Справа №463/3557/15-ц
Провадження №2/463/253/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2016 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі головуючого - судді Шеремети Г.І.

при секретарі с/з - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом Публічного Акціонерного Товариства «Європейський ОСОБА_2» до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, просив стягнути з відповідача кошти в розмірі 163 428,06 грн. у якості відшкодування майнової шкоди.

Позов мотивує тим, що з 18.11.2014 року по 30.04.2015 року в ПАТ «Європейський газовий банк» проведена інвентаризація майна, в ході якої виявлено недостачу майна на суму 163 428,06 грн., за яке ОСОБА_4 несе матеріальну відповідальність відповідно до покладених на нього обовязків. У звязку з тим, що останнім матеріальна шкода не відшкодовується просить стягнути таку в примусовому порядку відповідно до укладеного між банком та ОСОБА_4 договору про повну індивідуальну відповідальність від 29.09.2014 року та згідно вимог ст. 132 КЗпП, 386, 1166 ЦК України.

Від представника позивача у судове засідання надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач у судове засідання з розгляду даної справи повторно не з'явився із невідомих причин, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомленим і від нього не надходила заява про розгляд справи за його відсутності.

Беручи до уваги наведене вище, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі матеріалів та постановити заочне рішення.

Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.ст. 215, 225, 226 ЦПК України, суд вважає, що у позові слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 138 КЗпП України, обовязок доказування наявності умов для притягнення працівника до матеріальної відповідальності покладається на власника або уповноважений ним орган. Відсутність підстави чи хоча б однієї з умов матеріальної відповідальності виключає можливість притягнення працівника до матеріальної відповідальності.

Як вбачається із змісту позовної заяви та доданих до неї матеріалів позивач просить покласти на відповідача повну матеріальну відповідальність в розмірі 163 428,06 грн. покликаючись на три самостійні підстави: договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність укладений між сторонами 29.09.2014 року та правові норми визначені ст. 132 КЗпП (матеріальна відповідальність у межах середнього місячного заробітку), ст.ст. 386 (Засади захисту права власності), 1166 (Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду) ЦК України.

Беручи до уваги наведене вище, суд вважає, що правові підстави для покладення на відповідача повної матеріальної відповідальності про відшкодування шкоди в розмірі 163428,06 грн. із зазначених позивачем підстав відсутні з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29.09.2014 року між позивачем ПАТ «Європейський газовий банк» та відповідачем ОСОБА_4 укладено договір про повну індивідуальну відповідальність (а.с. 15-16). Згідно з умовами договору ОСОБА_4, який займає посаду начальника управління інформаційної безпеки в ПАТ «Європейський газовий банк» та виконує роботу, безпосередньо повязану з збереженням та застосуванням у процесі роботи переданих йому матеріальних цінностей в ПАТ «Європейський газовий банк» у звязку з цим приймає на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених йому банком матеріальних цінностей і у звязку з викладеним на нього покладено обовязки визначені у п.п. а, б, в, г ч. 1 вищезазначеного договору. Частиною 3 договору про повну індивідуальну відповідальність ОСОБА_4 від 29.09.2014 року зазначено, що у випадку незабезпечення з вини ОСОБА_4 збереження ввірених йому матеріальних цінностей, визначення розмірів збитків, завданих банку, та їх відшкодування відбувається у відповідності до чинного законодавства.

В акті приймання матеріальних цінностей від 01.10.2014 року (а.с. 17-57), ОСОБА_4 прийняв на збереження ввірені йому матеріальні цінності у кількості 3078 одиниць на загальну суму 258 666 740,22 грн. В період з 18.11.2014 року по 30.04.2015 року в ПАТ «Європейський газовий банк» проведена детальна інвентаризація майна, в ході якої виявлено недостачу майна на суму 163 428,06 грн., за яке ОСОБА_4 ніс матеріальну відповідальність відповідно до своїх посадових обовязків. На підтвердження зазначеної недостачі позивачем надано додаток № 7 до акту інвентаризації про розбіжності між бухгалтерським обліком та фактичною наявністю основних засобів згідно інвентаризаційного опису № 1 затвердженого комісією з проведення інвентаризації (а.с. 59).

Однак, договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність може укладатися лише за наявності одночасно двох умов: наявність посади, яку він обіймає, або роботи, яку він виконує зазначену у Переліку таких посад і робіт затверджений постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 28 грудня 1977 р. № 447/24 (чинного на території України згідно з постановою Верховної Ради України від 12.09.1991 р. № 1545-XII); безпосередній зв'язок посадових обов'язків працівника із зберіганням, обробкою, продажем, перевезенням або застосуванням у процесі виробництва доручених працівникам цінностей.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 квітня 2012 р. № 6-16цс12, висновок якого, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами при застосуванні таких норм права.

При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

Отже, договори про повну матеріальну відповідальність можна укладати в письмовій формі тільки з працівниками визначених категорій. Договори про повну матеріальну відповідальність, укладені з особами, які не включені до переліку категорій працівників, з котрими можна такі договори укладати, є недійсними.

Таким чином, сам по собі факт укладання з працівником договору по повну матеріальну відповідальність не є підставою для покладення матеріальної відповідальності у повному розмірі.

Судом встановлено, що посада, яку займає відповідач, не включена до Переліку посад і робіт категорій працівників, з якими можна укладати договір про повну матеріальну відповідальність. Тому, укладений між сторонами 29.09.2014 року договір про повну індивідуальну відповідальність є недійсним та покладення обовязку відшкодувати шкоду в розмірі 163 428,06 грн. у якості відшкодування майнової шкоди з цієї правової підстави відсутня.

Крім того, відсутні правові підстави для покладення на відповідача обмеженої матеріальної відповідальності в межах його середньомісячного заробітку (ст. 132 КЗпП) та покладення обовязку відшкодування шкоди в розумінні змісту ст. 1166 ЦК України, так як із позовної заяви вбачається, що позивач просить стягнути кошти в розмірі 163 428,06 грн., тобто просить покласти на відповідача повну матеріальну відповідальність.

При цьому, у матеріалах справи відсутні будь-які відомості про середньомісячний заробіток відповідача та згідно вимог ст. 130 КЗПП України, підставою такої відповідальності є доведеність факту заподіяння шкоди підприємству працівником при виконанні ним своїх обов'язків винними протиправними діями працівника, проте складу порушення відповідача своїх трудових обов'язків, які б призвели до заподіяння шкоди підприємству, судом не встановлено. А наявний у матеріалах справи додаток № 7 до акту інвентаризації про розбіжності між бухгалтерським обліком та фактичною наявністю основних засобів згідно інвентаризаційного опису № 1 не підтверджує зазначені вище обставини. Також суд бере до уваги те, що факт підписання відповідачем акту приймання матеріальних цінностей не свідчить про настання обовязку повної матеріальної відповідальності з вищевикладених обставин. Суд розцінює підписання зазначеного акту, як такий, що зроблений за дорученням роботодавця, яким є позивач.

Матеріалами справи не підтверджується завдання шкоди підприємству його працівником в розумінні змісту ст. 1166 ЦК України.

Слід звернути увагу на те, що чинним законодавством України передбачено покладення на працівника повної матеріальної відповідальності або часткової матеріальної відповідальності тільки за правилами трудового законодавства, а відшкодування шкоди фізичною особою регулюється цивільним законодавством, тому обєднання цих матеріальних норм (підстав) не допускається.

Беручи до уваги наведене вище, суд вважає, що правові підстави для покладення на відповідача повної матеріальної відповідальності в розмірі 163428,06 грн. із зазначених позивачем матеріальних норм відсутні, тому у позові суд відмовляє.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 169, 212, 213, 214, 215, 225, 226 ЦПК України, Постановою Пленуму ВСУ № 14 від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», п.п. 8,10,11 Положення «Про матеріальну відповідальність робітників і службовців за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації», ст.ст. 130, 132, 134, 135-1 КЗпП України, суд, -

в и р і ш и в:

У позові - відмовити.

На рішення суду відповідачами може бути подана заява про перегляд заочного рішення в порядку і строки передбачені ст. 228 ЦПК України.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Львівської області в порядку і строки передбачені ст.ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя: Шеремета Г. І.