Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2016 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючого судді Микуляк П.П.

при секретарі Остич Л.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2

представника відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, в інтересах якого на підставі довіреності виступає представник ОСОБА_2, до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про розірвання кредитного договору,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, в інтересах якого на підставі довіреності виступає представник ОСОБА_2, звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з зазначеною позовною заявою, мотивуючи її тим, що 05.08.2005 року між ним та ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк») було укладено кредитний договір №MKZ7GF00000131, згідно якого йому було надано на умовах кредит в сумі 32268,00 доларів США, на умовах визначених кредитним договором та кінцевим терміном повернення 03.08.2025 року.

Позивач вважає, що при укладенні даного договору Банком було порушено норми чинного законодавства, оскільки ні перед укладенням кредитного договору, ні під час його укладення ОСОБА_4 не надав йому у належній письмовій формі інформацію про умови кредитування у різних валютах, в т.ч. у національній валюті та їх відмінність, а також не попередив, що у разі отримання ним кредиту в іноземній валюті, валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе Позичальник.

У відповідності до ч.12 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавець має право проводити за погодженням із споживачем реструктуризацію заборгованості за договором про надання споживчого кредиту. Реструктуризація, зокрема, здійснюється згідно пункту 4 шляхом: поділу існуючого кредитного зобов'язання в іноземній валюті за договором про надання споживчого кредиту на зобов'язання, забезпечене іпотекою, у розмірі залишку кредиту на момент реструктуризації, вираженого в гривнях за курсом, що діяв на момент отримання кредиту; зобов'язання, не забезпечене іпотекою, у розмір різниці залишку кредиту в гривнях за курсом на момент реструктуризації та залишку кредиту в гривнях з курсом, що діяв на момент отримання кредиту, яке повністю виконується в кінці строку договору про надання споживчого кредиту.

Але не дивлячись на вищезазначені норми ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» ПАТ КБ «Приватбанк» відмовляється провести реструктуризацію наявної у нього кредитної заборгованості, як то передбачено вказаними нормами, шляхом підписання договору про внесення змін до договору кредиту.

З огляду на те, що: в момент отримання ним кредиту офіційний курс НБУ гривні до долара США, складав 1 долар США = 5,05 грн., а на сьогоднішній день 23,019410 гривень за 1 долар США а також те, що в момент укладення договору передбачити таке різке знецінення національної валюти було неможливим; відповідачем було відмовлено у зміні валюти кредитування на національну; подальше виконання договору на обумовлених умовах порушить співвідношення майнових інтересів сторін позбавить його того, на що він розраховував при укладенні договору; а також те, що відповідачем в порушення вищевказаних норм чинного законодавства під час укладення договору не було проінформовано його про умови кредитування у різних валютах, в т.ч. у національній валют та їх відмінність, а також те, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе Позичальник, враховуючи недосягнення згоди між сторонами про зміну умов кредитування, позивач вважає, що укладений між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір №MKZ7GF00000131 від 05.08.2005 року може бути розірваний в судовому порядку.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд розірвати кредитний договір №MKZ7GF00000131, укладений 05.08.2005 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк».

Представника відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» - ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення з підстав зазначених в письмовому запереченні.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд приходить до наступних висновків:

05 серпня 2005 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №MKZ7GF00000131, згідно якого останній отримав кредит у вигляді неповоротної кредитної лінії в розмірі 32268,0 дол. США на споживчі цілі придбання 2-х кімнатної квартири за адресою м.Ужгород, вул.Гвардійська, 25/11, на строк по 03.08.2025 року, із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної комісії у розмірі 0,18% від суми виданого кредиту.

Статтею 6 ЦК України визначено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Згідно положень ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За Кредитним договором, відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

ОСОБА_1 та його представник обґрунтовують свої вимоги тим, що при укладенні кредитного договору позичальнику не було повідомлено про переваги та недоліки запропонованої схеми кредитування, зокрема зміни курсу долара США по відношенню до гривні, що є істотною зміною обставин, яка є підставою для розірвання договору кредиту.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст.652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Розірвання (зміна) договору у звязку з істотними змінами обставин є самостійним випадком припинення (зміни) договірних зобовязань, метою якого є необхідність відновлення балансу інтересів сторін договору, істотного порушення внаслідок непередбачуваної зміни зовнішніх обставин, що не залежить від волі сторін.

При наявності істотної зміни обставин, що істотно порушила баланс інтересів сторін, сторони спочатку здійснюють спроби щодо зміни або розірвання договору за взаємною згодою, як зазначено у ч.1 ст.651 ЦК України.

В судовому засіданні встановлено, що Позичальник ОСОБА_1 до Банку з вимогою про розірвання кредитного договору №MKZ7GF00000131 від 05.08.2005 року не звертався, доказів такого звернення в письмовому порядку суду не надав.

Частиною 2 ст.352 ЦК України передбачено, що якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Отже, для розірвання договору у разі істотної зміни обставин необхідна наявність всіх перелічених умов одночасно.

До того ж, при вимозі розірвати договір на підставі ст. 652 ЦК України, на позивача покладається, у відповідності до ст. 60 ЦПК України, обовязок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Згідно розяснень, що містяться в пункті 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів щодо розірвання кредитного договору з посиланням, зокрема, на світову фінансову кризу чи інші суттєві обставини суд має враховувати положення частини другої статті 652 ЦК і виходити з того, що закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених частиною другою цієї статті, при істотній зміні обставин.

Ні ОСОБА_1, ні його представником в судовому засіданні, не доведено наявності всіх чотирьох перелічених умов, необхідних для розірвання кредитного договору у звязку з істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору.

Крім того слід зазначити, відповідно до ст.36 Закону України «Про ОСОБА_4 України» офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється ОСОБА_4 Банком України.

Валютні курси, як зазначено в ч.1 ст.8 Декрету Кабінетів Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», встановлюються ОСОБА_4 Банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Поряд з цим, згідно Положення «Про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів», затв. постановою Правління НБУ від 121.11.2003 року № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США, встановлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют станом на останню дату.

Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена.

Таким чином суд вважає, що укладаючи спірний договір в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики, на випадок зміни валютного курсу та в момент укладання договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане.

Позичальником, його представником не доведено, що сторони при укладенні кредитного договору були впевнені в тому, що така зміна обставин не настане.

Виходячи із змісту ст. ст. 1046, 1054 ЦК України відповідальність за валютні ризики лежить саме на позичальнику.

Відповідно до розяснень, що містяться в пункті 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобовязання, як це передбачено ст.617 ЦК України.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Позичальник згідно ч.2 ст.1056 ЦК України мав право відмовитись від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це Кредитора. Крім того, у Позичальника у відповідності до Закону України «Про захист прав споживачів» існувала можливість в 14-денний термін відмовитись від кредиту, проте цим правом він не скористався.

Оцінивши в сукупності зібрані докази, суд приходить до переконання, що підстав для розірвання укладеного між сторонами кредитного договору №MKZ7GF00000131 від 05.08.2005 року не має

Керуючись ст. ст. 4, 5, 14, 60, 208, 212,-215, 218, 294 ЦПК України, суд ,-

Р І Ш И В :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1, в інтересах якого на підставі довіреності виступає представник ОСОБА_2, до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про розірвання кредитного договору №MKZ7GF00000131, укладеного 05.08.2005 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк», - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Микуляк П.П.