Справа № 219/3044/16-ц
Провадження № 2/219/1912/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.08.2016

22 серпня 2016 року Артемівський міськрайонный суд Донецької області

у складі: судді Харченко О.П.,

при секретарі Лісановій М.В.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Серебрянської сільської ради про визнання права власності за набувальною давністю,-

в с т а н о в и в :

Позивач 30.03.2016 р. звернувся до суду з позовом до Серебрянської сільської ради про визнання права власності за набувальною давністю. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив,що 11 жовтня 1999 року він, ОСОБА_1, взяв в оренду у громадянина ОСОБА_3 будинок № 25 з присадибною ділянкою, який розташований по вул. Донецька в с. Григорівка. Артемівського району, Донецької області, з належними дворовими і господарськими будівлями, для ведення сільськогосподарської діяльності.Даний будинок належав на праві приватної власності громадянину ОСОБА_3, який той придбав у власність згідно договору купівлі-продажу від 08.10.1973 року, реєстр № 44, посвідченого виконавчим комітетом Серебрянської сільської Ради Артемівського району, Донецької області. Позивач вказав, що при укладанні договору оренди вони з ОСОБА_3 домовилися, що власник також залишається мешкати в цьому будинку і буде йому, позивачеві, допомагати, а він буде йому сплачувати орендну плату. Відразу після підписання договору оренди позивач підготував землю до зими тобто перекопав її і удобрив перегноєм, щоб на весну посадити сільгоспродукти. Але 01.01.2000 року ОСОБА_3 раптово помер. Після його смерті відкрилась спадщина яка складалася з будинку № 25, який розташований по вул. Донецька в с. Григорівка, Артемівського району Донецької області, з належними дворовими і господарськими будівлями.У померлого залишився тільки один родич- це його рідний брат ОСОБА_4, який не був проти оренди будинка брата позивачем і навіть навпаки повністю був згоден з орендою і на підтвердження цього передав йому всі документи на право власності на цей будинок.Позивач вказує, що ОСОБА_4 був зареєстрований не за місцем реєстрації брата, але заяву до Серебрянської сільської ради Артемівського району. Донецької області, для прийняття спадщини не подавав, так як не бажав оформляти спадок. Спадковий будинок знаходився на земельній ділянці, яка була у власності Серебрянської сільської Ради Артемівського району Донецької області. Тоді він звернувся до Серебрянської сільської Ради, щоб на час строку прийняття спадщини ОСОБА_4 взяти в оренду присадибну ділянку яка розташована по вул. Донецька 25 в с. Григорівка Артемівського районуДонецької області, поки ОСОБА_4 оформить спадок. ОСОБА_4 спадок свого брата а саме будинок № 25. який розташований по вул. Донецька в с. Григорівка. Артемівського району. Донецької області, і господарськими будівлями, не прийняв і не оформив і теж помер приблизно у 2003-2005 роках. У ОСОБА_4 других родичів не має і ніхто заяву до Серебрянської сільської Ради Артемівського району. Донецької області, про прийняття спадщини не подавав. Будинок № 25, розташований по вул. Донецька в с. Григорівка. Артемівського району. Донецької області, був збудований ще у 1945 році. Фундаменту нема, стіни дерев'яні, дах- стара черепиця. Будинок з моменту забудови не перебудовувався і капітально не ремонтувався, в зв'язку з чим на даний час його вартість складає копійки, і судовий збір в десятки разів перевищує його фактичну вартість. Позивач вказує, що так як інших спадкоємців у ОСОБА_3 немає, то він вважає, що згідно ч.1 ст. 344 ЦК України він сумлінно придбав право на майно, а саме на будинок № 25, який розташований по вул. Донецька в с. Григорівка Артемівського району Донецької області, з належними дворовими і господарськими будівлями, з причини того, що відкрито і безперервно володів ним протягом більш ніж шістнадцяти років, у зв'язку з чим набув право власності на вищевказаного будинку (набувальна давність). Позивач просив суд визнати за ним, ОСОБА_1, право власності на будинок № 25 з належними дворовими і господарськими будівлями, який розташований по вул. Донецька в с. Григорівка Артемівського району Донецької області.

