АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Шаховніна М.О.
№ 22-ц/796/8633/2016 Доповідач - Борисова О.В.
справа № 758/1688/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Соколової В.В.

при секретарі: Меженко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «ЕРДЕ БАНК», Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «ЕРДЕ БАНК» Караченцева АртемаЮрійовича про усунення перешкод у користуванні майном,-

В С Т А Н О В И Л А:

В лютому 2016 року позивач звернулася із вказаним позовом до суду.

Свої вимоги обгрунтовувала тим, що 13.12.2011 року між нею та відповідачем був укладений договір № 628/11/КЛ+ банківського вкладу зі сплатою процентів в кінці строку. На підставі договору банк прийняв, а вкладник передав в управління банку грошові кошти у розмірі 500000грн., строком по 17.12.2012 року, зі сплатою процентної ставки у розмірі 20,00%.

Зазначала, що 13.03.2012 року між нею та ПАТ «ЕРДЕ БАНК» був укладений договір № 186/11/КЛ+ банківського вкладу зі сплатою процентів в кінці строку. На підставі договору банк прийняв, а вкладник передав в управління банку грошові кошти у розмірі 2535000 грн., строком по 12.09.2013 року, зі сплатою процентної ставки у розмірі 20,50%.

Вказує, що їй було повернуто частину вкладу, яка гарантована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у розмірі 200000 грн.

Проте вона позбавлена прав та можливості користуватися своїм майном, а держава в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не компенсувала вартість майна, яка була відчужена фондом та знаходиться на рахунках ПАТ «ЕРДЕ БАНК», а тому позивач просила усунути перешкоди у користуванні належним їй майном у розмірі 4710698 грн., що знаходяться на рахунках ПАТ «ЕРДЕ БАНК».

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 21.04.2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що станом на 29.10.2012 року ОСОБА_1 мала наступні рахунки в ПАТ «ЕРДЕ БАНК»: НОМЕР_2 згідно договору банківського вкладу від 13.12.2011 року із залишком коштів, разом з відсотками на дату введення тимчасової адміністрації на рахунку 229506,94 грн.; НОМЕР_1 згідно договору банківського вкладу від 13.03.2012 року з залишком коштів, разом з відсотками на дату введення тимчасової адміністрації, на рахунку 2678442,59 грн.

29.10.2012 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на було прийнято рішення №25 про запровадження тимчасової адміністрації та призначення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «ЕРДЕ БАНК».

Таким чином, саме Фонд гарантування вкладів фізичних осіб приймає рішення про ліквідацію банку, яке безпосередньо впливає на можливість клієнтів банку користуватися своїми коштами. Отже, Фонду передається в управління все майно банку, в тому числі і кошти позивача, яким він морже розпоряджатися на власний розсуд, в тому числі відчужувати його на користь третіх осіб.

Станом на дату подачі позовної заяви відповідачі не мали жодних договірних відносин стосовно зберігання коштів позивача, що створило перешкоди у користуванні коштами, які належать ОСОБА_1

Вказує, що ПАТ«ЕРДЕ БАНК» та Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було створено перешкоди у користуванні майном, що належить позивачу на законних підставах.

Зазначає, що відповідно до п.3.2.4 договору банківського вкладу за спливом строку передбаченого п.1.2 даного договору, банк зобов'язаний повернути вкладникові суму вкладу та виплатити проценти, нараховані на суму вкладу. Термін дії договору закінчився ще до моменту звернення по позивача до суду, а тому після закінчення дії даного договору кошти мають бути повернуті позивачеві.

Вказує, що судом першої інстанції не надано правової оцінки щодо порушення відповідачем вимог статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набула чинності в Україні 11.09.1997 року, що передбачає, що кожна особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, аніж в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому колегія суддів вважає можливим розглядати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для його задоволення.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Судом встановлено, що 13.12.2011 року між ПАТ «ЕРДЕ БАНК» та ОСОБА_1 був укладений договір банківського вкладу № 628/11/КЛ+ зі сплатою процентів в кінці строку для фізичних осіб, відповідно у мов якого банк приймає на відкритий вкладнику вкладний (депозитний) рахунок НОМЕР_1 грошові кошти у розмірі 500000 грн. під 20,00% на строк 12 місяців+5 днів з 13.12.2011 року по 17.12.2012 року.

