ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/715/16-ц
провадження № 2/753/2552/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"19" квітня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі
головуючого судді Колесника О.М.
при секретарі Заболотній Л.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про поділ майна подружжя.
Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, про розгляд справи була повідомлена судом належним чином (а.с.20), з заявами до суду про неможливість розгляду справи у її відсутність не зверталась.
Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст.41 Конституції України та ч.1, ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.
Як встановлено в судовому засіданні, сторони уклали шлюб 22.08.1987 року, який був зареєстрований у відділі ЗАГС Шевченківського районного виконавчого комітету м. Києва, актовий запис №950 (а.с.7). В подальшому шлюб між позивачем та відповідачкою було розірвано.
У відповідності до п.1, ст.60 СК України (в редакції 10.01.2002 року) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу).
Згідно ст.63 СК України (в редакції 10.01.2002 року) дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Як зазначає п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3, ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.
Як передбачено ч.3, ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ч.1, ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Як роз'яснює п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.
Як вбачається з описаної вище норми права законодавець передбачив поділ майна подружжя тільки того, яке їм належить на праві спільної сумісної власності.
Як вбачається зі змісту свідоцтва про право власності на житло 3.09.1998 року відділ приватизації державного житлового фонду Харківської районної державної адміністрації м. Києва передав з державної форми власності до приватної власності ОСОБА_2, позивача по справі та ОСОБА_3, відповідачки по справі, квартиру АДРЕСА_1 в рівних долях (а.с.9). Дане свідоцтво було зареєстроване в бюро технічної інвентаризації м. Києва 9.10.1998 року за №3074 (а.с.9, зворот. бік). Тобто, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є співвласниками спірної квартири по 1/2 частині кожному.
У відповідності до ч.1-2, ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Як наполягає ч.1, ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Таким чином, за описаних вище обставин зазначений об'єкт нерухомого майна належить на момент розгляду даної справи сторонам по справі на праві спільної часткової власності з визначенням конкретних часток - по 1/2 кожному, а тому не може бути об'єктом поділу майна подружжя. За таких обставин суд відмовляє в задоволенні частини позову щодо поділу даного нерухомого майна.
Як передбачає ч.3, ст.10 та ч.1, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України.
У відповідності до ч.1, ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Як зазначає п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Відповідач 29.02.2016 року через свого чоловіка (а.с.20), заздалегідь до початку судового засідання отримала копію даного позову з додатками, однак до суду з будь-якими запереченнями не зверталась. За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність заперечень з боку відповідача щодо обсягу майна, яке підлягає поділу, та його вартості.
Згідно ст.79; 88 ЦПК України, задовольняючи позов частково, у відсутність вимоги позивача про стягнення судових витрат з відповідача на його користь у тексті позову та в судовому засіданні, суд вважає необхідним стягнення судових витрат не розглядати.
Керуючись ст.10; 11; 57-60; 79; 88; 209; 213-215 ЦПК України, на підставі ст.41 Конституції України, ст.321; 355; 356; 368, ч.3 ЦК України, ст.60; 63; 69; 70 СК України, ч.3, ст.10 та ч.1, ст.60 ЦПК України, п.22-24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суд
Позов задовольнити частково.
В задоволенні частини позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання за ОСОБА_2 права власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_2 в порядку поділу майна подружжя та визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 в порядку поділу майна подружжя відмовити.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано до Дарницького районного суду м. Києва протягом 10 днів з дня отримання його копії відповідачем.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду може бути подана до Апеляційного суду м. Києва протягом 10 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини заочного рішення через Дарницький районний суд м. Києва.
Суддя :