Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 329/150/16 Головуючий у 1 інстанції: Покопцева Д.О.
Провадження № 22-ц/778/3098/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Маловічко С.В., суддів Савченко О.В., Кочеткової І.В.

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК» на рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 17 травня 2016 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося з вищезазначеним позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Позивач зазначив, що 01.06.2007р. між сторонами укладено договір № ZP1RRC04580080, згідно якого відповідач отримала кредит у сумі 4774грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення до 01.06.2010р. включно. Відповідач заборгованість за кредитним договором не погашає, у звязку з чим станом на 18.01.2016р. має заборгованість, яка складається з наступного: 5 920,31 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 2 237,13 грн. заборгованості за комісією; 32 152,35 грн. пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 2 015,49 грн. штраф (процентна складова), яку представник позивача просив стягнути з відповідача разом з понесеними судовими витратами.

Рішенням Чернігівського районного суду Запорізької області від 17 травня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішення суду, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність у зв»язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 до судового засідання апеляційного суду 14 липня 2016р. не з»явилась, надавши клопотання про здійснення апеляційного розгляду справи без її присутності.

Зважаючи на те, що відповідач належним чином повідомлена та надала відповідну заяву, колегія згідно з вимогами ст.. 305 ЦПК України розглянула справу у її відсутності.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника банку, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 01 червня 2007р. між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № ZP1RRC04580080, згідно з яким остання отримала кредит в сумі 4 774 грн. зі сплатою 12 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення до 01.06.2010р. ( а.с. 7).

Указаний кредитний договір складається із заяви позичальника, Тарифів та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт).

Пунктом 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам передбачено, що термін позовної давності до вимог про стягнення кредиту, процентів за користування ним, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

У зв»язку з невиконанням умов кредитного договору позичальником щодо сплати кредиту та всіх його складових протягом дії договору та після настання строку повернення кредиту, у відповідача утворилась заборгованість станом на 18.01.2016р. в сумі 42 825,28 грн., яка складається з наступного: 5 920,31 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 2 237,13 грн. заборгованості за комісією; 32 152,35 грн. пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 2 015,49 грн. штраф (процентна складова), яку позивач просив стягнути з відповідача разом з понесеними судовими витратами.

В ході розгляду справи у суді першої інстанції відповідач просила відмовити в задоволенні позову через пропуск банком строку позовної давності, про застосування якого було заявлено нею до ухвалення у справі судового рішення.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що банк пропустив трирічний строк позовної давності для звернення до суду з цим позовом. При цьому, судом не було взято до уваги зміст пункту 5.5 Умов надання споживчого кредиту про збільшення строку позовної давності до 5 років, оскільки між сторонами не було укладено договору у письмовій формі, як це передбачено ст. 259 ЦК України, а домовленість про збільшення строку позовної давності шляхом приєднання до запропонованих банком Умов надання споживчого кредиту суперечить зазначеній нормі.

В апеляційній скарзі ПРИВАТБАНК вказує, що відповідач погодилась з запропонованими Умовами надання споживчого кредиту, про що зазначила у анкеті-заяві позичальника, зокрема, і на збільшення строку позовної давності до 5 років по всіх кредитних складових, тому суд безпідставно вважав, що позовна давність складає три роки та пропущена позивачем.

Дослідивши вказані доводи апеляційної скарги, колегія встановила таке.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк у межах кого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК

України).

Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог.

Згідно із частиною першою статті 259 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Між тим, суд першої інстанції встановив, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в п»ять років, не містить підпису відповідача.

З копії анкети-заяви позичальника від 01.06.2007р. вбачається, що вона не містить домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності до 5 років.

Таким чином, встановивши ці обставини, суд першої інстанції зробив на їх підставі висновок про те, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам в частині положень, викладених у пункті 5.5 щодо визначення строку позовної давності тривалістю 5 років, не можна вважати договором про збільшення позовної давності, оскільки його укладено без дотримання вимог ст.ст. 207, 259 ЦК України.

Ці висновки суду першої інстанції ґрунтуються на наявних у матеріалах справи доказах, вимогах норм матеріального права, які суд застосував при вирішенні спору, та з урахуванням правових позицій Верховного Суду України, викладених у справах № 6-16цс15, 6-1926цс15, які у відповідності до вимог ст. 360-7 ЦПК України мають враховуватись судами загальної юрисдикції при застосуванні норм права, щодо яких викладений правовий висновок.

Колегія, проаналізувавши матеріали справи, не знаходить підстав та мотивів для відступлення від зазначених правових позицій Верховного Суду України.

Отже, з урахуванням того, що суд першої інстанції з вищевказаних обгрунтувань вважав неприйнятними умови п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, то, відповідно правильно визнав, що до спірних правовідносин слід застосовувати в такому випадку загальний строк позовної давності в 3 роки, а також перевірив доводи банку про переривання строку позовної давності діями відповідача, які свідчили про визнання боргу.

За умовами договору строк повернення кредиту у ОСОБА_3 настав 01.06.2010р.

З розрахунку заборгованості та виписки з рахунку, відкритого позичальнику для погашення заборгованості, вбачається, що останній платіж за кредитним договором ОСОБА_3 здійснила 09.11.2011р., повністю погасивши тіло кредиту у сумі 45 грн. та частково нараховані відсотки в сумі 139,01 грн. Станом на цей час у неї залишились непогашеними відсотки за користування кредитом у сумі 6378,28 грн. та комісія у сумі 2237,13 грн., які з цього часу більше їй не нараховувались. Проте продовжувала нараховуватись пеня за несвоєчасне виконання зобов»язань зі сплати відсотків.

Тому Банку стало відомо про порушення його прав з 10.11.2011р., і трирічний строк позовної давності спливає в такому разі 10.11.2014р., а з позовом до суду банк звернувся тільки 12.02.2016р. Тобто суд правильно визнав його пропущеним та відмовив в позові з цих підстав, вірно зазначивши, що здійснене списання з рахунку позичальника 08.10.2015р. коштів на погашення відсотків, не перериває строку позовної давності, оскільки воно вчинене після його спливу після 10.11.2014р.

Будь-яких вагомих обґрунтувань, які могли б надати змогу за встановленими обставинами справи відійти від врахованої судом першої інстанції правової позиції Верховного Суду України, апеляційна скарга не містить.

Зважаючи на викладене, колегія у відповідності до вимог ст. 308 ЦПК України відхиляє апеляційну скаргу та залишає оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК» відхилити.

Рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 17 травня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Савченко О.В.

ОСОБА_4