Головуючий суду 1 інстанції - Гашинська О.М.
Доповідач - Коротких О.Г.
Справа № 426/1766/14-ц
Провадження № 22ц/782/292/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2016року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого Коротких О.Г.

суддів: Стахової Н.В., Орлова І.В.

за участю секретаря Коротенка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Сєвєродонецьку апеляційну скаргу ТОВ «Сватівська олія» на рішення Сватівського районного суду Луганської області від 06.08.2015року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Сватівська олія», третя особа: Сватівський районний центр зайнятості про поновлення та роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди,

встановила:

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Сватівська олія», третя особа: Сватівський районний центр зайнятості про поновлення та роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, посилаючись на те, що вона з 18.07.1986 року працювала на посаді інженера технолога Сватівського маслоекстракційного заводу, який у подальшому був реорганізований у ТОВ «Сватівська олія», а з 17.12.2010року її було переведено на посаду інженера відділу головного енергетика.

Наказом ТОВ «Сатівська олія» від 14.08.2014року ОСОБА_2 була звільнена з посади відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників. Позивач вважає, що її звільнено з порушенням вимог діючого законодавства, а саме: адміністрація не врахувала відсутність згоди профспілкового комітету первинної профспілкової організації, а також без урахування вимог ч.2 ст.49-2 КЗпП України про її переважне право на залишення на роботі. Виходячи з наведеного, позивачка просила поновити її на роботі , стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 44 432,44 грн., 5000 грн. моральної шкоди, а також витрати 8140 грн. на проведення науково-технічного дослідження.

Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 06.08.2015року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. ОСОБА_2 поновлена на роботі на посаді інженера відділу головного енергетика ТОВ «Сватівська олія», з ТОВ «Сватівська олія» стягнуто на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 17 269,44грн., у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Відповідач, ТОВ «Сватівська олія» звернулося з апеляційною скаргою. Посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати і постановити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 28.09.2015року зазначене рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.02.2016року ухвала Апеляційного суду Луганської області від 28.09.2015року скасована, справу передано на новий апеляційний розгляд.

Відповідно до вимог ст.213, ст.214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд у числі інших вирішує також питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ч.1, ч.3 ст.303 ЦПК України,- під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Згідно з ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 з 18.07.1986 року працювала на посаді інженера технолога Свтівського маслоекстракційного заводу, який у подальшому був реорганізований у ТОВ «Свтівська олія», а з 17.12.2010 року її було переведено на посаду інженера відділу головного енергетика.

Наказом ТОВ «Сватівська олія» № 193 від 03.06.2015 року «Про внесення змін до штатного розкладу та скорочення чисельності працівників» посада інженера відділу головного енергетика, яку обіймала позивач, була скорочена.

04.06.2015року ОСОБА_2 була ознайомлена з цим наказом і повідомлена про її звільнення за скороченням штату, а також про існуючі вакансії на підприємстві, які були їй запропоновані, а саме: лаборанта 3р.ВТЛ /на період відпустки по догляду за дитиною до 3 років/; сторожа-двірника я/с «Сонечко»; тимчасового /сезонного/ пробовідбірника 3р. ВТК; лаборанта хіманаліза 5р. ВТК / на період відпустки по догляду за дитиною до 3 років/. Позивач від них відмовилася.

Наказом ТОВ «Сватівська олія» від 14.08.2014року ОСОБА_2 була звільнена з посади відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивачки проведено з порушенням встановленого законом порядку: профспілковий комітет первинної профспілкової організації підприємства відмовив у дачі згоди на звільнення; не враховано переважне право на залишення на роботі; не запропоновано всі вакантні посади, які позивач має можливість обіймати; адміністрація мала можливість провести перестановку /перегрупування/ працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з цих же підстав менш кваліфікованого працівника.

Судова колегія не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.40 КЗпП України звільнення у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, допускається, якщо неможливо перевести працівника , за його згодою, на іншу роботу.

В п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз'яснено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані із звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази, щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнений працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

При проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку /перегрупування/ працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з тих підстав менш кваліфікованого працівника.

Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки /перегрупування/.

З матеріалів справи вбачається, що дійсно на ТОВ «Сватівська олія» мали місце зміни в організації виробництва. 29.04.2014року адміністрація підприємства звернулася до профсоюзного комітету ТОВ «Сватівська олія» з поданням щодо скорочення посади інженера відділу головного енергетика з метою скорочення витрат на заробітну плату відповідно до п.3 ст.64 Господарського кодексу України, де зазначено, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність робітників і штатний розклад. Згідно з протоколом засідання профсоюзного комітету 13.05.2014 року подання було розглянуто /т.1 а.с.54-58/. Наказом № 193 від 03.06.2014 року з 15.08.2014 року посада інженера відділу головного енергетика скорочується, затверджується штатний розклад /т.1 а.с.63/. ОСОБА_2 04.06.2014року була ознайомлена з цим наказом. Одночасно їй були запропоновані вакантні посади, від переведення на які вона відмовилася /т.1 а.с.107/. ОСОБА_2 була попереджена про звільнення за скороченням штату /т.1 а.с.108/. Ці обставини позивач не оспорює.

07.07.2014 року генеральний директор ТОВ «Сватівська олія» звернувся до профсоюзного комітету з поданням щодо надання згоди на звільнення ОСОБА_2 за скороченням штату на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Згідно з протоколом профсоюзного комітету 18.07.2014 року подання розглянуто і вирішено відмовити у звільненні інженера ВГЕ ОСОБА_2 у зв'язку зі скороченням штату /т.1 а.с.62/. 11.08.2014 року адміністрація отримала зазначений протокол /т.1 а.с.60/.

Наказом № 467-к від 14.08.2014рку ОСОБА_2 звільнена з роботи за п.1 ст.40 КЗпП України за скороченням штату.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції безпідставно став обговорювати переведення ОСОБА_2 на посаду інженера-еколога відділу головного енергетика, оскільки вона не була вакантною на час звільнення позивачки, а адміністрація не використовувала своє право на перестановку /перегрупування/ посад, тим більше, що скорочена посада інженера відділу головного енергетика не є однорідною з інженером-екологом цього ж відділу. Суд першої інстанції безпідставно порахував їх однорідними, не наводячи цьому ніяких доказів, а тому відповідно до вимог ст.60 ЦПК України це є припущенням: доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Виходячи з цієї норми, при вивільненні працівникові повинна бути запропонована робота за відповідною професією /спеціальністю/ і тільки при відсутності такої роботи - інша робота, що є на підприємстві, в установі, організації.

Висновки суду першої інстанції стосовно того, що ОСОБА_2 має можливість обіймати посаду інженера з ремонту зернового складу не відповідає наданим доказам і обставинам справи. Позивач має диплом інженера технолога за спеціальністю «технологія цукрових речовин», а спірна посада вимагає відповідно до посадової інструкції спеціальність «інженер-механік» /т.3 а.с.263-277/. На а.с.260 т.3 знаходиться довідка, надана адміністрацією ТОВ «Сватівська олія» стосовно всіх вакансій на підприємстві з зазначенням вимог згідно з посадовими інструкціями, відповідно до яких ОСОБА_2 не може їх обіймати відповідно до своєї спеціальності, стажу роботи на них, тому посилання позивача на те, що адміністрація не запропонувала їй кваліфіковані посади, чим порушила її права, безпідставні. Від інших посад ОСОБА_2 відмовилася, вона цього не заперечує.

Судова колегія находить обгрунтованими доводи апеляційної скарги стосовно того, що під час вирішення питання про звільнення ОСОБА_2 адміністрація мала право не враховувати відмову профсоюзного комітету ТОВ «Сватівська олія» у наданні згоди на звільнення позивачки за п.1 ст.40 КЗпП України, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених 2 і 3 ст.41 цього Кодексу, може бути проведено лише за згодою виборного органу/профспілкового представника/, первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Згідно з ч.5 ст.43 КЗпП України виборний орган первинної профспілкової організації /профспілковий представник/ повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. Уразі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації /профспілковий представник/ дав згоду на розірвання трудового договору.

Профспілковий комітет, членом якого є ОСОБА_2, у п'ятнадцятиденний строк 18.07.2014 року розглянув подання адміністрації від 07.07.2014 року щодо надання згоди на її звільнення за скороченням штату на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, але письмово повідомив адміністрацію про це лише 11.08.2014 року, порушивши триденний строк /т.1 а.с.60/. У зв'язку з цим слід вважати, що якщо протягом 18-денного строку власник не одержить рішення про відмову в дачі згоди на звільнення, він може вважати, що профспілковий орган дав таку згоду.

Крім цього, відповідно до ч.7 ст.43 КЗпП України рішення виборного органу первинної профспілкової організації /профспілкового представника/ про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обгрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обгрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації /профспілкового представника/.

З протоколу профсоюзного комітету від 18.07.2014 року, коли подання адміністрації було розглянуто і вирішено відмовити у звільненні інженера ВГЕ ОСОБА_2 у зв'язку зі скороченням штату, вбачається відсутність будь-якого обгрунтування прийнятого рішення, а тому адміністрація ТОВ «Сватівська олія» мала право не враховувати зазначене рішення профсоюзного комітету.

Вище зазначене свідчить, що під час звільнення ОСОБА_2 за п.1 ст.40 КЗпП України відповідач дотримався всіх передбачених законом вимог, на що суд першої інстанції не звернув уваги, порушив норми матеріального і процесуального права, зробив висновки, невідповідні обставинам справи, тому рішення суду підлягає скасуванню відповідно до вимог ст.309 ЦПК України, а позовні вимоги ОСОБА_2 залишенню без задоволення.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ТОВ «Сватівська олія» задовольнити, рішення Сватівського районного суду Луганської області від 06.08.2015року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до ТОВ «Сватівська олія», третя особа: Сватівський районний центр зайнятості про поновлення га роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди залишити без задоволення.

Рішення набирає чинності негайно та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: