відповідача по даній цивільній справі, врахувавши позицію сторони позивачів, суд зважав можливим розглядати справу в заочному порядку.
Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторони позивачів за суттю спору, надавши належну юридичну оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами по справі, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Під час судового розгляду справи було встановлено, що 05 грудня 1994 року між ОСОБА_1, що діяла від власного імені та від імені неповнолітніх ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з одної сторони, та ОСОБА_5 з іншої сторони, був укладений договір №94/0865 міни нерухомого майна, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передала ОСОБА_5 квартиру №108 в будинку №22 корп.«а» по вулиці Ген.Петрова у місті Одесі, а ОСОБА_5 передав ОСОБА_1 квартиру №10 в будинку №57 корп.«1» по вулиці Ак.Заболотного у місті Одесі.
Відповідно до умов договору позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 набули право власності на квартиру №10 в будинку №57 корп.«1» по вулиці Ак.Заболотного у місті Одесі, загальною площею 70,3кв.м.
Договір на момент укладання був зареєстрований на Одеській універсальній товарній біржі «GIP» під реєстровим №94/0865 від 05 грудня 1994 року.
Правовідносини між сторонами у відповідній частині виникли в момент укладення відповідного договору 05 грудня 1994 року, в той час як діючий Цивільний кодекс України набув чинності з 01 січня 2004 року. Суд виходить з того, що за загальним правилом нормативно-правовий акт не має зворотної дії у часі, а це свідчить про те, що до кожних події, факту чи відносин має застосовуватись той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент, коли вказані подія, факт чи відносини мали місце. Принцип незворотності дії нормативно-правового акту в часі закріплений ст. 58 Конституції України, в якій зазначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.
Таким чином, заявлені вимоги підлягають оцінці за нормами ЦК УРСР від 18 липня 1963 року та Закону України «Про товарну біржу» у відповідних редакціях, що діяли на момент укладення договору.
Як сукупно регламентували ст.ст. 8, 9, 15 Закону України «Про товарну біржу», членами товарної біржі є прийняті до її складу згідно із статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні і фізичні особи. Член товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Водночас, біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обігу на товарній біржі.
Згідно ст. 241 ЦК УРСР, за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує. Договір міни, в якому однією або обома сторонами є державні організації, може бути укладений лише у випадках, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР.
В силу ст. 242 ЦК УРСР, до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін.
Як регламентувала ст. 227 ЦК УРСР, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.
При цьому ЦК УРСР від 18 липня 1963 року не встановлював вимог щодо нотаріального посвідчення договорів міни квартир.
В силу ст. 47 ЦК УРСР, нотаріальне посвідчення угод обовязкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Зважаючи на дані вимоги законодавства і регламентацію виниклих правовідносин, судом не встановлено неправомірності в діях позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_5 відносно підстав для обміну зазначеними квартирами, у звязку з чим права позивачів підлягають захисту.
З огляду на викладене, суд визнає договір дійсним, оскільки вимоги діючого на час його укладення цивільного законодавства були виконані в повному обсязі, враховуючи зокрема фактичне виконання умов договору сторонами та подальшу державну реєстрацію набутих майнових прав.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57, 60, 79, 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 224, 225, 226 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договору міни дійсним, третя особа Одеська універсальна товарна біржа «GIP» задовольнити.
Визнати дійсним договір №94/0865 міни нерухомого майна від 05 грудня 1994 року, укладений між ОСОБА_1, що діяла від власного імені та від імені неповнолітніх ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з одної сторони, та ОСОБА_5 з іншої сторони, був укладений договір, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передала ОСОБА_5 квартиру №108 в будинку №22 корп.«а» по вулиці Ген.Петрова у місті Одесі, а ОСОБА_5 передав ОСОБА_1 квартиру №10 в будинку №57 корп.«1» по вулиці Ак.Заболотного у місті Одесі, зареєстрований на Одеській універсальній товарній біржі «GIP» під реєстровим №94/0865 від 05 грудня 1994 року.
Розяснити учасникам цивільного процесу, що у разі визнання судом договору дійсним, наступне нотаріальне посвідчення такого договору не вимагається.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ст. 294 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ст. 294 ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.
Головуючий: /підпис/