13.03.2012 року між ПАТ «ЕРДЕ БАНК» та ОСОБА_1 був укладений договір банківського вкладу № 628/12/КЛ+ зі сплатою процентів в кінці строку для фізичних осіб, відповідно у мов якого банк приймає на відкритий вкладнику вкладний (депозитний) рахунок НОМЕР_1 грошові кошти у розмірі 2535000 грн. під 20,50% на строк 18 місяців з 13.03.2012 року по 12.09.2013 року.

Як вбачається з постанови Правління НБУ №451 від 29.10.2012 року «Про віднесення АТ «ЕРДЕ БАНК» до категорії неплатоспроможних АТ «ЕРДЕ БАНК» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 29.10.2012 року прийнято рішення №25 про запровадження тимчасової адміністрації та призначення Куренного О.В. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію АТ «ЕРДЕ БАНК». Тимчасову адміністрацію запроваджено строком на 3 місяці з 30.10.2012 року по 29.01.2013 року.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №117 від 11.11.2014 року про призначення Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «ЕРДЕ БАНК» призначено з 12.11.2014 року Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ЕРДЕ БАНК» Караченцева А.Ю.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №226 від 17.12.2014 року про продовження строків здійснення процедури ліквідації АТ «ЕРДЕ БАНК» та делегування повноважень ліквідатора продовжено строки здійснення процедури ліквідації на один рік до 08.01.2017 року призначено Уповноваженої особою Фонду та делегувати всі повноваження ліквідатора АТ «ЕРДЕ БАНК» КараченцеваА.Ю.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч.1 ст.1058 ЦК Україниза договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч.1 ст.1059 ЦК Українидоговір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Частиною 4 ст.110 ЦК Українивстановлено, що особливості ліквідації банків встановлюються законом про банки і банківську діяльність.

Згідно з ч.5 ст.40 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»зобов'язання неплатоспроможного банку передаються приймаючому банку за їх балансовою вартістю (з можливістю виплати премії з боку покупця) на підставі договору про переведення боргу за реєстром договорів з відповідними кредиторами (вкладниками). Договір про переведення боргу укладається без необхідності отримання згоди кредиторів (вкладників). При цьому внесення змін до договорів з кредиторами (вкладниками) не вимагається. Приймаючий банк набуває усіх прав та обов'язків боржника перед відповідними кредиторами (вкладниками) неплатоспроможного банку.

Відповідно до ст.57 Закону України «Про банки і банківську діяльність»вклади фізичних осіб у Державному ощадному банку України гарантуються державою, а на вклади фізичних осіб у комерційних банках поширюється дія Закону України «Про Фонд гарантування вкладів фізичних осіб», який, зокрема, визначає порядок відшкодування вкладів вкладникам банків-учасників (тимчасових учасників) Фонду.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини.

Згідно з п.16 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

У п.6 ст.2 цього Законувизначено, що ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Відповідно до ч.2 ст.46 вищезазначеного Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Пунктом 1 ч.5 ст.36 вищевказаного Закону визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Таким чином, у процесі ліквідаційної процедури банку визначається заборгованість кожному кредитору банку та встановлюється черговість погашення вимог кредиторів, що унеможливлює індивідуальне задоволення вимог окремого кредитора позачергово.

Отже, під час ліквідації банку не допускається задоволення вимог кредиторів банку окремо від ліквідаційної процедури у зв'язку з невідповідністю цих процедур порядку погашення вимог кредиторів, встановленого Законом «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції підставно відмовив в задоволення позовних вимог.

Згідно з ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексом.

Приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, а відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає вимогам матеріального права, внаслідок чого підстав для його скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 313, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: