АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2016 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Ратнікової В.М., Соколової В.В.

при секретарі - Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 червня 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 2» про визнання договору укладеним,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ТОВ «Рада 2» про визнання укладеним договору про надання послуг з управління та утримання будинку, споруд та прибудинкових територій від 27.01.2014 р.

На обґрунтування своїх вимог зазначав, що 30.10.2013 р. ТОВ «Рада 2» направило на його адресу пропозицію на укладення договору про надання послуг з управління, утримання будинку, споруд та прибудинкових територій. Оскільки проект договору не відповідав Типовому договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 р. № 529, він відмовився його підписувати та надіслав на адресу відповідача заяву від 23.11.2013 р. про згоду укласти договір на інших умовах та протокол розбіжностей до договору від 29.11.2013 р.

15.01.2014 р. він отримав повторну пропозицію ТОВ «Рада 2» про укладення договору про надання послуг з управління та утримання будинку, в розділ 4 якого були внесені зміни, але всі інші пункти договору залишені без змін. На виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» він підписав договір 27.01.2014 р. та з протоколом розбіжностей надіслав його на підпис ТОВ «Рада 2», проте відповідач його не підписав.

Справа № 753/8393/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/6335/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Каліушко Ф.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Усик Г.І.
Посилаючи на наведене та з урахуванням уточнень, просив визнати укладеним між ним та ТОВ «Рада 2» договір про надання послуг з управління та утримання будинку, споруд та прибудинкових територій від 27.01.2014 р. на умовах пунктів 1.2., 3.2.8., 3.3.4., 4.1., 5.1., 7.1., 7.4., 8.1., 8.2., 8.7., 8.9.; виключити із договору про надання послуг з управління та утримання будинку, споруд та прибудинкових територій від 27.01.2014 р. пункти 3.3.6., 3.3.15, 3.3.16, 4.3.; визнати договір про надання послуг з управління та утримання будинку, споруд та прибудинкових територій від 27.01.2014 р., укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ «Рада 2» з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04.06.2015 р. у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07.10.2015 р. рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04.06.2015 р. залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду м. Києва від 03.02.2016 р. ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 07.10.2015 р. скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права.

Зазначав, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що укладення між споживачем та виконавцем нового договору про надання житлово-комунальних послуг можливе лише за відсутності укладеного між ними такого договору.

Крім того посилався на те, що висновок суду про недоведеність порушення його прав відповідачем є помилковим, оскільки запропонований ТОВ «Рада 2» договір від 27.01.2014 р. про надання послуг з управління та утримання будинку, споруд та прибудинкових територій, містить окремі положення, що не ґрунтуються на нормах ЦК України, зокрема ст.ст. 626-628 ЦК України, оскільки суперечать принципу свободи договору та порушують принцип рівності сторін.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 просив задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній підстав.

Представник ТОВ «Рада 2» просив апеляційну скаргу відхилити, посилаючись на те, що її доводи є безпідставними. Вважав правильним висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для визнання укладеним між сторонами договору про надання послуг з управління та утримання будинку, споруд та прибудинкових територій у зв'язку з наявністю між сторонами діючого договору від 15.07.2011 р.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у задоволення позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами діє укладений між ними 15.07.2011 року договір про управління будинком, надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкових територій, надання комунальних послуг, а тому з урахуванням вимог законодавства щодо свободи договору, обов'язковість укладення між споживачем та виконавцем нового договору про надання житлово-комунальних послуг можливе лише за відсутності укладеного між ними договору.

З таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, виходячи з наступного.

30.10.2013 р. ТОВ «Рада 2» на адресу ОСОБА_1 надіслало пропозицію щодо укладення нового договору про надання послуг з управління та утримання будинку, споруд та прибудинкових територій.

Ознайомившись з наданим відповідачем проектом договору, позивач не погодився на його укладення, посилаючись на те, що він не відповідає Типовому договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529.

29.11.2013 р. ОСОБА_1 направив ТОВ «Рада 2» протокол розбіжностей до проекту договору про надання послуг з управління та утримання будинку від 30.10.2013 р. для внесення відповідних змін до проекту договору.

27.12.2013 р. ТОВ «Рада 2» повідомило ОСОБА_1 про те, що воно отримало протокол розбіжностей до проекту договору про надання послуг з управління та утримання будинку від 30.10.2013 р. та частково внесло до зміни до проекту договору.

15.01.2014 р. ОСОБА_1 отримав від ТОВ «Рада 2» два екземпляри договору про надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території з внесеними змінами.

27.01.2014 р. позивач направив на адресу ТОВ «Рада 2» лист у якому зазначив, що він надсилає підписаний договір про надання послуг з управління та утримання будинку від 27.01.2014 р. з протоколом розбіжностей для підписання його ТОВ «Рада 2» та, що у випадку відмови ТОВ «Рада 2» підписати протокол розбіжностей від 27.01.2014 р., договір буде вважатися неукладеним з вини ТОВ «Рада 2».

18.02.2014 р. ТОВ «Рада 2» повідомило ОСОБА_1 про неможливість підписання доданого до договору протоколу розбіжностей у зв'язку з відсутністю правових обґрунтувань внесених до договору змін та направило позивачеві два екземпляри проекту договору для його підписання протягом одного місяця, вказавши, що у разі відмови від його підписання, та за відсутності наведених обгрунтувань такої відмови з посиланням на норми чинного законодавства, договір буде вважатися укладеним в редакції, розробленій ТОВ «Рада-2».

Таким чином судом першої інстанції встановлено, що сторони не дійшли згоди щодо істотних умов договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Наявність між сторонами договірних відносин за договором про надання послуг з управління та утримання будинку, споруд та прибудинкових територій від 15.07.2011 р., не позбавляє їх права на укладення нового договору чи зміну існуючого договору.

Зважаючи на наведене та ураховуючи, що ініціатива укладення нового договору про надання послуг з управління та утримання будинку, споруд та прибудинкових територій надійшла саме від ТОВ «Рада 2», посилання представника товариства в запереченні на апеляційну скаргу на те, що наявність між сторонами діючого договору від 15.07.2011 р. є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання укладеним договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, є безпідставними.

Відповідно до п. 1 ч .3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Зазначеному обов'язку споживача кореспондує обов'язок виконавця підготувати та укласти зі споживачем договір про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором (п.3 ч.2 ст.21 цього Закону).

Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 р. № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (постанова КМУ №529).

З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст.19-21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постанови Кабінету Міністрів України №529 убачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком як споживача так і виконавця послуг, якщо такий договір відповідає типовому договору.

Відповідно до п. 2 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» крім істотних, договір може містити інші умови за згодою сторін. Договір не може містити умови, що вводять додаткові види оплати послуг, не передбачені типовими договорами на надання житлово-комунальних послуг, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

З наданого ТОВ «Рада 2» проекту договору про надання послуг з управління та утримання будинку, споруд та прибудинкових територій убачається, що до нього включені пункти, які не передбачені Типовим договором, і на які не погоджується ОСОБА_1, зокрема пункти 3.2.8, 3.2.9, 3.2.10, якими встановлюються додаткові зобов'язання споживача та пункти 3.3.5-3.3.16, якими передбачено збільшення прав ТОВ «Рада 2».

Разом з тим і наданий позивачем протокол розбіжностей від 27.01.2014 р. до проекту договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій також не повністю відповідає умовам Типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №529, зокрема містить вимогу про доповнення пункту 4.1 договору підпунктом 4.1.4, яким передбачається, що споживач несе відповідальність лише у випадку наявності його вини, яка встановлена рішенням суду, що набрало законної сили, проте в типовому договорі, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України №529, такої умови не передбачено.

Частиною 5 статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що процедура погодження договору відбувається протягом одного місяця з дня внесення проекту договору однією із сторін. Аналогічна норма закріплена й у ч. 4 ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Таким чином зазначеними нормами передбачено процедуру погодження між сторонами умов договору про надання житлово-комунальних послуг, та право на внесення проекту договору не лише виконавцем, але й споживачем послуг, що ним і було зроблено.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1ст. 638 ЦК України).

Частиною 1 статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом ст. 627 ЦК України з урахуванням положень ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Однак у випадках, коли актом цивільного законодавства передбачена обов'язковість положень цього акту для сторін договору, сторони не вправі відступити від їх положень (ч. 3 ст. 6 ЦК України).

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного суду України у справі 6-110цс12 від 10.10.2012 року, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов'язків (ст. ст. З, 6, 12-15, 20 ЦК України, ст. ст. 3-5 ЦПК України можна дійти висновку про те, що в разі невизнання споживачем права виробника, (виконавця) послуг на укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, який відповідає вимогам типового договору, таке право підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії.

Відповідно до ст. 649 ЦК України розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим, органу місцевого самоврядування та в інших випадках, встановлених законом, вирішується судом.

Ураховуючи, що обидві сторони виявляють бажання на укладення нового договору, однак не дійшли згоди щодо його умов та, що укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком як споживача так виконавця послуг, якщо такий договір відповідає Типовому договору, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково шляхом визнання укладеним договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій на умовах Типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 р. № 529.

Визнання такого договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії не суперечить загальним засадам цивільного законодавства та судочинства, положенням п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України та відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 10.10.2012 р. № 6-110цс-12, який відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Ураховуючи наведене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 4 червня 2015 р. скасувати та ухвалити нове рішення.

Визнати укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Рада 2» та ОСОБА_1 договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, на умовах Типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 р. № 529.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 2» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: Судді: