АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/347/16 Справа № 189/300/15 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Гайдук В.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Гайдук В.І.,

суддів Калиновського А.Б., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2 представника ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50, ОСОБА_51 ОСОБА_52, ОСОБА_51 (всього - 50 фізичних осіб)

на рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_53, ОСОБА_54, ОСОБА_4, ОСОБА_55, ОСОБА_56, ОСОБА_57, ОСОБА_5, ОСОБА_58, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_59, ОСОБА_10, ОСОБА_60, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_61, ОСОБА_62, ОСОБА_63, ОСОБА_64, ОСОБА_65, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_66, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_67, ОСОБА_68, ОСОБА_69, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_70, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_71, ОСОБА_44, ОСОБА_72, ОСОБА_73, ОСОБА_74, ОСОБА_75, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50, ОСОБА_76, ОСОБА_77, ОСОБА_78, ОСОБА_51 (всього - 75 фізичних осіб) до товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження» про розірвання договорів оренди землі,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року ОСОБА_3, ОСОБА_53, ОСОБА_54 та інші (всього 102 фізичні особи) звернулись із окремими позовами, в яких просили суд розірвати укладені між ними та ТОВ «Відродження» договори оренди земельних ділянок. В обґрунтування заявлених вимог про розірвання договорів оренди, позивачі посилалися на невиконання відповідачем вимог законодавства та укладених договорів щодо виконання проекту землеустрою, еколого-економічного обґрунтування сівозміни, впорядкування угідь, порушення сівозмін та систематичну несплату орендної плати, включаючи податок на доходи орендодавця.

Ухвалами суду першої інстанції позовні вимоги всіх осіб було обєднано в одне провадження.

Ухвалами Покровського районного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_79, ОСОБА_80, ОСОБА_81, ОСОБА_82, ОСОБА_83, ОСОБА_84, ОСОБА_85, ОСОБА_86, ОСОБА_87, ОСОБА_88, ОСОБА_89, ОСОБА_90, ОСОБА_91, ОСОБА_92, ОСОБА_93, ОСОБА_94, ОСОБА_95, ОСОБА_96, ОСОБА_97, ОСОБА_98, ОСОБА_99, ОСОБА_100, ОСОБА_101, ОСОБА_102, ОСОБА_103, ОСОБА_104, ОСОБА_105 (всього - 27 фізичних осіб) до ТОВ «Відродження» були залишені без розгляду (т.13 а.с.133-136).

Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2015 року позивачам було відмовлено у задоволенні позовних вимог (т.13 а.с. 157).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 як представник ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та інших (всього - 50 фізичних осіб), посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права при ухваленні судового рішення, неповне зясування судом обставин у справі, у звязку з чим ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог (т. 13 а.с. 186).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 2 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно вимог ч. 3 ст. 19 Закону України "Про оренду землі" при передачі в оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства, особистого селянського господарства строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може бути меншим як 7 років.

Згідно вимог ч. 1 ст. 24 Закону України "Про оренду землі" орендодавець має право вимагати від орендаря: використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил; дотримання режиму водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон, зон особливого режиму використання земель та територій, які особливо охороняються; своєчасного внесення орендної плати.

Згідно вимог ч. 2 ст. 25 Закону України "Про оренду землі" орендар земельної ділянки зобов'язаний: приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку; виконувати встановлені щодо об'єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі; дотримуватися режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення; у п'ятиденний строк після державної реєстрації договору оренди земельної ділянки державної або комунальної власності надати копію договору відповідному органу доходів і зборів.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 32 Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Так, позивачі, обґрунтовуючи свої позовні вимоги про розірвання договорів оренди земельних ділянок, посилалися на використання відповідачем земельних ділянок при відсутності проекту землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, який він повинен був розробити, недотримання відповідачем сівозміни культур, які ним засівалися на земельних ділянках, що вплинуло на різке зниження родючості ґрунтів, а також систематична несплата податку до бюджету та недоплата орендної плати.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачі є власниками земельних ділянок, які розташовані на території Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області.

Згідно до матеріалів справи, апелянти ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 ОСОБА_18 ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_39, ОСОБА_42, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50, ОСОБА_78, ОСОБА_51 передали земельні ділянки відповідачу на підставі договорів оренди, які були укладені в 2004 року.

В 2011 році між вищевказаними особами та ТОВ "Відродження" було укладено додаткові угоди, якими дію договорів було продовжено до 2021 року.

Окремо слід зазначити, що між ОСОБА_7 та ТОВ "Відродження" укладений договір оренди землі від 13 лютого 2007 року (т. 7 а.с. 5-9), між ОСОБА_40 та ТОВ "Відродження" укладений договір оренди землі від 15 липня 2010 року (т. 1 а.с. 5-10), між ОСОБА_41 та ТОВ "Відродження" укладений договір оренди землі від 29 травня 2007 року (т. 4 а.с. 5-9).

Зазначені три договори мають дещо відмінний від договорів 2004 року текст, проте, як умовами договорів 2004 року, так і укладених пізніше договорах, не передбачено вимог орендаря стосовно розробки проектів землеустрою та сівозмін.

Натомість, такі договори містять умови щодо повернення земельної ділянки у стані не гіршому ніж на момент її передачі в оренду. У разі погіршення корисних властивостей орендованої земельної ділянки, орендодавець має право на відшкодування збитків у розмірі визначеному сторонами або судом (п. 17 договору від 2004 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Земельного Кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Також ч. 4 ст. 22 Земельного Кодексу України (яка діяла з 01.08.2010 по 05.04.2015) земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва використовуються відповідно до розроблених та затверджених в установленому порядку проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь і передбачають заходи з охорони земель.

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про охорону земель" документацією із землеустрою в галузі охорони земель є схеми землеустрою техніко-економічні обґрунтування використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць та робочі проекти землеустрою.

Склад документації із землеустрою в галузі охорони земель та порядок її погодження і затвердження встановлюються Земельним кодексом України та Законом України "Про землеустрій".

Власники землі та землекористувачі забезпечують виконання заходів з охорони земель та обмежень у використанні земель, передбачених документацією із землеустрою в галузі охорони земель.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України "Про охорону земель" у галузі охорони земель та відтворення родючості ґрунтів встановлюються такі нормативи: гранично допустимого забруднення ґрунтів; якісного стану ґрунтів; оптимального співвідношення земельних угідь; показників деградації земель та ґрунтів.

Вказана правова норма з 31.07.2010 по 05.04.2015 містила положення, щодо нормативу оптимального співвідношення культур у сівозмінах у різних природно-сільськогосподарських регіонах.

Таким чином, оскільки на момент укладення у 2004 році договорів оренди земельних ділянок законодавство не містило обов'язку стосовно розроблення проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь та умовами укладених договорів 2004 року такий обов'язок орендаря не встановлювався, а завдання шкоди позивачам не доведено, тому колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо розірвання договорів в цій частині.

Також, з матеріалів справи вбачається, що між ТОВ "Відродження" та ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_32, ОСОБА_35, , ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_47 ОСОБА_4, ОСОБА_22 та ОСОБА_37 було укладено договори в 2011 році та ОСОБА_38 в 2013 році, які містять розділ 5 "Умови використання земельної ділянки" де в п. 5.3. вказано, що орендар, зокрема, повинен дотримуватись науково-обґрунтованих сівозмін з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою.

Згідно п.12.4 договорів, дія договору припиняється шляхом розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок не виконання другою стороною обовязків, передбачених договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав визначених законом.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України "Про землеустрій" (від 22.05.2003 № 858-ІУ) та постановою Кабінету Міністрів України від 02.11.2011 N 1134, затверджено Порядок розроблення проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь.

Відповідно до п. 3 Порядку N 1134 проект землеустрою розробляється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування або суду про проведення робіт із землеустрою та укладеного відповідно до нього договору між землевласником (землекористувачем) та розробником проекту землеустрою.

Статтею 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» від 17.06.2004 № 1808-ІУ ( в редакції, яка діяла на час виникнення правовідносин), передбачалося, що обов'язковій державній експертизі підлягають: проекти землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь.

Державний контроль за проведенням землеустрою, виконанням запроектованих заходів із землеустрою і дотриманням вимог, встановлених цим Законом, законами України та іншими нормативно-правовими актами при розробці документації із землеустрою, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, центральними органами виконавчої влади, які здійснюють державний контроль за використанням та охороною земель відповідно до повноважень, визначених законом (ч.1 ст.60 Закону № 858-ІУ)

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем було складено схему розміщення агрохімічних паспортів полів, земельних ділянок станом на 2010 рік та картограма вмісту поживних речовин та гумусу (т.13 а.с.125, т.14 а.с.181).

З наданих відповідачем таблиць посівів сільськогосподарських культур, витрат мінеральних добрив та внесення засобів захисту рослин за 2012-2015 роки вбачається, що на земельних ділянках позивачів, в тому числі, ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_32, ОСОБА_35, ОСОБА_38, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_47, ОСОБА_4, ОСОБА_22, ОСОБА_37 протягом 2012-2015 років вирощувались соняшник, рапс, ріпак, кукурудза, ячмінь, пшениця, також земля залишалась під пар (т.13 а.с.69-83, 101-104, т.14 а.с.75-155,183)

Доказів щодо спростування вказаних в таблиці сівозмін, ротації сільськогосподарських культур, позивачами надано не було. Також, з даної таблиці вбачається, що позивачем вносились відповідні добрива та засоби захисту рослин.

Крім того, для встановлення обставин зниження родючості ґрунтів та причин такого зниження, під час апеляційного розгляду справи сторонам було роз'яснено їхнє право на проведення відповідної судової агротехнічної, екологічної експертизи, але вони таким правом не скористались.

Отже, доводи позивачів про те, що відповідач не дотримувався вимог земельного законодавства, не поліпшував родючість ґрунтів, не дотримувався екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, не дотримувався сівозміни, засіваючи земельні ділянки значними площами технічних культур, які виснажують ґрунти, матеріалами справи не знайшли свого підтвердження.

Доводи позивачів про те, що в наслідок бездіяльності відповідача по розробці проектів землеустрою та дотримання сівозмін, відбулося різке зниження якості родючого шару ґрунту орендованих земельних ділянок «гумусу», ґрунтується на припущеннях, оскільки надані висновки ДУ "Держгрунтохорона" не можуть бути беззаперечними доказами факту зниження родючості ґрунтів, так як згідно пояснень допитаного в судовому засіданні першої інстанції та апеляційної інстанції спеціаліста ОСОБА_106, розрахунки родючості ґрунту робились виходячи із середніх показників гумусу по всьому масиву поля у співвідношенні картограми еколого-економічної оцінки якості сільськогосподарських земель ТОВ «Відродження в 2010 році та показників вмісту гумусу конкретної земельної ділянки у 2016 році. Даний спеціаліст також пояснив, що фактори які впливають на вміст гумусу не залежать тільки від сівозміни.

Так, згідно висновку ДУ "Держгрунтохорона" щодо поля № 16 (агрохімічний паспорт) на даному полі вбачається як середнє зниження гумусу, так і значне зниження, тоді як, посіви сільськогосподарських культур на полі проводилися одним масивом (т.14 а.с.23).

У висновку про родючість ґрунту земельної ділянки № 156 від 28 березня 2016 року, складеної Дніпропетровською філією ДУ «Держгрунтохорона» (т.14 а.с.25) на земельній ділянці, яка належить позивачу ОСОБА_107 (агротехнічний паспорт №6), констатовано значне зниження гумусу у ґрунті (-0,52%), а із зведеної таблиці сівозмін, витрат мінеральних добрив та засобів захисту рослин, наданої відповідачем (т.14 а.с.183) вбачається, що у 2012, 2013 роках ділянка засівалась озимою пшеницею, у 2014 році пар, у 2015 році озимою пшеницею та вносились відповідні мінеральні добрива і засоби захисту рослин. Тобто технічні культури (соняшник, ріпак) не засівались, але зниження гумусу має місце, незалежно від чергування посівів на даній земельній ділянці.