06.05.2016 р. позивач подав заяву ,у якій уточнив обґрунтування своїх вимог та вказав , що свідоцтва про смерть ОСОБА_3 та ОСОБА_4 він надати суду не може, а щодо неточності в написанні прізвища померлого ОСОБА_3 ,вказаного у договорі купівлі- продажу як «Тадосович» ,то він вважає це граматичною помилкою. Також щодо розбіжностей у адресі земельної ділянки ,яка у рішенні сільської ради від 18.08.2000 року вказана без номера по вул.. Донецькій, а будинок по вул. Донецькій , 25 ,то позивач вважає, що земельна ділянка не має номеру. Також позивач вважає, що розбіжності щодо розміру жилої площі спірного будинку ,то це не має істотного значення, оскільки всі будови які збудовані до 2002 року , на його думку, не є самочинні та реєструються по фактичному розміру автоматично.

У судовому засіданні позивач наполягав на заявлених ним у позові вимогах за вказаними ним мотивами.

Представник позивача також підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, вважаючи надані суду докази достатніми.

Представник відповідача - Серебрянської сільської ради до суду не зявився, надав суду заяву у якій просив суд позов задовольнити, бо сільська рада позов визнає,а також просив суд розглянути справу у відсутності представника відповідача.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку ,що заявлені вимоги задоволенню не підлягають за наступними підставами.

Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані в ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, прийнятої в м. Рим 4.11.1950 р., що набрала чинності для України з 11.09.1997 р., яка є складовою її правової системи відповідно до ст. 9 Конституції України. Ця норма міжнародної конвенції передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном; не допускає позбавлення тією чи іншою особою свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права; визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів.

У Конституції України закріплені основні правові принципи регулювання відносин власності, головним з яких є принцип рівного визнання й захисту рівним чином усіх форм власності (статті 13, 14, 41).

Конституційні положення про право власності відображені в нормах діючого законодавства, закрема встатті 344 ЦК України, якою встановлені правила застосування набувальної давності як одного зі способів набуття права власності.

Відповідно доч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Частиною 4 ст. 344 ЦК України визначено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

При цьому п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майно почалося за три роки до набрання чинності цим кодексом. ОскількиЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року, норми ст. 244 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, а отже визнати право власності за набувальною давністю суд може не раніше 1 січня 2011 року, що узгоджується з Правовою позицією ВСУ від 20 лютого 2008 року у справі № 6-27245св07.

Набуття права власності на майно за набувальною давністю виникаєтоді, коливласник майна довгий час не виявляв наміру визнатирічсвоєю, погодився з її втратою, і при відсутності презумпції права державної власності.

.Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України обставинами , які мають значення для справи , і , які повинен довести сам позивач ( ч.1ст. 60 ЦПК України) , є законний об'єкт володіння , добросовісність володіння , відкритість володіння , давність володіння та його безперервність ( тобто строк володіння).

Відповідно до роз'яснень, викладениху п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 7 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав" при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третяст. 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга ст. 344 ЦК України).

Судом встановлено, що як видно із оглянутого оригіналу договору купівлі-продажу , завіреного підписом секретаря Серебрянської с/ради та печаткою , 08.10.1973 р. ОСОБА_5 продав , а ОСОБА_6 купив належний продавцю на праві особистої власності, будинок, який знаходиться в с.Григорівка Серебрянської сільської ради , житлова площа якого складає тридцять два квадратних метри. Договір зареєстрований в книзі нотаріальних дій за № 44 (а.с.6).

