Ухвала

іменем україни

13 липня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Колодійчука В.М., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до державного підприємства «Науково-дослідний виробничий агрокомбінат «Пуща Водиця», ОСОБА_4, третя особа - комунальне підприємство «Нивки Подільського району м. Києва», про визнання недійсним рішення та ордеру, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету ДП «Науково-дослідний виробничий агрокомбінат «Пуща Водиця» (далі - ДП «НДВА «Пуща Водиця») від 18 квітня 2011 року їй, ОСОБА_3, (після укладення шлюбу ОСОБА_3), директору однорічної сільськогосподарської школи, видано ордер № 376 на зайняття жилої площі розміром 11 кв. м у кімнаті АДРЕСА_1. Позивач з 21 жовтня 2011 року не перебуває у трудових відносинах з ДП «Агрокомбінат «Пуща-Водиця», проте на підставі ст. 9 ЖК України не може бути обмежена у праві користування жилим приміщенням спільним рішенням адміністрації та профспілкового комітету ДП «НДВА «Пуща Водиця», виробничого агрокомбінату «Пуща Водиця» від 22 листопада 2013 року, на підставі якого на ім'я ОСОБА_4 видано інший ордер на жилу площу в спірній кімнаті гуртожитку.

З огляду на викладене, просила визнати недійсним зазначене спільне рішення адміністрації та профспілкового комітету від 22 листопада 2013 року та ордер, який був виданий ОСОБА_4

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2015 року у задоволені позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Визнано ордер № 317 від 25 листопада 2013 року виданий ОСОБА_4 на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету ДП «НДВА «Пуща Водиця», виробничого агрокомбінату «Пуща Водиця» від 22 листопада 2013 року на жилу площу у гуртожитку по АДРЕСА_1, недійсним.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що судом першої інстанції не враховано положень ч. 2 ст. 58 ЖК України та ордер на право вселення ОСОБА_4 у кімнату АДРЕСА_1, був виданий з порушенням встановлених чинним законодавством умов, оскільки ордер на вселення в приміщення може бути видано тільки в тому випадку, якщо жиле приміщення є фактично та юридично вільним, а судом встановлено, що на час видачі оспорюваного ордера житлова площа фактично була зайнята ОСОБА_3, яка вселилася у вказане приміщення на підставі ордера.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету ДП «НДВА «Пуща Водиця» від 18 квітня 2011 року ОСОБА_3 (після укладення шлюбу ОСОБА_3, - директору однорічної сільськогосподарської школи, був виданий ордер № 376 на зайняття жилої площі розміром 11 кв. м у кімнаті АДРЕСА_1. Житлова площа надана у зв'язку із роботою у цій організації.

21 жовтня 2011 року на підставі заяви ОСОБА_3 була звільнена з займаної посади за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України.

Після припинення трудових відносин позивач не звільнила займане жиле приміщення у гуртожитку.

На підставі розпорядження виконавчого органу Київської міської Ради (КМДА) № 1725 від 03 жовтня 2012 року «Про прийняття безоплатно житлового фонду, об'єктів соціальної сфери, зовнішніх інженерних мереж, відокремлених об'єктів комунального призначення та електролічильників» ДП «НДВА «Пуща Водиця» передано гуртожиток по АДРЕСА_1 до комунальної власності територіальної громади м. Києва до сфери управління Подільської районної в м. Києві державної адміністрації на баланс КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва».

22 листопада 2013 року на спільному засіданні адміністрації та профспілкового комітету первинної профспілкової організації ДП «НДВА «Пуща-Водиця», виробничого агрокомбінату «Пуща Водиця» розглянуто заяву ОСОБА_4, яка перебувала в трудових відносинах з ДП «НДВА «Пуща Водиця» і працювала бджолярем, та вирішено питання про надання останній ліжко-місця в гуртожитку по АДРЕСА_1 та видано ордер № 317 на жилу площу у кімнаті № 29.

ОСОБА_4 05 грудня 2013 року в Подільському районному відділі РУ ГУ МВС України в м. Києві здійснила реєстрацію за вищевказаною адресою, однак в кімнаті не проживає, оскільки вона зайнята ОСОБА_3

Відповідно до довідки комунального підприємства «Нивки» від 21 листопада 2014 року у спірній кімнаті гуртожитку зареєстровані та займають койко-місця ОСОБА_3 (з 02 червня 2011 року) та ОСОБА_4 (з 05 грудня 2013 року).

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 18 ЖК Української РСР управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло.

Відповідно до ст. 127 ЖК Української РСР, п. 2 Примірного положення про гуртожитки (далі - Примірне положення), затвердженого ПостановоюРади Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року № 208, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, гуртожитки призначаються лише для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період їх роботи або навчання. Під гуртожитки надаються спеціально спорудженні або переобладнані з цією метою жилі приміщення. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Згідно із ч. 2 ст. 128, ст. 129 ЖК Української РСР, ч. 1 п. 10 Примірного положення на підставі спільного рішення адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Частково задовольняючи позов, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що у позивача наявні правові підстави звертатися із вказаними позовними вимогами.

Судами встановлено, що гуртожиток по АДРЕСА_1 перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва та належить до сфери управління Подільської районної в м. Києві державної адміністрації, знаходиться на балансі КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва».

Особи, які проживають у гуртожитку мають право на зайняття в ньому койко-місця і не наділені правом на звернення до суду з вимогами про втрату права іншими особами. Особи, які наділені таким правом, до суду не звертались.

Крім того, апеляційний суд помилково вважав, що положення ч. 2 ст. 58 ЖК України регулюють спірні правовідносини у справі, однак дана стаття належить до глави 1 розділу ІІІ ЖК Української РСР, яка регулює питання щодо надання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду. Однак в даній справі правовідносини між сторонами виникли відносно жилої площі, розташованої у гуртожитку, а тому апеляційним судом не вірно застосована правова норма. Правовідносини щодо користування жилою площею у гуртожитках врегульовані окремою главою 4 розділу ІІІ ЖК Української РСР.

Разом з тим, суд першої інстанції в повному обсязі встановив обставини справи, надав належну оцінку зібраним у справі доказам та дійшов вірного висновку, що правові підстави для задоволення позову позивача відсутні.

Отже, апеляційний суд всупереч вимогам ст. 303 ЦПК України, переоцінив наявні в матеріалах справи докази, яким була дана належна правова оцінка місцевим судом та безпідставно скасував законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 339 ЦПК України суд касаційної інстанції, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно з законом, скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Враховуючи зазначене, рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і матеріалам справи, тому підстави для його зміни або скасування відсутні.

Керуючись статтями 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року скасувати, рішення Подільського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В.Кафідова

В.М.Колодійчук

І.М. Фаловська