Номер провадження: 22-ц/785/2865/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Коротков В. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Короткова В.Д.

суддів Артеменко І.А., Гончаренко В.М.

з участю секретаря Ярахмедова Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним, визнання особи такою, що не має права на спадкування, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Саратського районного суду Одеської області від 2 лютого 2016 року

встановила:

В квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посилаючись на те, що 20 серпня 2014 року померла його мати ОСОБА_5, яка проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після смерті матері відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими спорудами, розташований в с.Старосілля Саратського району Одеської області та земельні ділянки, які розташовані на території Старосільської сільської ради Саратського району Одеської області.

12 грудня 2014 року він звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а в подальшому звернувся з заявою про видачу свідоцтва про права на спадщину. Однак нотаріус відмовив йому в видачі свідоцтва про права на спадщину, оскільки його матерю був оформлений заповіт на користь відповідачів.

Позивач зазначав, що волевиявлення його мати щодо спадкового майна не було вільним і не відповідало її волі, оскільки останні місяці перед смертю між матерю та відповідачами, відбувалися сварки щодо спадкового майна, відповідачі чинили на мати психічний та фізичний вплив, який виражався в залякуванні та нанесенні побоїв.

Позивач просив визнати заповіт недійсним з підстав ч.2 ст.1257 ЦК України та визнати відповідачів такими, що не мають права на спадкування на підставі ч.2 ст.1224 ЦК України.

Відповідачі позов не визнали.

Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 2 лютого 2016 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для визнання заповіту недійсним з підстав ч.2 ст.1257 ЦК України та усунення відповідачів від права на спадкування на підставі ч.2 ст.1224 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони ґрунтуються на законі та підтверджуються матеріалами справи.

З матеріалів справи вбачається, що 20 серпня 2014 року померла ОСОБА_5, яка проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1(а.с.56). При житті ОСОБА_5 склала заповіт від 1 серпня 2014 року, яким заповідала:

- належні їй житловий будинок та господарські будівлі, земельну ділянку(присадибну ділянку) площею 0,31 га по вул.Суворова,15 в с.Старосілля Саратського району Одеської області своїй дочці ОСОБА_3;

- належні їй земельні ділянки площею 2,11 га та площею 0,54 га, які розташовані на території Старосільської сільської ради Саратського району Одеської області, своїй онуки ОСОБА_4

Зазначений заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Старосільської сільської ради Саратського району Одеської області(а.с.61).

З копії нотаріальної справи вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 прийняли спадщину шляхом звернення з відповідними заявами до нотаріальної контори. З заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори також звернувся ОСОБА_2, який є сином померлої(а.с.53-55).

Позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним з підстав ч.2 ст.1257 ЦК України ґрунтуються на тому, що волевиявлення його мати щодо спадкового майна не було вільним і не відповідало її волі, оскільки останні місяці перед смертю між матерю та відповідачами, відбувалися сварки щодо спадкового майна, відповідачі чинили на мати психічний та фізичний вплив, який виражався в залякуванні та нанесенні побоїв.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України позивачем не надано доказів на підтвердження вищезазначених обставин.

Навпаки, з матеріалів справи вбачається, що відповідачка ОСОБА_4 постійно проживала в с.Старосілля, піклувалася за станом здоров» я ОСОБА_5, що підтверджується історією хвороби(а.с.16), показами лікаря-терапевта ОСОБА_6

Тому при відсутності підстав для усунення відповідачів від права на спадкування, суд обґрунтовано відмовив в цій частині позову.

Ствердження позивача про те, що ОСОБА_5 не володіла українською мовою, на якій був складений заповіт, спростовуються показами свідків: лікаря ОСОБА_6 у якого ОСОБА_5 неодноразово лікувалася; секретаря виконкому сільської ради ОСОБА_7, яка посвідчувала заповіт. Це підтверджується також тим, що ОСОБА_5, яка була громадянкою України, постійно проживала в с.Старосілля, в якому народилися її діти: позивач ОСОБА_2, народження 1956 року та відповідачка ОСОБА_4, народження 1955 року, які були виховані їх матерю, та які також володіють українською мовою, що підтверджується заявами про прийняття спадщини, позовною заявою та іншими процесуальними документами по справі.

Колегія суддів відхиляє довід апеляційної скарги про те, що секретар виконавчого комітету Старосільської сільської ради ОСОБА_7 не уповноважена на вчинення нотаріальних дій, оскільки це спростовується довідкою сільського голови цієї ради №13 від 3 березня 2016 року.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про наявність сумніву у автора апеляційної скарги про справжність підпису ОСОБА_5 на заповіті. Справжність цього підпису не оспорювалася позивачем в суді першої інстанції, докази на підтвердження цього не надавалися, клопотання про призначення почеркознавчої експертизи не заявлялося.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не допитав заявлених ним свідків, є безпідставним. В позовній заяви позивач просив допитати свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, а під час розгляду справи просив також допитати свідків ОСОБА_7, ОСОБА_11. Судом було задоволене клопотання позивача про допит свідків(а.с.98), однак позивач не забезпечив явку до суду зазначених свідків, які неодноразово не з»явилися в судове засідання, що підтверджується журналами судових засідань(а.с.124, 128, 134). Суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання позивача про допит свідка ОСОБА_12, оскільки зазначене клопотання в порушення вимог ч.1 ст.131 ЦПК України було заявлено в день ухвалення рішення(а.с.136).

Судом першої інстанції надана повна всебічна та обєктивна оцінка всім доказам по справі, в тому числі і показам допитаних судом свідків, та результати цієї оцінки суд відобразив в своєму рішенні згідно з ч.4 ст.212 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду, судове рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Саратського районного суду Одеської області від 2 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області В.Д.Коротков

ОСОБА_13

ОСОБА_14