Суд оглянув наданий позивачем у якості доказу договір оренди , датований 11.10.1999 р. місцем складання якого вказане м. Лисичанськ і в якому вказано, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 домовились про те, що ОСОБА_3 передає в оренду житловий будинок за адресою Донецька обл.. Артемівський р-н ,с. Григорівка ,вул.. Донецька, 25 з приналежною земельною ділянкою розміром 0,22 га. Будинок складається з однієї кімнати та кухні та підсобних приміщень загальною площею 39.30 кв. м. строком на 12 місяців з 12.10.1999 р. по 12.10.2000 р. включно . (а.с.7).

Даючи оцінку вказаному договору суд вважає що цей доказ не може бути визнаний допустимим доказом по справі, оскільки цей договір ніким не завірений і суду не доведена автентичність підпису померлого ОСОБА_3. До того ж суд приймає до уваги ,що договір не містить у собі такої істотної умови , як ціна оренди та порядок її сплати ,в той час як у позовній заяві позивач вказує що ОСОБА_7 повинен був йому допомагати ,а він повинен був сплачувати орендну плату. Окрім цього згідно чинного у вказаний час дії ЦК УРСР 1963 р. не існувало назви договір оренди щодо житла, існував договір найму житла , а така назва «оренда» зявилася у ЦК України ,який набрав чинності з 01.01.2004 р..

Як видно із копії рішення Серебрянської сільської ради від 18.08.2000 р. була розглянута заява ОСОБА_1 про надання йому в тимчасове користування земельної ділянки розміром 0,22 га під городництво ,яка раніше належала ОСОБА_3, померлому у січні 2000 року і до тепер не використовується , а спадкоємці не зявилися і було вирішено надати в тимчасове користування ОСОБА_1 земельну ділянку розміром 0,22 га під городництво розташовану в с. Григорівка по вул.. Донецькій б/н до оформлення спадкових прав спадкоємцями померлого хазяїна.(а.с.8).

Наданий позивачем та оглянутий у судовому засіданні технічний паспорт на жилий будинок у с. Григорівка по вул.. Донецькій ,25 складений 08.03.1989 р. для власника будинку ОСОБА_3 містить у собі план будинку та експлікацію будинку загальною площею 39,3 кв.м., в тому числі 14.3 кв.м. житлової площі та 25 кв.м. допоміжної (підсобної) площі(а.с.9,10), а також наявну у техпаспорті характеристику будівель та споруд (а.с.10 зворот) з якої вбачається , що жилий будинок літер А має площу 50,9 кв. м, сарай літер В має площу 6,30 кв.м, сарай літер Г має площу 9,30 кв. м, сарай літер Д має площу 3,40 кв. м, сарай літер Е має площу 7,70 кв. м, льох літер В має площу 7,20 кв. м, вбиральня літер З має площу 1,0 кв. м .

Довідка Серебрянської сільської ради від 10.08.2015 р. стверджує, що ОСОБА_8 з 2000 року по вказаний час користується домоволодінням ,яке раніше належало гр..ОСОБА_3 та розташоване за адресою : с. Григорівка Артемівського р-ну Донецької області по вул.. Донецькій ,25 (а.с.11).

У якості доказу сплати сільськогосподарського податку за користування землею в період з 2004 року по 2008 рік позивачем суду надані квитанції на а.с.13-15, при цьому суд зазначає, що в квитанції за 2005 рік на а.с. 13 платником вказаний ОСОБА_9 ,а не Олексійович ,який має ідентифікаційний код НОМЕР_1 та мешкає в с. Григорівка ,вул.. Жовтнева (Октябрьская), в той час як позивач є ОСОБА_1 ,має ідентифікаційний код НОМЕР_2 та має іншу адресу проживання (а.с.5 зворот). ОСОБА_9 значиться платником податку за землю в квитанціях і за 2009 рік та 2008 рік (а.с.14,15).До того ж у зазначених квитанціях не вказана адреса земельної ділянки.

Повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 22.10.2015 р. свідчить ,що громадянин ОСОБА_3 ,який народився 28 січня 1923 р. та мешкав за адресою : Донецька обл..,Артемівський р-н ,с. Григорівка ,вул.. Донецька буд. б/н , помер 01 січня 2000 року . Заявником, що отримав свідоцтво про смерть та довідку на отримання допомоги вказаний ОСОБА_4 ,Донецька обл.., Артемівський р-н , с. Григорівка вул. Донецька,буд. б/н. (а.с.18,19). Тож на час смерті ОСОБА_3 спірний будинок мав адресу : вул.Донецька буд.б/н і мешканцем цього будинку також вказаний ОСОБА_4.

За повідомленням державного нотаріуса Другої Артемівської нотаріальної контори після смерті ОСОБА_3 ,померлого 01.01.2000 року в провадженні вищевказаної нотаріальної контори спадкова справа не заведена, що підтверджує надана нотаріусом інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (а.с.50,51).

Судом перевірені доводи позивача про те , що спадкоємець ОСОБА_4 ,який отримував допомогу на поховання ОСОБА_3 нібито помер у період з 2003 по 2005 рік та встановлено, що, як повідомила начальник Артемівського районного відділу РАЦС актовий запис про смерть ОСОБА_4 у період 2002-2009 року по виконкомам місцевих рад Бахмутського р-ну та по Артемівському районному відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області відсутній (а.с.56).

Суду також надані три аркуші звіту про оцінку майна жилого господарського будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою Донецька обл..,Артемівський р-н ,с. Григорівка ,вул.. Донецька буд.25, з висновку якого видно, що проведена оцінка вартості жилого будинку з господарськими будівлями і спорудами, але вказана лише загальна -39,30 кв. м та житлова-14,30 кв.м площа будинку за вказаною адресою,але не вказано, які господарські будівлі та споруди були оцінені. Ринкова вартість обєкту оцінки вказана 7270 грн., але методику та порядок розрахунку позивач та його представник не побажали надати суду для вивчення. (а.с.57).

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 344 ЦК України право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації в порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже, нерухоме майно може стати предметом набуття за давністю, оскільки вважається, що таке майно існує. Якщо будівля чи споруда не є обєктом нерухомості, прийнятим в експлуатацію, право на яке зареєстровано в установленому порядку, то набути право власності за давністю володіння на таке майно неможливо.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на житловий на будинок № 25 з належними дворовими і господарськими будівлями, який розташований по вул. Донецька в с. Григорівка Артемівського району Донецької області, загальною площею 39,3 кв.м., посилаючись на те, що він з 2000 року володіє зазначеним житлом відкрито, як своєю власністю.

Проте, з доданих до матеріалів справи документів вбачається, що згідно договору купівлі-продажу ОСОБА_6 купив належний продавцю на праві особистої власності, будинок, який знаходиться в с.Григорівка Серебрянської сільської ради , житлова площа якого складає тридцять два квадратних метри, позивач вказує,що приймав в оренду будинок площею 39.3 кв.м. ,а в технічному паспорті в технічній характеристиці будівель та споруд (а.с.10 зворот) жилий будинок літер А має площу 50,9 кв. м, сарай літер В має площу 6,30 кв.м, сарай літер Г має площу 9,30 кв. м, сарай літер Д має площу 3,40 кв. м, сарай літер Е має площу 7,70 кв. м, льох літер В має площу 7,20 кв. м, вбиральня літер З має площу 1,0 кв. м .

Звертаючись до суду з позовом ,позивач також просить визнати за ним право власності не лише на жилий будинок ,але і на належні дворові і господарські будівлі,не вказуючи при цьому які характеристики мають усі ці обєкти .Судом надавалась можливість позивачеві усунути вказаний недолік ,але позивач та його представник не побажали цього зробити,тож суд виходить із оцінки наданих суду доказів.

Так в договорі купівлі-продажу відсутні такі споруди, як чотири сараї ,льох,вбиральня.

З матеріалів справи не вбачається, що сараї під літ. В,Г,Д та Е існували на момент укладання договору купівлі-продажу від 08 жовтня 1973 року, а позивач здійснив тільки будь-які відновлювально-ремонтні роботи.

