АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/1798/13-ц Номер провадження 22-ц/786/1026/16Головуючий у 1-й інстанції Крючко Н.І. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Триголова В.М.,

суддів: Бондаревської С.М, Омельченко Л.М.,

секретар: Діхтяр Т.В.,

з участю адвокатів: Черчика В.П., Москаленка М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5

на заочне рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 20 травня 2013 року

по справі за позовом ОСОБА_6 до Товариства власників квартир "Ініціатива", голова правління ОСОБА_8 про визнання договору довічного утримання дійсним та визнання права власності на квартиру, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2013 року ОСОБА_6 звернулась в суд з позовом до Товариства власників квартир «Ініціатива» - голови правління ОСОБА_8 про визнання договору довічного утримання дійсним та визнання права власності, посилаючись на те, що 10 листопада 2012 року було укладено між позивачкою ОСОБА_6 та ОСОБА_9 в письмовій формі договір довічного утримання, відповідно до умов якого ОСОБА_9 передала у власність квартиру АДРЕСА_1, а позивачка в свою чергу зобов'язувалась забезпечити ОСОБА_9 довічним утриманням. Крім того, відповідно до умов вказаного договору право власності на квартиру переходить після державної реєстрації даного договору. В своєму позові позивачка вказала, що вказаний договір з ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року вони мали намір нотаріально посвідчити, після отримання ОСОБА_9 свідоцтва про право власності на квартиру, але остання раптово померла, тому зважаючи на вказані обставини позивачка змушена звернутися до суду з вказаним позовом.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 20 травня 2013 рокупозов ОСОБА_6 до Товариства власників квартир «Ініціатива» - ОСОБА_8 про визнання договору довічного утримання дійсним та визнання права власності на квартиру - задоволено.

Визнано договір довічного утримання між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 - дійсним.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_5, як спадкоємиця померлої ОСОБА_9 подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, порушено норми як матеріального так і процесуального права.

У запереченнях на апеляційну скаргу представник ОСОБА_6 - Черчик В.П. просив апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до п.п.1, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставою для скасування рішення в апеляційному порядку і ухвалення нового або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно ордера № 729 ОСОБА_9 07 лютого 1969 року отримала однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 у ЖБК «Ракета». У 2002 році даний Житлово-будівельний кооператив був переєстрований у ОСОБА_7 власників квартир «Ініціатива» ( а.с.4 ,11-12).

10 листопада 2012 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 було укладено договір довічного утримання, відповідно до умов якого відчужувач - ОСОБА_9 передає у власність, а набувач - ОСОБА_6 приймає належну відчужувану квартиру АДРЕСА_1, в замін чого набувач зобов'язується забезпечити відчужувача довічним утриманням. Право власності на вказану квартиру переходить до набувача після державної реєстрації цього договору (а.с.13-14).

Як вбачається з свідоцтва про смерть від ІНФОРМАЦІЯ_1 року, виданого Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавького міського управління юстиції Полтавської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_9 померла, про що здійснено актовий запис № 276 ( а.с.7).

Так, як вбачається з довідки, виданої Головою м.Полтава, вул. Леніна, 92, інших членів сім'ї зареєстрованих не було. З 1969 року остання являлась членом кооперативу «РАКЕТА» на даний час «Ініціатива». Свідоцтво про право власності не видавалось (а.с.10).

Крім того, як вбачається з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 15.05.2013 року, наданою Третьою Полтавською державною нотаріальною конторою, вказано, що згідно із Інформаційною довідкою (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) станом на 15 травня 2013 року спадкова справа на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_9 не відкривалась ( а.с.18-24).

Задовольняючи позов ОСОБА_6 та визнаючи договір довічного утримання дійсним, місцевий суд виходив з того, що між позивачкою та померлою ОСОБА_9 відбулась повна домовленість щодо усіх істотних умов договору довічного утримання, а тому вимоги ОСОБА_6 про визнання права власності на квартиру є також обгрунтованими.

Проте, колегія суддів з такими висновками місцевого суду не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Частиною 3 ст. 640 ЦК України передбачено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Статтею 745 ЦК України визначено, що договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції зроблено помилковий висновок щодо можливовості задоволення позову ОСОБА_6, оскільки сторонами договору довічного утримання не було дотримано його обов'язкової форми, зокрема, що стосується нотаріального посвідчення. Окрім того, у матеріалах справи відсутні будь-які правоустановлюючі документи на спірну квартиру.

Також помилковими є висновки суду щодо обгрунтованості доводів позивача щодо ухилення іншої сторони договору ОСОБА_9 від нотаріального посвідчення угоди, будь-яких належних та беззаперечних доказів на підтвердження факту такого ухилення ОСОБА_11 надано не було, як не підтверджена дана обставина також і матеріалами справи.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 3 ЦПК України).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України).

У Постанові Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» (п. 11) Верховним Судом України викладена правова позиція, відповідно до якої, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції не врахував вимоги ст. 15 ЦПК України, оскільки зі змісту позовних вимог не вбачається, що цивільні права, свободи чи інтереси позивачів якимось чином порушено, не визнано або оспорено відповідачем ОСОБА_7 власників квартир "Ініціатива" або головою правління товариства ОСОБА_8

Зокрема, колегією суддів встановлено, що позивач у позовній заяві та при розгляді справи не обґрунтував та не надав доказів порушення, невизнання або оспорювання свого права зі сторони відповідача - Товариства власників квартир "Ініціатива".

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що спадкоємець майна ОСОБА_9 - апелянт ОСОБА_5 заперечує щодо визнання за позивачкою права власності на майно, проте, в якості відповідача, співвідповідача її судом залучено не було.

Також слід зазначити, що позов ОСОБА_6 був заявлений в строки, надані законодавством для прийняття спадщин (шестимісячний строк після відкриття спадщини). Місцевим судом питання щодо залучення до участі у справу інших можливих спадкоємців майна ОСОБА_9 не вирішувалось.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що при ухваленні оскаржуваного рішення суду неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_6

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.п. 1,4 ч.1 ст. 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5- задовольнити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 20 травня 2013 року- скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_6 до Товариства власників квартир "Ініціатива" Бездітного дмитра Володимировича про визнання договору довічного утримання дійсним та визнання права власності на квартиру - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя: (підпис) В.М. Триголов

Судді: (підписи) С.М. Бондаревська

Л.М. Омельченко

ВІРНО: