У Х В А Л А

10 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.

Охрімчук Л.І.,

Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 лютого 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, приватний нотаріус Новоодеського районного нотаріального округу Миколаївської області Філіпенко Денис Вадимович, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 5 серпня 2015 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 6 жовтня 2015 року рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 5 серпня 2015 року змінено, стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 лютого 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 6 жовтня 2015 року залишено без змін.

У травні 2016 року до Верховного Суду України звернулась ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 лютого 2016 року посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального та процесуального права, а саме частини другої статті 1270, частини п'ятої статті 1268 ЦК України та статті 31 ЦПК України.

На обґрунтування заяви ОСОБА_4 додала рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня, 4 й 25 липня та 10 жовтня 2012 року.

Перевіривши доводи заявниці, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а також неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне неоднакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Відмовляючи у відкритті касаційного провадження, суд касаційної інстанції погодився з висновком суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для визнання недійсними спірних договорів купівлі-продажу, укладених 28 грудня 2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, оскільки обраний позивачкою спосіб перерозподілу спадщини, а саме визнання недійсними правочинів щодо відчуження спадкового майна, є невірним. При цьому судами встановлено, що ОСОБА_4 скористалась своїм правом на стягнення грошової компенсації за відчужене спадкове майно, передбаченим частиною першою статті 1280 ЦК України. На момент укладання спірних договорів купівлі-продажу, житловий будинок та земельні ділянки, які є предметами цих договорів, належали відповідачу, після продажу - право власності на них було зареєстровано за новим власником ОСОБА_6, договори посвідчено у нотаріальному порядку, сторони правочину їх вчинення не оспорюють.

У наданих для порівняння рішеннях Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ суд дійшов таких висновків:

- у рішенні від 16 травня 2012 року зазначено, що в силу статті 48 ЦК УРСР та статті 215 ЦК України право на позов про визнання правочину недійсним належить не лише стороні договору, а й іншій особі, права чи законні інтереси якої порушено його укладанням. Установивши, що унаслідок укладання спірних договорів купівлі-продажу порушено права позивачів, суд касаційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову у обраний позивачами спосіб;

- у рішенні від 4 липня 2012 року суд касаційної інстанції, встановивши, що угода купівлі-продажу квартири, оформлена розпискою, є нікчемною, унаслідок чого послідуючі договори купівлі-продажу цієї квартири не відповідають вимогам чинного законодавства, а останній власник квартири не є особою, яка заволоділа майном на законних підставах, дійшов висновку про наявність підстав для витребування цієї квартири із незаконного володіння її останнього власника;

- рішенням від 25 липня 2012 року суд касаційної інстанції скасував судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалив нове рішення про відмову в задоволенні позову, оскільки відчуження спірних 38/100 частин будинку відбулося не за договором купівлі-продажу, а унаслідок укладення договору дарування й не потребувало отримання згоди інших власників майна, що має режим спільної часткової власності.

У судових рішеннях, наданих заявницею на підтвердження підстави для перегляду судового рішення, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, та в судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, наявні різні фактичні обставини справи, що не свідчать про неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми матеріального права.

Рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 жовтня 2012 року постановлено в справі про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку.

Зазначене судове рішення ухвалено у справі з іншим предметом спору, підставами позову, змістом позовних вимог та встановленими судом фактичними обставинами справи, а також з іншим матеріально-правовим регулюванням правовідносин, ніж у справі, яку просить переглянути заявниця.

Доводи, які наведені в заяві, щодо порушення норм процесуального права, не свідчать про наявність підстав для перегляду судових рішень згідно з вимогами пункту 2 частини першої статті 355 ЦПК України.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, приватний нотаріус Новоодеського районного нотаріального округу Миколаївської області Філіпенко Денис Вадимович, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 лютого 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Л.І. Охрімчук

А.Г. Ярема