Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/2256/16 Головуючий у 1 інстанції: Васильцова Г.А.
Є.У.№ 322/2030/15-ц Суддя-доповідач: Крилова О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Дзярука М.П.

Трофимової Д.А.

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 16 лютого 2016 року у справі за позовом Асоціації фермерських господарств «Агро» до ОСОБА_4, ОСОБА_3, третя особа товариство з обмеженою відповідальністю «Сурож» про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2015 року АФГ «Агро» звернулося до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначало, що 05 травня 2014 року між АФГ «Агро» та ТОВ «Сурож» укладено договір № 02-05/05, за яким ТОВ «Сурож» зобов'язалося передати у власність АФГ «Агро», а АФГ «Агро» прийняти та сплатити відповідно до умов договору фуражне зерно пшениці у кількості 60,7 тон загальною вартістю на момент укладення договору 72840 грн. строком передачі товару продавцем до 01 серпня 2014 року з умовою поставки на ВАТ «Троянівський елеватор» за адресою: Запорізька область, Бердянський район, с. Трояни, вул.. Шкільна, 1. Відповідно до умов Додаткової угоди № 1 від 01.08.2014 року до договору № 02-05/05 від 05 травня 2014 року, ТОВ «Сурож» зобов'язується до 01.10.2014року передати товар АФГ «Агро» в повному обсязі. Відповідно до умов Додаткової угоди № 2 від 01.10.2014 року до договору № 02-05/05 від 05 травня 2014 року, ТОВ «Сурож» зобов'язується до 20.072014року передати товар АФГ «Агро» в повному обсязі. Зобов'язання зі сторони АФГ «Агро» було виконано в повному обсязі: 72840,00 гривень були перераховані ТОВ «Сурож» 06.05.2014 року, в свою чергу ТОВ «Сурож» зобов'язання з поставки фуражного зерна пшениці не виконанні по теперішній час. Поручителями виконання ТОВ «Сурож» своїх зобов'язань виступили ОСОБА_3, з яким було укладено договір поруки № ЗУ-005 від 05 травня 2014 року та ОСОБА_4, з яким було укладено договір поруки № 2У-005 від 05 травня 2014 року. У подальшому 01.10.2014 року укладено договори поруки з додатковими угодами № 1 від 01.08.2014 року та № 2 від 01.10.2014 року, так укладено з ОСОБА_3 договір поруки № 3/2 У 05/05 та з ОСОБА_4 договір поруки № 2/2 У 05/05. Боржникам направлялися претензії - вимоги для повернення боргу, однак, зобов'язання не було виконано, а лише 14.09.2015 року ТОВ «Сурож» сплатило АФГ «Агро» частково суму пені за порушення умов договору в розмірі 6909,72 грн.. Станом на 30.10.2015 року борг ТОВ «Сурож» та поручителів перед АФГ «Агро» склав 65930,28 грн. та 100 % штрафу 65930,28 грн. і штраф у сумі 7593,02 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, просило суд, стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на його користь суму у розмірі 139453,58 гривень, яка складається з 65930,28 грн. - боргу та 7596,02 грн. - штрафу, а також просить стягнути з відповідачів судові витрати по справі у розмірі 2091,81 грн..

Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 16 лютого 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з поручителя за договором поруки № 2/2 У-05/05 до договору № 02-05/05 від 05 травня 2014 року, - ОСОБА_4, на користь Асоціації фермерських господарств «Агро», за договором № 02-05/05, від 05 травня 2014 року, укладеним між Асоціацією фермерських господарств «Агро» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сурож», суму заборгованості у розмірі 139453 гривні 58 коп., яка складається з суми боргу у розмірі - 65930,28 грн., та штрафів у розмірі 65930,29 грн. та 7593,02 грн..

Стягнуто з поручителя за договором поруки № 3/2 У-05/05 до договору № 02-05/05 від 05 травня 2014 року, - ОСОБА_3, на користь Асоціації фермерських господарств «Агро», за договором № 02-05/05, від 05 травня 2014 року, укладеним між Асоціацією фермерських господарств «Агро» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сурож», суму заборгованості у розмірі 139453 гривні 58 коп., яка складається з суми боргу у розмірі - 65930,28 грн., та штрафів у розмірі 65930,29 грн. та 7593,02 грн..

Стягнуто з ОСОБА_4, та з ОСОБА_3, на користь Асоціації фермерських господарств «Агро», суму судових витрат у розмірі 2091,81 гривня в рівних частинах з кожного по 1045,90 грн..

Не погоджуючись з рішенням районного суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та постановити нове, яким в позові відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Стаття 308 ЦПК передбачає підстави для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. За її змістом Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3 зводяться до того, що позов не є правомірним, тому що заявлений до відповідачів як солідарних боржників, хоча між ними та позивачем укладені окремі договори поруки. Крім того судом стягнута грошова сума з поручителів, але без стягнення її з боржника. Також відповідач ОСОБА_3 вважає, що стягнувши суму з поручителів не як з солідарних боржників, а з кожного окремо, суд вийшов за межі позовних вимог.

Такі доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Так, судом було встановлено, що поручителями виконання ТОВ «Сурож» своїх зобов'язань виступили ОСОБА_3, з яким було укладено договір поруки № ЗУ-005 від 05 травня 2014 року та ОСОБА_4, з яким було укладено договір поруки № 2У-005 від 05 травня 2014 року. У подальшому 01.10.2014 року укладено договори поруки з додатковими угодами № 1 від 01.08.2014 року та № 2 від 01.10.2014 року, так укладено з ОСОБА_3 договір поруки № 3/2 У 05/05 та з ОСОБА_4 договір поруки № 2/2 У 05/05. Боржникам направлялися претензії - вимоги для повернення боргу, однак, зобов'язання не було виконано, а лише 14.09.2015 року ТОВ «Сурож» сплатило АФГ «Агро» частково суму пені за порушення умов договору в розмірі 6909,72 грн..

Станом на 30.10.2015 року борг ТОВ «Сурож» та поручителів перед АФГ «Агро» склав 65930,28 грн. та 100 % штрафу 65930,28 грн. і штраф у сумі 7593,02 грн.

Поручителями не оспорені ані договори поруки ані сума боргу.

Судом правильно враховано, що строк позовної давності пред'явлення вимог до поручителів позивачем не пропущений. Крім того, умовами договорів поруки (п.2.7.) передбачено, що строк позовні давності по всім вимогам, які витікають з невиконання або неналежного виконання договору становить три роки.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Положеннями ст. ст. 553, 554 ЦК України визначено, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання боржником його обов'язку, а у випадках порушення такого обов'язку боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для солідарного стягнення кредитної заборгованості з поручителів згідно з вимогами ч. 3 ст. 554 ЦК України, оскільки ні нормами закону, ні умовами договорів поруки не встановлено солідарної відповідальності поручителів між собою.

Такий же правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року в справі № 6-185цс14.

Та обставина, що суд стягнув заборгованість з відповідачів не застосовуючи їх солідарної відповідальності між собою, не є виходом за межі позовних вимог, позаяк позовні вимоги стосувалися стягнення з відповідачів заборгованості, які і були частково задоволені судом. Визначення порядку стягнення є правом суду і не тягне за собою відмову у задоволенні позову.

Щодо зауважень апеляційної скарги з приводу того, що позов не заявлено до основного боржника за кредитним договором, то у відповідності з положеннями ст 543 ЦК у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

З огляду на викладене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції та підстав для задоволення апеляційної скрги та скасування оскаржуваного судового рішення не вбачає.

Керуючись ст. ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 16 лютого 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: