УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т. Л. , Карпенко С.О., Наумчука М.І., Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група», третя особа - ОСОБА_7, про стягнення майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Київської області від 22 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, ПрАТ СК «Українська страхова група», про відшкодування шкоди, заподіяної пошкодженням автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Вимоги за позовом обґрунтовував тим, що 10 травня 2011 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки Тойота-Корола, д. н. з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_6, автомобіля марки Хонда-Цівік, д. н. з. НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_5 та автомобілем марки Ніссан-Кашкай, д. н. з. НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_8

В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача зазнав пошкоджень, у зв'язку з чим йому було завдано матеріальної шкоди, яка відповідно до Звіту про оцінку від 20 червня 2011 року складає 66 887,62 грн.

Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 16 жовтня 2014 року, ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

З урахуванням викладеного, позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_6 та ПрАТ СК «Український страховий дім» матеріальну шкоду в розмірі 66 887,62 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 березня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «СК «Українська страхова група» на користь ОСОБА_5 24 990,00 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 41 897, 62 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В решті позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 22 жовтня 2015 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 березня 2015 року в частині розміру стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 змінено, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 25 897, 62 грн.

В іншій частині рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 березня 2015 року залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_6 просить зазначене рішення апеляційної інстанції змінити, в частині стягнення матеріальної шкоди, шляхом зменшення її розміру до 4 642,30 грн, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачу була завдана матеріальна шкода в розмірі 66 887,62 грн, яка має бути стягнута з ПрАТ СК «Українська страхова група» в розмірі 24 990,00 грн, а інша частина матеріальної шкоди в розмірі 41 897,62 грн з ОСОБА_6

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення матеріальної шкоди з ОСОБА_6, апеляційний суд виходив із того, що оскільки пошкоджений автомобіль ОСОБА_5 продав на запчастини за 16 000,00 грн, тому розмір матеріальної шкоди необхідно зменшити на вказану суму.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками судів з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 10 травня 2011 року на автодорозі Київ-Одеса сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Тойота-Корола д. н. з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_6, автомобіля марки Хонда-Цівік, д. н. з. НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_5 та автомобілем марки Ніссан-Кашкай, д. н. з. НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_8

Вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_6, що підтверджується вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 листопада 2013 року.

Власником пошкодженого автомобіля Тойота-Корола д.н.з.НОМЕР_3, яким керував ОСОБА_5, є ОСОБА_7

Відповідно до довіреності від 01 серпня 2008 року ОСОБА_7 як власник вищезазначеного автомобіля, на підставі усного безоплатного договору, цією довіреністю уповноважив ОСОБА_5 бути його повноважним представником в усіх організаціях, підприємствах, установах, незалежно від підпорядкування та форм власності, в тому числі в органах Державтоінспекції, органах нотаріату, біржах, страхових компаніях, судових та правоохоронних органах з усіх питань щодо володіння, користування, зняття з обліку та розпорядження належним ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6, виданого Васильківським РЕВ 2-го МРВДАІ 12 квітня 2007 року, автомобілем марки Хонда-Цівік, 1996 року випуску, зареєстрованим Васильківським РЕВ 2-го МРВ ДАІ 12 квітня 2007 року.

Крім того, на ім'я ОСОБА_5 був виданий тимчасовий реєстраційний талон НОМЕР_7 на вказаний автомобіль.

Строк дії вказаної довіреності та строк дії тимчасового реєстраційного талону зазначено до 01 серпня 2011 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Статтею 395 ЦК України визначені види речових прав на чуже майно.

Згідно із статтею 306 ЦК України особа, яка має право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Пунктом 13 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦКположення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).

Отже, вирішуючи даний спір, суди попередніх інстанцій вказаних вимог закону не врахували та не з'ясували, чи мав право ОСОБА_5 звертатися до суду за захистом своїх порушених прав, з урахуванням того, що строк дії довіреності, виданої на його ім'я та строк дії тимчасового реєстраційного талону закінчився 01 серпня 2011 року, тобто з цього часу ОСОБА_5 втратив будь-які права на зазначений автомобіль, однак з вказаним позовом ОСОБА_5 звернувся лише у листопаді 2014 року. Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_5 поніс витрати по ремонту пошкодженого автомобіля та саме він має право на відшкодування заподіяної внаслідок пошкодження автомобіля, який належить ОСОБА_7

Крім того, визначаючи розмір матеріальної шкоди, суди не звернули уваги на наступне.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо

його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим.

Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені

згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи

висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем

або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Звітом про оцінку автомобіля Хонда-Цівік, д. н. з. НОМЕР_8 від 20 червня 2011 року визначена вартість відновлювального ремонту в сумі 102 629,22 грн, а ринкова вартість вказаного транспортного засобу на момент пошкодження складає 66 887,62 грн.

У вказаному звіті також зазначено, що відновлювальний ремонт даного автомобіля економічно недоцільний.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вказаних вимог закону та обставин справи не врахував, у зв'язку з чим неправильно визначив матеріальний збиток, завданий ОСОБА_5 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Оскільки обставини, пов'язані із перевіркою правильності визначення

обставин справи та оцінки наданих сторонами доказів, судами з`ясовувались неналежним чином, чим порушено норми процесуального права ( ст. ст. 10, 60, 61, 179 ЦПК України) і таке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, то відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України ухвалені у справі рішення суду першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 березня 2015 року та рішення апеляційного суду Київської області від 22 жовтня 2015 року, скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

С.О. Карпенко

М.І. Наумчук

Г.І. Мостова