Справа № 755/9904/16-ц
Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" серпня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.,

при секретарі Худякова Н.А.,

розглянувши заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи Публічне акціонерне товариство «ФІДОБАНК», ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 29 січня 2016 року у справі № 2237/15,-

встановив:

ОСОБА_1 11.06.2016 року звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 29.01.2016 року по справі № 2237/15.

Вимоги заяви мотивує тим, що 29 січня 2016 року Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків винесено рішення яким з нього та ОСОБА_2 солідарно стягнуто на користь ПАТ «ФІДОБАНК» заборгованість у розмірі 30 990,00 дол. США, пеню у розмірі 65 582,00 грн. та витрати пов'язані із вирішенням спору третейським судом у розмірі по 3 815,00 грн. з кожного.

Зазначає, що рішення третейського суду є незаконним і підлягає скасуванню з тих підстав, що третейський суд постановив рішення у справі, яка йому не підвідомча, відповідно до положення п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», оскільки спір виник щодо заборгованості за споживчим кредитом, він є споживачем послуг банку, тому на ці правовідносини поширюються норми Закону України «Про захист прав споживачів», тому спір не може розглядатися третейським судом. Про рішення третейського суду йому стало відомо після його отримання поштою 23.03.2016 року.

Заявник та заінтересовані особи в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду заяви були повідомлені належним чином.

Представник заявника ОСОБА_3 до суду подав заяву у якій просить провести судове засідання в його відсутності та зазначив, що заявлені вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник ПАТ «ФІДОБАНК» Приліпко А.Д. суду подала заяву про розгляд справи без її участі та письмові пояснення з проханням відмовити у задоволенні вимог через їх безпідставність.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 389-4 ЦПК України, неявка осіб, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи про оскарження рішення третейського суду.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків, який знаходиться за адресою м. Київ, вул. М.Раскової,15, у складі третейського судді Мамченко Ю.В. 29 січня 2016 року у справі № 2237/15 постановлене рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено. Даним рішенням стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість у розмірі 30 990,98 дол. США, що згідно курсу НБУ станом на 06.10.2015 року складає 657 493,47 грн. і пеню у розмірі 65 582,04 грн. та із кожного з відповідачів третейський збір в сумі 3 815,35 грн.

Перелік підстав для скасування рішення третейського суду наведений у ст. 389-5 ЦПК України.

Заявник, просить скасувати рішення третейського суду з тих підстав, що справа не підвідомча третейському суду відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», оскільки він є споживачем послуг банку та спір виник щодо заборгованості за кредитом.

З матеріалів справи убачається, що рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 29.01.2016 року у справі № 2237/15 постановлене на підставі укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк» та ОСОБА_1 кредитного договору з фізичною особою № 014/5142/2/20467 від 23 липня 2008 року та додаткових угод до нього, а також на підставі договору поруки № 014/5142/2/20467/2 від 23 липня 2008 року, укладеного між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_2

Згідно до п. 1 ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України, рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» від 03.02.2011 р. зазначену норму закону було доповнено пунктом 14, відповідно якого третейським судам не підвідомчі справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Даний закон набрав чинності 12.03.2011 р.

Згідно п. п. 22, 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; а споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Як убачається із укладеного між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_1 кредитного договору № 014/5142/2/20467 від 23 липня 2008 року, його предметом є надання банком позичальнику кредиту у розмірі 35 000 дол. США, отже цей кредит у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» є споживчий і на правовідносини, що виникають між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за даними договором під час його укладення і виконання поширюється дія вказаного Закону.

Третейська угода щодо розгляду спорів, пов'язаних з виконанням умов кредитного договору безпосередньо у Постійно діючому третейському суді при Асоціації українських банків викладена сторонами у п. 10.1.1 Кредитного договору № 014/5142/2/20467 від 23 липня 2008 року (а.с. 31-35).

При цьому суд враховує наступні обставини.

Відповідно рішення Конституційного Суду України у справі № 1-26/2011 від 10.11.2011 р., дія пунктів 22, 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Згідно ст. 150 Конституції України, рішення Конституційного Суду України, зокрема з питань офіційного тлумачення законів України, є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Відповідно ч. 1 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.

Виходячи з положень ст. ст. 55, 64, 124 Конституції України, аналізуючи зміст Закону України «Про третейські суди» та ст. 17 ЦПК України, третейський суд як недержавний орган за цим Законом має повноваження вирішення тих спорів та лише тих сторін, якими укладено угоду (прийнято рішення) про передачу спору на розгляд третейського суду і ці повноваження третейського суду не поширюються на спори, в яких, крім цих осіб, сторонами є інші особи, які не були сторонами третейської угоди, або спори, які стосуються прав і обов'язків інших осіб, що не є сторонами третейської угоди, а також на спори, які не підвідомчі третейським судам.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 29 січня 2016 року по справі № 2237/15 є обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню частково, а саме у частині позичальника ОСОБА_1, оскільки відносини, які виникли між заявником та банком і були предметом розгляду у третейському суді, пов'язані з виконання зобов'язань по кредитному договору, а враховуючи той факт, що на момент винесення рішення третейського суду від 29.01.2016 року діяла діяла редакція Закону України «Про третейські суди» де передбачена заборона на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), тому справа, у якій прийнято рішення третейського суду стосовно заявника не підвідомча третейському суду відповідно до Закону.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року, винесеної у справі № 6-856цс15 про перегляд судового рішення за заявою фізичної особи про скасування рішення постійно діючого третейського суду, яка прийнята за результатами розгляду справи у подібних правовідносинах, якою заяву задоволено.

При ухваленні вищевказаної постанови Верховного Суду України від 02.09.2015 року, Верховний Суд України виклав наступну правову позицію:

«Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину 1 статті 6 Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Рішення постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз», про скасування якого просив ОСОБА_8, ухвалено 26 грудня 2014 року, тобто після внесення зазначених змін до Закону.

Суди, розглядаючи заяву ОСОБА_8 на вказану обставину не звернули уваги та відмовили у її задоволенні, помилково пославшись на те, що спір, який виник між сторонами, не є спором щодо захисту прав споживачів.

Оскільки ОСОБА_8 є споживачем послуг банку, спір виник щодо заборгованості за кредитом, третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» така справа не підвідомча».

Відповідно до положень ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Крім того, суд також приймає до уваги наступні обставини.

Відповідно до умов кредитного договору № 014/5142/2/20467 від 23 липня 2008, грошові кошти ПАТ «Ерсте Банк» позичальнику ОСОБА_1 надавав у іноземній валюті, а саме 35 000,00 дол. США.

Верховним Судом України у справі № 6-831цс14 при прийнятті постанови від 21.10.2015 року викладена правова позиція, якою визначено, що за змістом статей 1, 2, 6 Закону України «Про третейські суди» підвідомчість справ, які можуть бути вирішені в рамках третейського судочинства, обмежена сферою приватного права. До сфери компетенції третейських судів входить вирішення спорів, що виникають між приватними особами з питань, які не торкаються публічно значимих відносин. Спір, що має публічно-правове значення, не підлягає вирішенню третейським судом.

Наявність в правовідношенні щодо проведення розрахунку за договором кредиту, наданого в іноземній валюті, такої концентрації суспільно-значимих публічних елементів не дозволяє віднести такі спори до спорів суто приватного характеру між приватними особами, які можуть розглядатися в приватному порядку - третейськими судами».

Також правова позиція висловлена 04.11.2015 року Верховним Судом України при розгляді справи № 6-2074цс15 у якій зазначено про те, що у зв'язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам», який набрав чинності 12.03.2011 року, на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів поширюється заборона на спори про захист прав банківських установ, тобто спори, в яких позивачем є банківська установа, а відповідачем - споживач.

Ще Верховним Судом України викладена правова позиція при прийнятті постанови від 27.01.2016 року у справі № 6-2712цс15 де вказано про те, що системний аналіз норм матеріального права дає підстави для висновку, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 3 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Незалежно від предмета й підстав спору, а також незважаючи на те, хто звернувся з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

За викладених обставин наявні підстави для скасування рішення третейського суду у частині відповідача ОСОБА_1, як позичальника за кредитним договором.

У решті вимоги заяви, а саме стосовно поручителя ОСОБА_2 задоволенню не підлягають, оскільки заявник не є особою у розумінні ч. 2 ст. 3 ЦПК України, якій надано право звертатися до суду в інтересах відповідача у третейській справі ОСОБА_2 та матеріали справи не містять доказів того, що остання уповноважила ОСОБА_1 на представництво її інтересів щодо спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ПАТ «ФІДОБАНК» на користь заявника підлягає стягненню судовий збір у розмірі 275 грн. 60 коп.

Керуючись ст. ст. 3, 88, 360-7, 389-1, 389-4, 389-5, 389-6 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи Публічне акціонерне товариство «ФІДОБАНК», ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 29 січня 2016 року у справі № 2237/15 задовольнити частково.

Рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 29 січня 2016 року у справі № 2237/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості скасувати у частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» заборгованості в сумі 30 990,98 дол. США, що згідно курсу НБУ станом на 06.10.2015 року складає 657 493,47 грн., пені у розмірі 65 582,04 грн. та третейського збору в сумі 3 815,35 грн.

У решті вимог заяви відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 275 (двісті сімдесят п'ять) грн. 60 коп.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя