АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/852/16 Справа № 180/596/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Янжула О. С. Доповідач - Гайдук В.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Гайдук В.І.,

суддів Калиновського А.Б., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Гулієва М.І.о,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційні скарги прокуратури Дніпропетровської області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України

на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 31 березня 2015 року

апеляційні скарги Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області та прокуратури Дніпропетровської області

на додаткове рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 26 січня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до прокуратури Дніпропетровської області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями правоохоронних органів, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до прокуратури Дніпропетровської області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями правоохоронних органів. В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що 21 грудня 2010 року слідчим відділом Марганецького міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області була порушена кримінальна справа відносно неї по факту умисного вбивства за ч. 1 ст. 115 КК України. Пізніше її дії було перекваліфіковано на п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України.

22 грудня 2010 року її було затримано, 24 грудня 2010 року обрано запобіжний захід тримання під вартою. 03 лютого 2011 року запобіжний захід було продовжено до 21 березня 2011 року. 21 березня 2011 року кримінальну справу відносно неї було направлено для розгляду до Марганецького міського суду, вироком якого від 03 червня 2013 року було засуджено до 12 років позбавлення волі. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2013 року вирок скасовано та кримінальну справу повернуто прокурору для проведення додаткового розслідування. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено до 20 грудня 2013 року. 06 грудня 2013 року їй вручено повідомлення про підозру у скоєнні злочину, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України. 13 грудня 2013 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська строк тримання під вартою їй продовжено до 17 лютого 2014 року. 17 лютого 2014 року Марганецьким міським судом змінено запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт. 27 лютого 2014 року постановою прокуратури м. Марганець кримінальне провадження щодо неї закрито у зв'язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливості їх отримати на підставі ст. 284 ч. 1 п. 3 КПК України.

Враховуючи зазначене, позивач вважає, що її незаконно утримували під вартою з 22 грудня 2010 року по 17 лютого 2014 року. Внаслідок цього їй нанесено матеріальну шкоду у вигляді втраченого заробітку за час знаходження під вартою, який, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, склав 41 583 грн. До арешту вона офіційно ніде не працювала. Також вважає, що їй заподіяно і моральну шкоду, яку вона оцінює в 1 000 000 грн. в зв'язку з тим, що її було позбавлено конституційного права на свободу і особисту недоторканність, погіршилися її нормальні життєві зв'язки. Тому просила позов задовольнити повному обсязі (а.с. 1-2).

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 31 березня 2015 року, позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної Казначейської служби України на користь ОСОБА_2 суму грошової компенсації матеріальної шкоди у розмірі 41 583 грн., та моральної шкоди у розмірі 500 000 грн., а всього стягнуто 541 583 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат (а.с. 102-104).

В апеляційних скаргах відповідачі посилаються на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права при ухваленні судового рішення, неповне з'ясування судом обставин у справі, у зв'язку з чим ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового - про відмову у задоволенні позовних вимог (а.с. 106-121).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2015 року, рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 31 березня 2015 року залишено без змін (а.с. 143-147).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ України від 21 жовтня 2015 року касаційні скарги Державної казначейської служби України та прокуратури Дніпропетровської області задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с. 184-186).

Додатковим рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 26 січня 2016 року рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 31 березня 2015 року було доповнено мотивувальну частину обґрунтуванням розміру моральної шкоди (а.с. 220-221).

Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області та прокуратура Дніпропетровської області в своїх апеляційних скаргах на додаткове рішення від 26 січня 2016 року, посилаються на порушення судом норм матеріального та процесуального права під час його ухвалення, а тому просять його скасувати (а.с. 234-236).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених позовних вимог колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 31 березня 2015 року підлягають частковому задоволенню, апеляційні скарги Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області та прокуратури Дніпропетровської області на додаткове рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 26 січня 2016 року підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (далі - Закон) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 2 Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину.

Відповідно до положень частин 5, 6 ст. 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Згідно до ч. 3 ст. 13 Закону відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Як вбачається з матеріалів справи, 21 грудня 2010 року слідчим відділом Марганецького міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області була порушена кримінальна справа відносно ОСОБА_2 по факту умисного вбивства за ч. 1 ст. 115 КК України.

22 грудня 2010 року її було затримано, 24 грудня 2010 року обрано запобіжний захід тримання під вартою. 17 лютого 2014 року Марганецьким міським судом запобіжний захід було змінено з тримання під вартою на домашній арешт.

Постановою прокуратури м. Марганець від 27 лютого 2014 року закрито кримінальне провадження щодо ОСОБА_2 у зв'язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливості їх отримати на підставі ст. 284 ч. 1 п. 3 КПК України.

Таким чином, позивач перебувала під вартою більш ніж 38 місяців, розмір мінімальної заробітної плати на час взяття позивача під варту складав 922 грн., а на час закриття провадження у кримінальній справі складав 1218 грн., отже розмір моральної шкоди, завданої ОСОБА_2 має складати не менше 41005 грн. (941х3+960х6+985х2+1004+1073х3+1094х3+1102х3+1118х2+

1134+1147х11+1218х 3= 41005 грн).

Разом з тим, виходячи з засад розумності, виваженості і справедливості, а також враховуючи характер, обсяг і тривалість страждань, яких позивач зазнала в зв'язку із пред'явленням обвинувачення у скоєнні злочинів щодо яких вину не доведено, тривалої ізоляції від суспільства у зв'язку із знаходженням під вартою та перебуванням під слідством і судом, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, порушення сімейних зв'язків і стосунків з іншими людьми й інші негативні впливи внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченої та перебуванням під вартою, як пов'язані із необхідністю докласти значних додаткових зусиль для відновлення та організації життя та здоров'я, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що розмір моральної шкоди на користь позивача слід визначити у розмірі 500000 грн.

При цьому, колегія суддів вважає, що зверненням позивача за захистом свого порушеного права стосовно відшкодування моральної шкоди саме у судовому порядку не порушено загальний порядок для його вирішення, а тому доводи апеляційних скарг в цій частині є безпідставними.

Щодо визначеного розміру моральної шкоди на користь позивача, то в цій частині судове рішення відповідає вимогам чинного законодавства та роз'ясненням, що містяться в п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», тому підстави для скасування рішення суду в цій частині відсутні.

Відповідно до статей 11, 12 Закону та пунктів 11, 12 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» від 4 березня 1996 року у разі закриття кримінальної справи за відсутністю у діянні складу злочину слідчий зобов'язаний роз'яснити громадянинові порядок поновлення його порушених прав і відшкодування іншої шкоди. Розмір відшкодування шкоди, зазначеної, зокрема, у п. 1 ст. 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі дії, в місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи попереднього слідства, про що виносять постанову. У разі незгоди з винесеною постановою про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду.

Таким чином, оскільки визначення розміру грошових доходів, які втратила ОСОБА_2 унаслідок незаконних дій, та сум, сплачених за надання їй юридичної допомоги, належить до компетенції інших органів, а не суду, то в суду першої інстанції не було підстав для відкриття провадження у справі в цій частині, а, помилково відкривши провадження в цій частині, він повинен був таке провадження у справі закрити з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України (Даний правовий висновок викладений в Ухвалі Верховного Суду України від 21 квітня 2010 року по справі № 6-11634св09).

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції в частині вирішення позову ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди слід скасувати, а провадження у справі в цій частині закрити.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦПК суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; 3) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених ст. 367 цього Кодексу; 4) судом не вирішено питання про судові витрати.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року N 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Розглядаючи клопотання ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_2, та ухвалюючи додаткове рішення у справі від 26 січня 2016 року суд першої інстанції фактично навів додаткові обґрунтуванні та мотиви стягнутої суми моральної шкоди, процесуально доповнивши мотивувальну частину свого рішення, а не ухвалив додаткове рішення по суті.

За таких обставин додаткове рішення підлягає скасуванню без його нового розгляду, оскільки підстави для повернення на новий розгляд даного питання нормами процесуального закону не непередбачено.

Колегія суддів, також вважає за необхідним із резолютивної частини рішення суду першої інстанції виключити слова «а всього стягнути 541583 (п'ятсот сорок одну тисячу п'ятсот вісімдесят три) гривні», оскільки рішення суду в частині стягнення матеріальної шкоди скасовується, до стягнення за рішенням суду залишається сума моральної шкоди 500 000 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 205, 303, 307, 308, 310, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги прокуратури Дніпропетровської області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України - задовольнити частково.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 31 березня 2015 року в частині вирішення позову ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди - скасувати та провадження у справі в цій частині - закрити.

Рішення суду в частині стягнення моральної шкоди в сумі 500 000 (п'ятиста тисяч) гривень залишити без змін.

Виключити із рішення суду слова «а всього стягнути 541583 (п'ятсот сорок одну тисячу п'ятсот вісімдесят три) гривні».

Апеляційні скарги Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області, прокуратури Дніпропетровської області на додаткове рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 26 січня 2016 року - задовольнити.

Додаткове рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 26 січня 2016 року - скасувати.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: