У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики виконавчого комітету Харківської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення порядку спілкування з дитиною за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою її представником - ОСОБА_5, на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 вересня 2015 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 22 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що з початку 2009 року він проживав з ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народився син - ОСОБА_3. Сімейне життя не склалося, з березня 2012 року вони стали проживати окремо, син залишився проживати з матір'ю. У зв'язку з тим, що між ним і відповідачкою неодноразово виникали конфлікти з приводу йогоучасті у вихованні сина 30 жовтня 2012 року вони уклали нотаріально посвідчений договір про встановлення порядку та часуйого спілкування з дитиною на строк до 30 жовтня 2013 року. Під час діїдоговору він був вимушений постійно прохати ОСОБА_4 дати йому сина, мали місце обставини, коли він давав їй грошові кошти за побачення. Після закінчення строку договору відповідачка без пояснення причин перешкоджає йому вспілкуванні з дитиною, не відповідає на телефонні дзвінки, без йоговідома вивозить дитину за межі м. Харкова.

ОСОБА_3 вважав, що ОСОБА_4 своїми діями грубо порушує як його право на участь у вихованні дитини, так і право дитини на спілкування з батьком, повноцінний фізичний, духовний та моральний розвиток сина.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд: зобов'язати ОСОБА_4 не чинити йому перешкоди у здійсненні батьківських прав та обов'язків відносно сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; визначити йому порядок спілкування та виховання дитини без присутності матері.

Під час навчання дитини у дошкільному та шкільному закладах:кожного першого та третього тижня місяця в час з 15:00 год. пятниці до 8:30 год. понеділка;

з 15:00 год. кожного вівторка до 8:30 год. середи; з 15:00 год. кожного четверга до 8:30 год. п'ятниці.

Під час календарного року: другу половину літніх канікул дитина проводить з батьком, другу половину - з матір'ю; перший тиждень зимових канікул календарного року, дитина проводить з батьком, другий тиждень - з матір'ю; під час осінніх та весняних канікул календарного року - перші три дні дитина проводить з батьком.

Зобов'язати ОСОБА_4: не допускати протиправних дій та негативних розмов стосовно батька в присутності дитини; узгоджувати з батьком дитини виїзди сина за межі м. Харкова більш ніж на добу; у разі виїзду за межі м. Харкова в робочому порядку, передавати на час свого виїзду дитину батькові, а не іншим особам; у разі зміни місця проживання (або місця знаходження) дитини, негайно повідомляти батька про адресу перебування дитини у письмовій формі.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 вересня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_4 не перешкоджати ОСОБА_3 в здійсненні батьківських прав та обов'язків стосовно малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Визначено ОСОБА_3 наступний порядок спілкування та виховання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, без присутності матері. Під час навчання дитини у дошкільному та шкільному закладах: кожного першого та третього тижня місяця з 15:00 год. п'ятниці до 8:30 год. понеділка; з 15:00 год. кожного вівторка до 8:30 год. середи; з 15:00 год. кожного четверга до 8:30 год. п'ятниці. Під час канікул: другу половину літніх канікул дитина проводить з батьком, другу половину - з матір'ю; перший тиждень зимових канікул календарного року дитина проводить з батьком, другий тиждень - з матір'ю; під час осінніх та весняних канікул календарного року перші три дні дитина проводить з батьком. У решті позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 22 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині визначення ОСОБА_3 порядку спілкування з дитиною та виховання її без присутності матері змінено, викладено рішення в цій частині в наступній редакції: під час навчання дитини у дошкільному та шкільному закладах з урахуванням часу занять ОСОБА_6 з підготовки до школи, за умови гарного самопочуття: кожного першого та третього тижня місяця з 15:00 год. п'ятниці до 8:30 год. понеділка; з 15:00 год. до 19:30 год. кожного вівторка та четверга кожного другого та четвертого тижня місяця. У решті - рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі представника - ОСОБА_5, просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 позбавила позивача можливості спілкуватися з сином та рівноправно брати участь у його вихованні, тому зобов'язав її не чинити перешкод позивачу в здійсненні його батьківських обов'язків і з урахуванням висновку управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики виконавчого комітету Харківської міської ради від 27 серпня 2015 року визначив порядок спілкування батька з дитиною без присутності матері.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції в частині визначення ОСОБА_3 порядку спілкування з дитиною та виховання її без присутності матері, ураховуючи забезпечення інтересів малолітньої дитини, її здорового, фізичного і духовного розвитку,виходив із того, що встановлений судом першої інстанції порядок спілкування матері з дитиною є недостатнім для спілкування та порушує права відповідача як матері, які є рівними з правами батька. Крім того, за такого порядку спілкування та виховання дитина часто змінює місце проживання, що для її віку може зашкодити її фізичному та психічному стану.

