Справа № 466/883/16 Головуючий у 1 інстанції: Глинська Д.Б.
Провадження № 22-ц/783/3248/16 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.,

секретаря Фейір К.О.

з участю представника третьої особи ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» Ковальчук Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 21 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, з участю третіх осіб ОСОБА_6, ОСОБА_7, Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, відділу ДАІ з обслуговування адміністративної території м. Львова та автомобільно-технічної інспекції при ГУМВС України у Львівській області, Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», про визнання права власності на транспортний засіб, зобов'язання зняти заборону на відчуження, зобов'язання до вчинення дій, -

встановила:

В січні 2016 року позивач ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5, з участю третіх осіб ОСОБА_6, ОСОБА_7, Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, відділу ДАІ з обслуговування адміністративної території м. Львова та автомобільно-технічної інспекції при ГУМВС України у Львівській області, Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання права власності на транспортний засіб, зобов»язання зняти заборону на відчудження та зобов»язання до вчинення дій.

В обґрунтування вимог зазначає, що 11.06.2009 р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі - продажу транспортного засобу BMW, модель 50, 1997 року випуску, колір чорний, номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 видане 21.02.2008 року Львівським відділом реєстраційно-екзаменаційної роботи державтоінспекції, при цьому оформив вказаний договір нотаріально - посвідченою довіреністю від 11.06.2009 р. Крім цього, договір купівлі - продажу підтверджується розпискою від 11.06.2009 р. Він звертався до Львівського відділу ДАІ з клопотанням про зняття з реєстрації автомобіля та перереєстрації її на ОСОБА_4, проте йому пояснили, що на автомобіль накладена заборона відчуження, що підтверджується постановою державного виконавця про відкриття виконавчого провадження ВП № 36823201 від 05.03.2013 р.

Просив суд визнати за ним право власності па автомобіль марки BMW, модель 50, 1997 року випуску, колір чорний, номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 видане 21.02.2008 р. Львівським відділом реєстраційно-екзаменаційної роботи державтоінспекції, скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП 36823201 від 05.03.2013 року, яка постановлена державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_8, в частині накладення арешту на вищевказаний автомобіль, зобов'язати Шевченківський відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції зняти заборону на відчуження вищевказаного транспортного засобу, зобов'язати третю особу Відділ ДАІ з обслуговування адміністративної території м. Львова та автомобільно-технічної інспекції при ГУМВС України у Львівській області зняти з реєстрації вищевказаний автомобіль.

Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 21 березня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, з участю третіх осіб ОСОБА_6, ОСОБА_7, Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, відділу ДАІ з обслуговування адміністративної території м. Львова та автомобільно-технічної інспекції при ГУМВС України у Львівській області, Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», про визнання права власності на транспортний засіб, зобов'язання зняти заборону на відчуження, зобов'язання до вчинення дій - відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_4, в апеляційній скарзі зазначає, що подав всі необхідні документи, які підтверджують набуття права власності на спірний автомобіль, сторони по справі визнають факт переходу права власності на автомобіль від ОСОБА_5 до нього, він користується ним, як своєю власністю, проте суд взагалі не прийняв це до уваги.

Вважає, що оскаржуваним рішенням порушено його права, оскільки він не може скористатись правом власності, тобто переоформити таке в органах МРЕВ ДАІ, в минулому обтяження накладене на попереднього власника, однак таке, на думку апелянта, не відповідає дійсності, адже боржником у виконавчому провадженні є ОСОБА_7, яка не є власником автомобіля.

З посиланням на норми закону, постанову КМУ № 1388 від 07.09.1998 року та роз'яснення, викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26.12.2003 року зазначає, що вимоги осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними позову до боржника та особи в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах.

Просить рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 21 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Представник третьої особи ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» Ковальчук Л.О. в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечила, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач ОСОБА_4, відповідач ОСОБА_5, треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_7, представники третіх осіб Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, відділу ДАІ з обслуговування адміністративної території м. Львова та автомобільно-технічної інспекції при ГУМВС України у Львівській області, будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень (а.с. 69-74), в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з»явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника третьої особи на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скаргивідсутні виходячи із наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи наявні матеріали справи та дослідженні судом докази судова колегія приходить переконання, що оскаржуване рішення відповідає наведеним вище вимогам.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не набув права власності на спірний автомобіль, оскільки договір купівлі-продажу цього транспортного засобу не укладався, а видача довіреності на право володіння, користування та розпорядження автомобілем не свідчить про укладення договору купівлі-продажу.

Разом з цим суд роз'яснив, що позивач па підставі довіреності зміг би лише зняти з обліку транспортний засіб, однак не зареєструвати його за собою, оскільки законодавством чітко встановлено порядок такої реєстрації та документи, що підтверджують правомірність придбання автомобіля, крім цього, така довіреність була видана до 11.06.2012 р., тому на даний момент термін її дії завершився.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з такого.

Предмет позову - це частина позову, яка становить матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, щодо якої суд повинен ухвалити рішення.

Підстава позову - це частина позову, яка відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги (п. 5 ч. 2 ст. 119 ЦПК) і докази, що підтверджують кожну обставину, а також наявність підстав для звільнення від доказування (п. 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК).

При визначенні підстави позову як елементу його змісту суд повинен перевірити на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.

У справі яка переглядається, судом першої інстанції встановлено, що 11.06.2009 р. приватним нотаріусом ЛМНО ОСОБА_9 посвідчено довіреність, якою ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_4 представляти його інтереси при здійсненні правочинів по продажу та експлуатації, а також керувати автомобілем марки ВМW, модель 520, 1997 року випуску, колір чорний, номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с. 8).

Довіреність видана з правом передоручення на три роки, тобто до 11.06.2012 р.

Згідно із даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВСС 060200 ОСОБА_5 є власником автомобіля марки ВМW, модель 520, 1997 року випуску, колір чорний, номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с. 9).

Транспортний засіб є на обліку в Личаківському відділі реєстраційно-екзаменаційної роботи ДАІ.

Крім цього, позивач надав суду розписку, відповідно до змісту якої ОСОБА_5 продав автомобіль марки ВМW, модель 520, 1997 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_4, отримав ввід останнього кошти, сума в гривнях, яка еквівалентна 10500 доларів США (а.с. 7).

На даний час у Шевченківському відділі ДВС Львівського МУЮ перебуває виконавче провадження №47047045 про стягнення заборгованості з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» згідно виконавчого листа № 2-1449/2010 виданого 02.08.2010 року.

З довідки з єдиного державного реєстру виконавчих проваджень встановлено, що на майно боржника накладено арешт в межах 933052 грн. (а.с. 34-37).

Правова позиція щодо видачі довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом, викладена у постанові Верховного Суду України № 6-688цс15 від 16 грудня 2015 року, відповідно до якої видача такої довіреності без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Зокрема, у вказаній постанові Верховний Суд України звернув увагу на те, що загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України.

До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичними особами між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою ст.206 цього Кодексу.

Правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Згідно з Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200, оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг МВС і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод.

Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС.

У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією суб'єкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акта приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між суб'єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером.

Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану.

У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі.

Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Таким чином, детальний аналіз положень цього Порядку дозволяє суду дійти висновку, що відчуження автотранспортних засобів має бути вчинено у письмовій формі.

Відповідно до Порядку перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ.

Згідно із п. 40 Порядку зняття з обліку транспортних засобів здійснюється після їх огляду в підрозділі ДАІ на підставі заяви власника з поданням документа, що посвідчує його особу.

В силу ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Зміст правочину не може суперечити іншим актам цивільного законодавства (ч.1 ст. 203 ЦК України).

Тому безпідставними є твердження позивача, що фактично власником було здійснено відчуження спірного автомобіля на його користь, шляхом укладення довіреності та розписки, оскільки матеріали справи не містять доказів вчинення власником процедур передбачених Порядком.

В свою чергу, сутність та правова природа загальноцивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України.

За частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України).

Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов'язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Разом з тим, позов про визнання права власності є спеціальним або допоміжним речово-правовим засобом захисту права власності.

Цивільне законодавство визначає особливості реалізації правомочності власника.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред'явлення позову).

Отже ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному законом.

У справі, яка переглядається, установивши, що договір купівлі-продажу спірного автомобіля не укладався, цей автомобіль не знятий з облікув уповноваженому органі МВС та зареєстрований за ОСОБА_5, суд дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про визнання права власності на автомобіль.

Таким чином, суд першої інстанції правильно застосувавши норми матеріального права дійшов обґрунтованого висновку про те, що видача довіреності на право володіння, користування автомобілем не свідчить про укладення договору купівлі-продажу автомобіля, тому відсутні правові підстави для визнання за позивачем права власності на спірний автомобіль.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, ст. 313, ч. 1 п. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 21 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин