_____________________________________________________________________________________________________________
Справа № 1512/7394/2012
Провадження № 4-с/520/78/16
УХВАЛА

про відмову у задоволенні скарги

22.07.2016 року

Київський районний суд м.Одеси у складі:

Головуючого - судді Куриленко О.М.

за участю секретаря - Баранова Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 ОСОБА_2 на дії державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_3 територіального управління юстиції ОСОБА_4, щодо винесення ним постанови про стягнення виконавчого збору,

В С Т А Н О В И В :

11.07.2016 року представник боржника звернувся до суду з скаргою, в якій просить суд скасувати постанову державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_4 від 18.05.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 ОСОБА_2 виконавчого збору у розмірі 43 667, 49 гривень.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що боржник не був повідомлений про відкриття виконавчого провадження, а від так не міг виконати вимогу державного виконавця про добровільне виконання виконавчого листа. Також зазначає, що постанова про стягнення з боржника виконавчого збору була винесена 18.03.2015 року і на цей час борг за виконавчим листом вже було сплачено, що 14.10.2014 року, при цьому боржник без будь-якого примусу почав сплачувати борг ще 03.12.2013 року.

Таким чином? заявник вважає, що підстави для стягнення з боржника виконавчого збору відсутні, у звязку з чим звернувся до суду з даною скаргою.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України.

У судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_5 вимоги підтримав, просив задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в скарзі.

Представник суб'єкта оскарження Малиновського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_3 територіального управління юстиції державний виконавець Котик Костянтин Валерійович у судовому засіданні проти задоволення скарги заперечував, вказуючи на законність дій державного виконавця при винесенні постанови про стягнення виконавчого збору.

Інші сторони по справі у судове засідання не зявились, про час, дату та місце розгляду справи сповіщались належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Суд, оглянувши матеріали справи вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст.383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, порушені їхні права і свободи.

У судовому засіданні встановлено, що в провадженні Київського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа № 1512/7394/2012 за позовом Публічного акціонерного товариства Дельта Банк до ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_1 ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20.09.2013 року позов Публічного акціонерного товариства Дельта Банк - задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_7, ОСОБА_1 ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства Дельта Банк заборгованість за кредитним договором в розмірі 436 674, 97 грн, а також судовий збір у розмірі 3219 грн.

Вищевказане рішення в законному порядку оскаржене не було, а від так набрало законної сили, що відповідає вимогам ст. 223 ЦПК України.

Судове рішення (постанова, ухвала) це акт судової влади, що здійснює захист порушених або оскаржених прав громадян і організацій шляхом підтвердження наявності або відсутності правовідносин і розпорядженням відповідних дій в майбутньому.

Обов'язок виконувати судове рішення (постанову) випливає не з рішення (постанови) суду як такого, а із санкцій, передбачених нормами права, що були застосовані судом. Навіть у тих випадках, коли закон передбачає відповідальність за невиконання рішень, ця відповідальність має на меті примусити зобов'язану рішенням суду особу виконати розпорядження норми, що застосував суд.

Одними з властивостей судового рішення, що вступило в законну силу є: можливість примусового виконання судового рішення мимо волі зобов'язаної особи та обов'язковість, яка полягає в тому, що судове рішення, що вступило в законну силу, стає обов'язковим для всіх органів, підприємств, установ, організацій, посадових осіб і громадян і підлягають виконанню на всій території України. Рішення, що вступило в законну силу, є обов'язковим і підлягає точному виконанню. Усі державні органи, посадові особи й окремі громадяни, зобов'язані сприяти виконанню рішення суду, виконуючи вимоги державного виконавця.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби (ч.1). Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова (ч.2).

24 березня 2014 року державним виконавцем першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_8 відповідно до вимог ст.ст. 17, 19, 20,25 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №1512/7394/2012 від 01.11.2013 року, виданим Київським районним судом м. Одеси. Копії зазначеної постанови із супровідними листами в порядку, встановленому ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження», направлено сторонам. Боржнику надано 10-денний строк для добровільного виконання рішення суду.

Згідно ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення,

документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Оскільки рішення суду боржником в добровільному порядку виконано не було у встановлений строк, 18 травня 2015 року державним виконавцем першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_4 винесено постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 ОСОБА_2 виконавчого збору в розмірі 43 667, 49 грн.

Підставою для звернення до суду з даною скаргою стало те, що боржник про відкриття виконавчого провадження повідомлений належним чином не був, а також те, що починаючи з 03.12.2013 року почав виконувати рішення.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Ст.ст. 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані їх сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України.

В порушення даних норм закону заявником не надано суду жодних доказів того, що боржник не був обізнаний про відкриття виконавчого провадження, оскільки як вбачається з реєстру рекомендованих листів, постанову про відкриття виконавчого провадження рекомендованим листом було направлено на адресу реєстрації ОСОБА_1 - ОСОБА_2, а саме: м. Одеса, 6 ст. Люстдорфської дороги 5 лінія, буд. 24.

Окрім того, суд не бере до уваги посилання представника боржника про те, що його довіритель не отримував постанову про відкриття виконавчого провадження, оскільки він є моряком, часто перебуває у рейсах, та проживає за іншою адресою, так як доказів цього суду надано не було, а відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Державний виконавець в судовому засіданні зазначив, що підстав для завершення виконавчого провадження, його закінчення чи повернення виконавчого документу стягувачу у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» на момент винесення постанови про стягнення виконавчого збору, у нього не було.

Разом з тим слід зазначити, що, дійсно, починаючи з 03.12.2013 року по 14.10.2014 рік боржником ОСОБА_1 ОСОБА_2 здійснювались платежі по погашенню кредитної заборгованості згідно договору № 174/ФКВІП-07 від 14.05.2007 року, проте, при винесенні постанови про стягнення виконавчого збору, державному виконавцю це відомо не було, оскільки банк з заявами про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню не звертався, будь-яких повідомлень про зменшення боргу до ДВС не надав.

Крім того, матеріали справи не містять доказів закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 1512/7394/2012 від 01.11.2013 року, виданого Київським районним судом м. Одеси

За таких обставин, оскільки судом не встановлено, що на даний час виконавче провадження, в межах якого держвиконавцем винесено оскаржувану постанову про стягнення виконавчого збору, закінчено, держвиконавець при винесенні оскаржуваної постанови діяв відповідно до вимог закону, в межах повноважень, тому суд вважає, що з його боку права чи свободи заявника вказаною постановою не були порушені.

Відповідно до вимог ч.2 ст.1 Закону України "Про державну виконавчу службу" завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Положеннями ч 1 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Стаття 7 зазначеного вище Закону передбачає, що працівник органу державної виконавчої служби зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України.

Стаття 11 Закону України "Про виконавче провадження" встановлює, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Також передбачено, що держаний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч. 1 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Згідно з ч. 4 ст. 82 Закону, рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно частин 1,2 ст. 384 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Враховуючи встановлені обставини, суд доходить висновку, що скарга ОСОБА_1 ОСОБА_2 на дії державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_3 територіального управління юстиції ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.

Виходячи з вищевикладеного та керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 27, 384 ЦПК України, ст.ст. 26, 82 Закону України «Про виконавче провадження» суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 ОСОБА_2 на дії державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_3 територіального управління юстиції ОСОБА_4, щодо винесення ним постанови про стягнення виконавчого збору залишити без задоволення

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги на протязі пяти днів з дня її проголошення через Київський районний суд м.Одеси.

Суддя Куриленко О. М.