Також апеляційний суд зазначив про відсутність підстав для закриття провадження у справі відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Проте погодитися з такими висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам судові рішення не відповідають.

Судами установлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у фактичних шлюбних відносинах з 2009 року, від яких мають сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_4 з сином проживають окремо від позивача, якому відповідач не дає можливості спілкуватися з дитиною.

Статтею 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи (чч. 1, 2 ст. 159 СК України).

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Проте суди, визначивши ОСОБА_3 порядок та час спілкування з дитиною та виховання, не звернули уваги на те, що в такий спосіб ОСОБА_4 може провести з сином фактично лише вісім днів на місяць.

У ч. 4 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до положень ст. 214 СК України, ч. 1 ст. 11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» органами опіки та піклування є державні органи адміністрації районів, районів в містах Києві та Севастополі, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад.

Згідно з п. 3.1.1 рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 30 травня 2012 року № 305 «Про організацію діяльності, пов'язану із захистом прав дітей» Комісія з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради має право у межах компетенції приймати рішення та висновки, які з питань визначення порядку участі одного із батьків у вихованні дитини, розглядаються на засіданнях виконавчого комітету Харківської міської ради та затверджуються його відповідним рішенням.

При цьому в матеріалах справи наявний не затверджений рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради висновок управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики виконавчого комітету Харківської міської ради від 27 серпня 2015 року, яким встановлено порядок участі ОСОБА_3 у вихованні сина - ОСОБА_6

Також згідно з чч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Проте, змінюючи спосіб участі у вихованні дитини, визначений письмовим висновком органу опіки та піклування, суди не вказали підстави не погодження з таким висновком.

Крім того, відповідно до чч. 1, 4, 5 ст. 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову. У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди.

Ухвала суду про визнання мирової угоди є виконавчим документом і підлягає виконанню державною виконавчою службою лише в разі, якщо ця ухвала відповідає вимогам, передбаченим ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Системний аналіз чч. 1, 4, 5 ст. 175 ЦПК України, п. 2 ч. 2 ст. 17, ст. 18, п. 6 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» дає підстави для висновку про те, що в разі невиконання однією зі сторін зобов'язань за умовами мирової угоди, інша сторона угоди може звернутися до державної виконавчої служби для примусового виконання ухвали суду про затвердження мирової угоди, якщо ця ухвала відповідає вимогам ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», але інша сторона угоди також не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди. При цьому звернення заінтересованої особи до суду із зазначеним позовом без попереднього отримання постанови державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження не є підставою для відмови в задоволенні такого позову.

Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року № 6-274цс15, від 11 листопада 2015 року № 6-342цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Так, ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 10 лютого 2015 року визнано мирову угоду, укладену 10 лютого 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики виконавчого комітету Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики виконавчого комітету Харківської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною.

Отже, з урахуванням вимог п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суду слід визначитись із тим, чи не є пред'явлений позов тотожний розглянутому, чи змінилися предмет та підстава позову.

Суди упорушення вимог ст. ст. 212 -214, 303, 316 ЦПК України на зазначені вище положення закону та обставини справи уваги не звернули, не визначилися з характером спірних правовідносин, доводів сторін належним чином не перевірили, не надали належної правової оцінки зібраним у справі доказам, що має суттєве значення для правильного вирішення спору та дійшли передчасного висновку про визначення способу участі позивача у вихованні дитини.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану її представником - ОСОБА_5, задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 вересня 2015 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 22 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

В.А.Черненко

С.П.Штелик