Доводи представника позивача про те, що на його погляд , розбіжності щодо розміру жилої площі спірного будинку ,то це не має істотного значення, оскільки всі будови які збудовані до 2002 року і на його думку, не є самочинні та реєструються по фактичному розміру автоматично- не мають правового значення при даних правовідносинах,оскільки в наданому суду договорі купівлі-продажу,та в технічному паспорті є посилання на три різних розміри житлового будинку : 32 кв.м.,39,3 кв.м та 50 кв.м. і розмір житлової площі та склад господарських та дворових будівель повинен бути доведений у суді.

Не доведена у суді також адреса за якою знаходиться спірний будинок ,оскільки в рішенні сільської ради у 2000 році та в витязі з акту про реєстрацію смерті на ОСОБА_3 (а.с.19) вказана адреса будинку :вул. Донецька б/н, а в подальшому суду надані відомості про будинок за адресою: вул. Донецька,25 . Ухвалою про усунення недоліків суд пропонував позивачеві уточнити цю обставину, але доказів того, що в установленому законом порядку та в який час були внесені зміни щодо нумерації будинків по вул. Донецькій в с.Григорівка суду не надано. Не надано суду доказів того, що ОСОБА_6 (так вказано у договорі купівлі-продажу будинку) і ОСОБА_3 це одна і та ж особа , оскільки в написанні по-батькові є розбіжності. Також позивачем у позові та у суді стверджувалось , що спадкоємець ОСОБА_4 нібито помер ус.Григорівка у 2003-2005 роках, але такі відомості відсутні по Артемівському району відсутні. Суд не може постановлювати рішення на припущеннях.

Також, позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні не надав суду доказів тривалого добросовісного та відкритого володіння спірним житловим будинком, а навпаки з наданих ним доказів вбачається, що при заволодінні чужим майном він знав про відсутність у нього підстав для набуття права власності, оскільки звертався до сільської ради з проханням надати йому у тимчасове користування присадибну ділянку до оформлення спадщини, що відображено у рішенні сільської ради.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 555 діючого та той час Цивільного кодексу УРСР 1963 року спадкове майно по праву спадкування переходить до держави, якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні по закону, ні по заповіту, а частиною другою статті 548 ЦК УРСР 1963 року передбачено, що прийнята спадщина визнається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини.

Таким чином, з дня смерті ОСОБА_3 , тобто з 01 січня 2000 року, у разі відсутності спадкоємців як на це посилається позивач спадщина у вигляді спірного жилого будинку з земельною ділянкою належить державі.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

При вирішенні питання про набувальну давність суд має враховувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна, тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач як незаконний володілець, протягом всього часу повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, та він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Інших переконливих доказів ( відомості про вчинений ремонт, витрати на його проведення, сплата за комунальні послуги (електрика), придбання вугілля тощо ) щодо тривалого, добросовісного,відкритого володіння майном позивачем не надано.

Навпаки у позові позивач посилається, що будинок з моменту забудови не перебудовувався і капітально не ремонтувався, в зв'язку з чим на даний час його вартість складає копійки, що ставить під сумнів придатність даного будинку для житла. За таких обставин суду не доведено що позивач тривалий час добросовісно та відкрито володів будинком, оскільки він має інше місце проживання у м. Лисичанську , а доказів того,що він тривалий час живе у спірному будинку чи приймав будь-які заходи для його збереження суду не надав .

Відповідно дост. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як встановлено у ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази повинні бути належними та допустимими, відповідно до ст. ст.58,59 ЦПК України.

Позивач та його представник вважали надані ними докази достатніми.

Суд також зазначає, що визнання позову відповідачем при відсутності інших законних підстав не може бути саме по собі підставою для задоволення заявлених позовних вимог.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та незаконними, та вважає за необхідне відмовити в їх задоволенні.

Керуючись Конституцією України , ст. ст. 10,11,60, 57-60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст.548, 555 УРСР 1963 р., ст..322,344 ЦК України суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Серебрянської сільської ради про визнання права власності за набувальною давністю - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.П.Харченко