Ухвала

іменем україни

27 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до арбітражного керуючого ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної незаконними діями ліквідатора, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 08 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між ним та ОСОБА_5 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 250 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 21 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 14 січня 2014 року, кредит видався на побутові цілі. В забезпечення виконання вказаного кредитного договору ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 уклали договір іпотеки від 27 грудня 2007 року, згідно з яким ОСОБА_5 надав в іпотеку належні йому на праві власності житлові приміщення загальною площею 73,1 кв. м, розташовані за адресою: АДРЕСА_1, та нежитлові приміщення загальною площею 75,5 кв. м, розташовані за адресою: АДРЕСА_2. При цьому сторони визначили, що вартість іпотеки за договором становить 1 550 034,38 грн.

30 листопада 2012 року господарським судом Харківської області було відкрито провадження у справі про банкрутство фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 (далі - ФОП ОСОБА_5.) і 06 грудня 2012 року останнього було визнано банкрутом. Ліквідатором у справі про банкрутство було призначено ОСОБА_3, яка 28 грудня 2012 року здійснила реалізацію майна боржника ФОП ОСОБА_5, яке знаходилось в іпотеці ПАТ КБ «ПриватБанк». Ліквідатор замовила оцінку та здійснила продаж майна боржника не за ринковою, а за ліквідаційною вартістю, зокрема, нежитлові приміщення, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2, було продано за ціною 163 300,00 грн., а житлові приміщення, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, було продано за ціною 119 200 грн., а всього було реалізовано майна на загальну суму 282500 грн.

Позивач вважає, що нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 та за адресою: АДРЕСА_2, не могли бути реалізовані у межах процедури банкрутства і їх продаж є незаконним, а задоволення вимог банку повинно відбуватись межах цивільного судочинства, а не процедури банкрутства. Також зазначає, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2011 року було звернено стягнення на іпотечне майно. Ліквідатором порушено порядок вчинення продажу іпотечного майна, вартість якого, згідно укладеного договору іпотеки становила 1 550034,38 грн. Вартість продажу цього майна за ліквідаційною вартістю становила 282500 грн. Таким чином, незаконними діями ліквідатора банку було спричинено шкоду в розмірі 1267534,38 грн., що становить різницю між реальною вартістю іпотечного майна і вартістю, за яку це майно було продано в межах ліквідаційної процедури.

Враховуючи викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просить визнати дії ліквідатора ОСОБА_3 незаконними та стягнути з неї завдані збитки у розмірі 1 267 543,38 грн.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 08 жовтня 2015 року, позов задоволено. Визнано дії ліквідатора ОСОБА_3 незаконними. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» спричинену шкоду в розмірі 1 267 534,28 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Залишаючи без змін рушення місцевого суду про задоволення позову, апеляційний суд погодився з висновком місцевого суду, що ліквідатором (арбітражним керуючим) порушено порядок продажу іпотечного майна під час провадження у справі про банкрутство, а тому порушене право банку підлягає захисту шляхом стягнення різниці між реальною вартістю іпотечного майна і вартістю, за яку це майно було продано відповідачем.

Проте з такими висновками судів першої та апеляційної інстанції погодитись не можна.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити рішення по суті позовних вимог.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Таким вимогам закону ухвала апеляційного суду не відповідає.

Встановлено, що відповідно до кредитного договору від 27 грудня 2007 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5, останній отримав кредит у розмірі 250 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 21 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 14 січня 2014 року, кредит надавався на побутові цілі.

27 грудня 2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5, у забезпечення виконання кредитного договору, уклали договір іпотеки, згідно з яким ОСОБА_5 надав в іпотеку належні йому на праві власності нежитлові приміщення загальною площею 73,1 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 та нежитлові приміщення загальною площею 75,5 кв. м за адресою: АДРЕСА_2. При цьому сторони визначили, що вартість іпотеки за договором становить 1 550 034,38 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у справі № 2-400/11 було стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь банку заборгованість за кредитним договором в сумі 1 884 637,44 грн. Виконавчі листи пред'явлено до Жовтневого ВДВС Харківського МУЮ на виконання.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2011 року звернено стягнення на іпотечне майно шляхом укладання банком від імені ОСОБА_5 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

30 листопада 2012 року господарським судом Харківської області було відкрито провадження у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_5 і 06 грудня 2012 року ФОП ОСОБА_5 було визнано банкрутом.

Ліквідатором у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_5 було призначено ОСОБА_3

28 грудня 2012 року ліквідатор ОСОБА_3 здійснила реалізацію майна боржника ОСОБА_7, яке знаходилось в іпотеці ПАТ КБ «ПриватБанк», за ліквідаційною вартістю 282 500 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» просило позов задовольнити на підставі ст. 1166 ЦК України, відповідно до вимог якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Разом з тим, ОСОБА_3 є арбітражним керуючим.

Отже, відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», в редакції чинній на момент реалізації іпотечного майна, дії ліквідатора можуть бути оскаржені до господарського суду.

Також ч. 11 ст. 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», в редакції чинній на момент звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» до суду з даним позовом, дії (бездіяльність) ліквідатора (ліквідаційної комісії) можуть бути оскаржені до господарського суду учасниками справи про банкрутство, права яких порушено такими діями (бездіяльністю).

Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», як в редакції на момент реалізації іпотечного майна, так і в редакції на момент звернення банку до суду з даним позовом, встановлено, що розгляд справ щодо оскарження дій (бездіяльності) ліквідатора (ліквідаційної комісії) проводиться за правилами господарського судочинства.

Таким чином, банк мав право оспорювати правомірність віднесення спірного майна до ліквідаційної маси і це питання підлягало вирішенню в порядку, визначеному Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Аналогічний висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року № 6-2684цс15, який має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абз. 1 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року № 2 (далі - постанова Пленуму Верховного Суду України № 2), вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі ст. 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 ст. 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за КАС України (ст. 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Таким чином, апеляційний суд дійшов помилкового висновку, що заявлені позивачем вимоги у порядку ст. 1166 ЦК України підлягають задоволенню у визначений останнім спосіб захисту свого порушеного права, оскільки відповідач є особою, яка має спеціальний статус - арбітражний керуючий. Отже здійснює свої повноваження відповідно до спеціального Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та несе юридичну відповідальність лише в межах здійснення своїх повноважень як арбітражний керуючий. Тому не може нести відповідальність на підставі загальних норм цивільного законодавства.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд безпідставно залишив без змін рішення місцевого суду, яким стягнуто шкоду за нормами ЦК України.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, суд апеляційної інстанцій у порушення вимог статей 213, 214, 303, 304 ЦПК України на вищенаведені положення закону та обставини справи уваги не звернув, не вірно встановив характер спірних правовідносин і норми права, що підлягали до застосування.

За таких обставин ухвала суду апеляційної інстанції не може вважатись законною і обґрунтованою та в силу ст. 342 ЦПК України підлягає скасуванню за направленням справи на новий розгляд до апеляційного суду.

Керуючись статтями 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 08 жовтня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В.Кафідова

О.В.Умнова

І.М. Фаловська