Таким чином, не можна вважати дані дослідження такими, що відображають реально в якому стані знаходиться родючість земельної ділянки кожного із позивачів, чи погіршився агрохімічний стан цих земельних ділянок і чи істотно перешкоджає таке погіршення стану земельних ділянок для їх використання за призначенням.

В ч.1 ст.61-1 Закону № 858-ІУ зазначено, що Державний нагляд у сфері землеустрою здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, шляхом проведення планових та позапланових перевірок відповідно до підстав, визначених Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

Згідно до наказу Міністерства аграрної політики та продовольства від 16.08.2013 № 503 повноваження стосовно дотримання вимог проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь покладено на Державну інспекцію сільського господарства України та її територіальні органи (п. 20 розділу 2 Наказу).

Відповідні акти перевірки ТОВ "Відродження" щодо цього питання, де б були зафіксовані порушення з боку відповідача в організації сільськогосподарського виробництва і впорядкування сільськогосподарських угідь в матеріалах справи відсутні. Позивачі до Державної інспекції із заявами про недотримання відповідачем ефективного ведення сільськогосподарського виробництва, охорони земель та вимог дотримання сівозміни рослин не зверталися, а надані ними акти, які складені самими позивачами у присутності депутата селищної ОСОБА_35 ОСОБА_108 (т.13 а.с.105-116), не є доказом недотримання сівозміни та зниження якості землі.

Під час розгляду справи не було доведено причино-наслідковий зв'язок між відсутністю проектів землеустрою, сівозмін, ротації посівів сільськогосподарських культур на земельних ділянках та якості землі, на яке посилалися позивачі.

Отже, враховуючи наведені обставини, умови укладених договорів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що відсутність у відповідача проекту землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни та ротації сільськогосподарських культур, відповідно до ст. 651 ЦК України це не є істотним порушенням договору, яке є достатньою підставою для його розірвання, оскільки докази які свідчать про агрохімічний стан земельних ділянок позивачів, родючість цих земельних ділянок, наявність істотного погіршення земельних ділянок, яке перешкоджає їх використання за призначенням, матеріали справи не містять, тому доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Щодо, порушення ТОВ "Відродження" обов'язку своєчасного внесення орендної плати.

Згідно з ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом ст. 21 Закону України «Про оренду землі» розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обовязків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що положення закону, які регулюють спірні правовідносини вимагають систематичної несплати орендної плати як підстави для розірвання договору оренди.

З наявних в матеріалах справи доказів не вбачається систематичного порушення щодо сплати орендних платежів. Оскільки, заборгованість перед позивачами за 2014 рік була у вигляді недоплати, відповідачем виплачена до ухвалення судового рішення.

Відповідно до інформації податкової та селищної ради відповідачем не в повному обємі сплачувалися щорічні суми податку на доходи фізичних осіб та середню вартість паю, але станом на 05.08.2015 заборгованість сплачена повністю (т.13 а.с.66,120,132).

Вимоги до відповідача про стягнення заборгованості по орендній платі за договором оренди земельної ділянки чи стосовно податку в судовому порядку не заявлялися.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку про те, що суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відсутність підстав для розірвання спірних договорів оренди земельних ділянок, визначених ст.141 Земельного Кодексу України.

Разом з тим, рішення суду підлягає зміні в частині обґрунтування відмови у задоволенні вимог ОСОБА_3, оскільки, виходячи з наявної в матеріалах справи копії договору оренди земельної ділянки від 20 грудня 2011 року , він уклав договір з селянським (фермерським ) господарством «Булах» до 20 грудня 2016 року (т. 12 а.с. 166-167), даних про передачу даної земельної ділянки на договірних підставах ТОВ "Відродження" в матеріалах справи не має. Таким чином, відсутність доказів наявності договірних відносин між ОСОБА_3 та ТОВ «Відродження», позбавляє позивача ОСОБА_3 вимагати розірвання договору.

Отже, оскаржуване рішення в цій частині необхідно змінити в частині обґрунтування відмови в позові.

В решті рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 309, 308, 313-316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2015 року змінити в частині обґрунтування відмови в позові ОСОБА_3. В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту оголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: