Провадження № 2/712/424/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2016 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі

головуючого/судді Романенко В.А.

при секретарі - Таран А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості частки квартири, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості частки квартири, посилаючись на те, що 15.11.2002 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_4 було посвідчено договір купівлі-продажу однокімнатної квартири АДРЕСА_1 який зареєстрований в реєстрі № 24163.

09.10.2012 року відділом реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, про що зроблено відповідний запис актовий запис № 164 від 09.10.2012 року.

Після розірвання шлюбу, вона з відповідачем погодила умови користування квартири та ними було прийнято рішення, що за взаємною згодою дана квартира буде подарована їхній донці.

З жовтня 2012 року позивач в спірній квартирі не проживає, оскілки на даний момент там проживає мати та інша дружина позивача.

У жовтні 2015 року позивач звернулась до відповідача з пропозицією укладення договору дарування та передачі квартири їх спільній дочці ОСОБА_5, від даної пропозиції відповідач відмовився, урегулювати питання щодо спільного користування належною їй з відповідачем на праві власності квартирою, якою протягом усіх років користується лише відповідач, не вдалось.

На сьогоднішній день, квартира АДРЕСА_2 зареєстрована за ОСОБА_2, рішення суду щодо поділу нерухомого майна між ними відсутнє. Виділ у натурі частини однокімнатної квартири неможливий.

Позивач посилається на те, що дана квартира є спільною сумісною власністю оскільки придбана в період шлюбу. Виділити частку позивачу неможливо, а дійти згоди щодо компенсації вартості частки мирним шляхом сторони не можуть, позивач змушений звертатися до суду за захистом своїх прав. Згідно висновку експерта вартість квартири становить 650000 грн., а вартість частки позивача 325000 грн.

Просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь 325000 грн. грошової компенсації 1/2 вартості квартири АДРЕСА_3.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

В судовому засіданні відповідач та його представник ОСОБА_7 позовні вимоги не визнали та просили суд в позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб, поданими відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 статті 60, ч. 1 ст. 131 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених законом. Сторони зобовязані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі.

Відповідно до абз. 2 п. 2 й абз. 1 п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року № 14 рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2. перебували в шлюбі, який розірвано 09.10.2012 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 164.

В період шлюбу 15.11.2002 року сторонами було придбано однокімнатну квартиру № 90 по вул. Тараскова в м. Черкаси, по підтверджується договором купівлі-продажу від 15.11.2002 року який посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстровано в реєстрі № 24163.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. (ч.1 ст. 69 Сімейного Кодексу України).

Статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Частиною 1 ст. 71 Сімейного Кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Частиною 4 ст. 71 Сімейного Кодексу присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

В ст. 1 Протоколу № 1 (1952) до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950), що набрала чинності для України з 11.09.1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог ст. 9 Конституції України, сформульовані основні принципи здійснення правомочностей власника, як-от: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.

Рівність громадян у своїх правах, забезпечення усім власникам рівних умов здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності закріплено приписами ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК України.

Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до звіту про незалежну оцінку кватири № 90, яка знаходиться за адресою: м. Черкаси, вулиця Тараскова 16, в рамках висновку про ринкову вартість обєкта оцінки, виготовленого субєктом оціночної діяльності ПП «Енергомакс» (сертифікат 531/15, виданий ДФМ України 25.06.15 року) вартість квартири складає 650000 грн. Отже, вартість ? частки квартири становить (650000 : 2 = 325000)

Під час судового розгляду відповідачем було замовлено ще один звіт про незалежну оцінку по визначенню ринкової вартості без врахування ПДВ однокімнатної квартири, яка є приватною власністю ОСОБА_2, яка розташована на пятому поверсі девятиповерхового житлового будинку, розташовано за адресою: Україна, АДРЕСА_4. Визначення ринкової вартості обєкта оцінки, яка може бути використана під час вирішення цивільно-правових спорів, виготовленого субєктом оціночної діяльності ПП «Ажіо» (свідоцтво субєкта оціночної діяльності № 15158/13 від 09 вересня 2013 року, видане ФДМ України) вартість квартири становить 311980,0 грн. без врахування ПДВ. Отже, вартість 1/2 частки квартири становить ( 311980,00 : 2 = 155990,00)

Відповідно до ухвали від 29.01.2016 року по справі було призначено будівельно-технічну експертизу, проведення якої було доручено судовому експерту ОСОБА_8. Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи по цивільній справі № 712/13795/15-ц від 01.04.2016 року № 03/16-БТ ринкова вартість квартири АДРЕСА_5 на час проведення експертизи, розрахована порівняльним підходом складає 416286 грн. без ПДВ (чотириста шістнадцять тисяч двісті вісімдесят шість грн.) Виділити із однокімнатної квартири 1/2 частину квартири позивачу, з облаштуванням двох ізольованих квартир, де передбачено в кожній по житловій кімнаті, мінімальною площею по 15 кв.м, мінімальна площа кухні має бути 7 кв.м, мінімальна площа ванни 3,3 кв.м., площа туалету 1,2 кв.м. не вбачаться можливим. ? частина від загальної площі квартири складає 35,1 кв.м./2 = 17,55 кв.м, дана площа не може бути відокремлена від квартири для самостійного проживання. Так, як приміщення площею 17,55 кв.м. не може представляти собою ізольовану квартиру, яка б відповідала санітарним і технічним вимогам, при яких можливе проживання людини. Мінімальна необхідна площа для виділення частки квартири, відповідно до ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» повинна бути не менше 30 кв.м. Виділ в натурі часток квартири може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати існуючі приміщення в ізольовані квартири, які б відповідали вимогам Державних будівельних норм. Виділ однокімнатної квартири, АДРЕСА_6 ? частини квартири з облаштуванням двох окремих ізольованих квартир, відповідно до вимог нормативних документів, чинним в галузі будівництва та території України не вбачається можливим.

Дійсна ринкова вартість ? частини квартири АДРЕСА_7, на час проведення експертизи складає 208143 грн. без ПДВ.

Відповідно до частини третьої статті 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Згідно із частиною п'ятою статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов'язань перед іншою.

У пункті 25 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного суду України роз'яснив, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п'ятої статті 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 цього Кодексу) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Отже, в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п'ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-37цс13 сформулював правову позицію від 15.05.2013 року, згідно з якою для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Зі змісту практики Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п. 1-3 ч.1 ст.365 ЦК України, яка обов'язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п. 4 ч. 1 цієї статті.

У даній справі, один з подружжя - відповідач ОСОБА_2 в своїх запереченнях фактично погодився на сплату грошової компенсації вартості частки позивача, однак в судовому засіданні, в звязку зі змінами обставин, а саме на даний час в квартирі проживає його теперішня дружина, оскільки відповідно до Рішення суду мати та громадянська дружина відповідача були виселенні, заперечував проти сплати грошової компенсації та не надав згоду на отримання компенсації.

Позовні вимоги про визнання ідеальних часток позивачем ОСОБА_1 заявлені не були, а суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 11 ЦПК України).

Про необхідність врахування при вирішенні спору інтересів всіх сторін при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про отримання від іншого співвласника грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, та про встановлення вищенаведених обставин зазначено у правовій позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 13 січня 2016 року (справа № 6-2925цс15), постанові 30 березня 2016 року (справа № 6-2811цс15).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 3-6, 11, 57-62, 64, 88, 212-215, 218, ст.ст. 183, 364, 370 ЦК України, ст.ст. 69, 70, 71 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості частки квартири - відмовити

Рішення може були оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області протягом десяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий: