УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі :

Колодійчука В.М., Висоцької В.С., Фаловської І.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_4 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 13 березня 2015 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 21 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

В січні 2015 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про дострокове стягнення з відповідача на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованості за кредитним договором, укладеним між сторонами у справі 23 липня 2007 року, в загальному розмірі 238 222 грн 88 коп. Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 2 382 грн 23 коп.

Позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» обґрунтувало тим, що боржником ОСОБА_4 умови кредитного договору не виконуються, існує кредитна заборгованість і така заборгованість підлягає стягненню в судовому порядку.

Відповідачем ОСОБА_4 було заявлено клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 13 березня 2015 року в задоволенні позову ПАТ «Державний ощадний банк України» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 21 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено у справі нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ«Державний ощадний банк України» заборгованість в розмірі 78 222 грн 88 коп. та судовий збір в розмірі 782 грн.

У задоволенні інших позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_4 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Державний ощадний банк України» просить скасувати рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 13 березня 2015 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 21 грудня 2015 року і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши в межах касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального і матеріального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Ухвалюючи у справі судове рішення про відмову в позові, суд першої інстанції задовольнив вимоги відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності та відмовив у задоволенні позову саме з цих підстав, пославшись на норми ст. ст. 253, 254, 257 ЦК України.

Такі висновки суду ґрунтуються на тому, що з 24 листопада 2008 року у позивача почався перебіг строку позовної давності (вимога щодо дострокового повернення кредиту), а позов подано до суду лише 16 січня 2015 року, тобто більше ніж через 3 роки.

Крім того, міський суд встановив, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження видачі відповідачеві ОСОБА_4 грошових коштів за вищезазначеним кредитом, що свідчить про недоведеність заявленого позову.

Апеляційний суд з такими висновками не погодився, встановив, що 23 липня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_4 було укладено договір відновлювальної кредитної лінії, згідно якого банк взяв на себе зобов'язання надати відповідачу кредит на суму 527 тис. грн та сплатою 17 % річних за користування кредитом (а. с. 5-8).

23 липня 2007 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки (а. с. 9).

Відповідно до п.1.5.2.2 договору відновлювальної кредитної лінії, у разі, якщо запропонована банком плата за користування кредитом (проценти) задовольнить позичальника та поручителя, вони зобов'язані протягом 15 календарних днів з моменту отримання відповідної пропозиції укласти додаткову угоду до цього договору про зміну процентної ставки за користування кредитом одночасно з підписанням додаткової угоди до документів забезпечення.

Згідно до п.1.5.2.З договору відновлювальної кредитної лінії, у разі, якщо позичальник відмовиться від пропозиції банку, що пов'язана зі зміною процентної ставки за користування кредитом та/або не укладе у строк, вказаний у п. 1.5.2.2 цього договору з банком відповідних додаткових угод до цього договору та документів забезпечення або залишить таку пропозицію банку без розгляду та відповіді протягом 15 календарних днів з моменту її (пропозиції банку) надходження на адресу позичальника та поручителя, вважається, що банк вимагає дострокового повернення кредиту, і позичальник зобов'язаний протягом 30 календарних днів з моменту спливу 15 денного строку, що вказаний сторонами як строк для розгляду пропозиції банку, повністю погасити заборгованість.

Згідно ч. 1 ст. 60. ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Як пояснили сторони, 03 березня 2015 року боржником в рахунок в погашення кредитної заборгованості по кредитному договору було внесено грошову суму в розмірі 160 тис. грн.

Ці обставини підтвердили обидві сторони, зокрема:

- позивач зазначав, що ця сума розподілена на погашення кредиту, станом на 12 березня 2015 року. В апеляційній скарзі та в судовому засіданні апеляційного суду позивач просив стягнути ще 106 648 грн 75 коп. окрім уже внесеної суми, посилаючись на те, що банк не мав можливості заявити уточненні позовні вимоги та на час ухвалення рішення судом першої інстанції, а загальна сума заборгованості збільшилась;

- відповідач ОСОБА_4 стверджував, що при розгляді справи, знаючи, що банком пропущений строк позовної давності, він добровільно вніс 160 тис. грн в рахунок погашення суми заборгованості вказаної в позовної заяві до ухвалення рішення міським судом;

- відповідач пояснив, що в банківській установі йому пояснили, що якщо він внесе цю суму на погашення кредиту, претензій з боку банку до нього не буде, а тому він за 10 днів до рішення суду першої інстанції вніс 160 тис грн, а фактично відповідач своїми діями визнав підстави позову (наявність кредитних зобов'язань та правомірність вимог позивача щодо погашення кредитної заборгованості).

Враховуючи, умови договору відновлюваної кредитної лінії та розрахунок заборгованості наданий банком у позовної заяві, судова колегія апеляційного суду вважала, що з ОСОБА_4 підлягає стягненню на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» різниця від заявленого позивачем у позовній заяві розміру кредитної заборгованості та від сплаченої заборгованості відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції, тобто 78 222 грн 88 коп.

Доводи касаційної скарги банку ґрунтуються на тому, що з відповідача на користь позивача має бути стягнута кредитна заборгованість в загальному розмірі 106 648 грн 75 коп., без урахування добровільно сплаченої відповідачем частини боргу в розмірі 160 тис. грн в суді першої інстанції.

Такі доводи заявника не заслуговують на увагу, оскільки банк уточнив свої позовні вимоги та збільшив загальну суму боргу відповідача під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Однак, суд апеляційної інстанції не наділений процесуальними правами розглядати позовні вимоги, які не заявлялися позивачем і не були предметом розгляду судом першої інстанції, а тому висновки апеляційного суду про часткове задоволення позову в межах заявлених банком та не спростованих відповідачем позовних вимог, є в достатній мірі обґрунтованими. Питання щодо розподілу судових витрат є похідним.

Доводи касаційної скарги та наявні в матеріалах справи документи не свідчать про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Також, слід врахувати, що правомірність стягнення апеляційним судом з відповідача на користь позивача в рамках даної справи частини боргу в розмірі 78 222 грн 88 коп. (різниці між сумою заявленого позову - 238 222 грн 88 коп. та добровільно сплаченої відповідачем суми заборгованості - 160 тис. грн) заявником ПАТ «Державний ощадний банк України» не оспорюється і тому не є предметом касаційного розгляду, а тому колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 21 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.М. Колодійчук

В.С.Висоцька

І.М. Фаловська