Справа № 751/41/16-ц Провадження № 22-ц/795/624/2016 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції - Мороз К. В. Доповідач - Скрипка А. А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі:ОСОБА_4, ОСОБА_5
за участю:ОСОБА_6, її представника - ОСОБА_7, ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 09 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и в:

В січні 2016року ОСОБА_8 звернувся до суду з позовом про визнання ОСОБА_6 такою, що втратила право користування квартирою 137/138 у будинку №51 по вулиці Щорса в м.Чернігові, посилаючись при цьому на положення статей 71,72 ЖК України. Вимоги заявленого позову позивач обґрунтовував тим, що з 20.06.1998року він є наймачем двох кімнат №137, № 138 по вул. Щорса,51 в м.Чернігові. За вказаною адресою також зареєстровані його колишня дружина -ОСОБА_6 та їх діти: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 Згідно рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 08.04.2014року шлюб між сторонами розірвано. Позивач стверджує, що з часу розірвання шлюбу відповідач не проживає за місцем реєстрації, не проводить оплату комунальних платежів, не отримує кореспонденції за вказаною адресою, що підтверджується актом від 09.12.2015 року. За даних обставин позивач на підставі статей 71,72 ЖК України просив визнати відповідача такою, що втратила право користування квартирою 137/138 у будинку №51 по вулиці Щорса в м.Чернігові, оскільки ОСОБА_6 у спірній квартирі не проживає більше шести місяців, не проводить оплату комунальних платежів.

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 09.02.2016року задоволено позовні вимоги ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Судом визнано ОСОБА_6 такою, що втратила право користування жилим приміщенням в квартирі №137/138 по вулиці Щорса, будинок 51 в місті Чернігові. З ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 стягнуто судові витрати в сумі 551 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення по суті вимог заявленого позову, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Доводи апеляційної скарги зазначають, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, ухваленим без дотримання норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. ОСОБА_6М вказує, що позивач, всупереч положенням статті 60 ЦПК України, в ході судового розгляду даної справи не представив суду належних та допустимих доказів на підтвердження вимог заявленого позову.Акт від 09.12.2015року, відповідно до якого відповідач не проживає в спірній квартирі з березня 2014року, як вказує ОСОБА_6, є формальним,оскільки наявність її речей у спірній квартирі взагалі не перевірялась.Разом з тим, як стверджує ОСОБА_6, показаннями свідків в судовому засіданні підтверджено, і вказаної обставини позивач не заперечував, що вона періодично приходить до спірної квартири, щоб здійснити прибирання в ній, приготувати їжу для дітей, в спірній квартирі знаходяться її речі. ОСОБА_6 зазначає, що вона не має можливості постійно проживати в спірній квартирі та вселитися до цієї квартири через неможливість спільного проживання з позивачем з причини сварок між ними та застосування до неї позивачем фізичної сили. Разом з тим, як стверджує ОСОБА_6, спірна квартира складається з двох кімнат, що дає можливість їх окремого проживання з позивачем, проте, судом першої інстанції вказані обставини не було прийнято до уваги. ОСОБА_6 вказує, що висновок суду першої інстанції відносно того, що вона не проживає в спірній квартирі понад шість місяців без поважних причин не узгоджується з фактичними обставинами справи та нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, прослухавши запис фіксування технічними засобами показань свідка ОСОБА_13 в судовому засіданні суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд на підставі приписів п.4 ч.1 статті 309 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції,-скасуванню.За даних обставин апеляційний суд вважає за необхідне ухвалити нове рішення по суті заявлених позовних вимог, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Задовольняючи вимоги заявленого позову про визнання ОСОБА_6 такою, що втратила право користування спірним жилим приміщенням, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду даної справи. Заслуговують на увагу апеляційного суду доводи апеляційної скарги відносно того, що вказаний висновок суду першої інстанції не узгоджується з фактичними обставинами справи та нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до п.6 ч.1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно приписів статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

В ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 05.03.1994року, який розірвано відповідно до рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 08.04.2014року (а.с.10).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради №95 від 15.04.2013року, гуртожитку по вул.Щорса,51 в м.Чернігові надано статус житлового будинку (а.с.72-73). Статус кімнат за вказаною адресою змінено на квартири, разом з тим, кімнати №137,138 в будинку №51 по вулиці Івана Мазепи (Щорса) в м.Чернігові мають статус гуртожитку у звязку з тим, що мешканці вказаних кімнат не представили необхідного пакету документів.

Житловий будинок по вул.Щорса,51 перебуває на балансі комунального підприємства Новозаводське Чернігівської міської ради (а.с.22).

З довідки №260 від 18.01.2016року КП Новозаводське Чернігівської міської ради (а.с.21) вбачається, що ОСОБА_8 є наймачем кв.№ 137/138 буд.№51 по вул.Щорса в м.Чернігові, відповідач ОСОБА_6 зареєстрована за вказаною адресою, як дружина ОСОБА_8 з 20.06.1996 року. Також за вказаною адресою зареєстровані діти сторін: ОСОБА_9, 1994року народження, ОСОБА_10, 1998року народження, ОСОБА_11, 2004року народження, ОСОБА_12, 2008року народження.

Згідно акту від 09.12.2015року (а.с.8), складеного в присутності майстра дільниці з обслуговування житлового фонду №1 КП Новозаводське Чернігівської міської ради ОСОБА_14, за адресою: м.Чернігів, вул.Щорса,51, кв.№137/138 ОСОБА_6, 20.12.1977р.н., зареєстрована, але не проживає з березня 2014 року і по теперішній час. Даний акт підписано мешканцями вказаного будинку по вул.Щорса, 51 в м.Чернігові- ОСОБА_15 (кв.135) та ОСОБА_16 (кв.145).

Відповідно до приписів ч.1,ч.2 статті 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Норми статті 71 ЖК України також визначають, що жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сімї понад шість місяців у встановлених випадках.

Виходячи з правового аналізу приписів статті 71 ЖК України, у справах про визнання наймача або члена його сімї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно зясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Задовольняючи вимоги заявленого позову про визнання ОСОБА_6 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки судом встановлено, що відповідач не проживає за місцем своєї реєстрації: м.Чернігів, вул.Щорса, буд.№51, кв.№137/138 без поважних причин понад шість місяців, тому відповідно до статей 71,72 ЖК України відповідач має бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Заслуговують на увагу апеляційного суду доводи апеляційної скарги відносно того, що вказаний висновок суду першої інстанції не узгоджується з фактичними обставинами справи та нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до приписів ч.1,ч.4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги відносно того, що позивачем в ході судового розгляду даної справи, всупереч приписам статті 60 ЦПК України не представлено суду належних та допустимих доказів в розумінні статей 58,59 ЦПК України на підтвердження вимог заявленого позову.

Згідно акту від 09.12.2015року (а.с.8), складеного в присутності майстра дільниці з обслуговування житлового фонду №1 КП Новозаводське Чернігівської міської ради ОСОБА_14, за адресою: м.Чернігів, вул. Щорса,51, кв.№ 137/138 ОСОБА_6,20.12.1977р.н., зареєстрована, але не проживає з березня 2014 року і по теперішній час. Даний акт підписано мешканцями вказаного будинку ОСОБА_15 та ОСОБА_16 Разом з тим, як вбачається з даного акту, і вказані обставини підтверджені показаннями в суді першої інстанції свідків ОСОБА_15, ОСОБА_16, що при складанні вказаного акту факт наявності чи відсутності речей відповідача у спірній квартирі ними не перевірявся.

В ході судового розгляду даної справи відповідач стверджувала, що вона не проживає у спірній квартирі з дня ухвалення судом рішення про розірвання шлюбу з причини неправомірної поведінки позивача щодо неї, іншого постійного житла вона не має, разом з тим, вона періодично, приблизно один раз на тиждень, приходить до спірної квартири, щоб здійснити прибирання в ній, приготувати їжу для дітей, в спірній квартирі знаходяться її речі. При цьому ОСОБА_6 зазначає, що вона не має можливості постійно проживати в спірній квартирі та вселитися до вказаної квартири через неможливість спільного проживання з позивачем з причини сварок між ними та застосування до неї позивачем фізичної сили. Вказані обставини підтверджені в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_13, яка також стверджувала, що відповідач намагалася вселитися до спірної квартири, проте, не могла цього зробити з причини сварок між сторонами.

Разом з тим, як стверджує ОСОБА_6, спірна квартира складається з двох кімнат, що дає можливість їх окремого проживання з позивачем, проте, судом першої інстанції вказані обставини не було прийнято до уваги.

Приймаючи до уваги вищенаведене, норми матеріального права, які регламентують спірні правовідносини, розяснення п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985року №2 Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України(з наступними змінами і доповненнями), апеляційний суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду даної справи позивачем, всупереч приписам статті 60 ЦПК України не представлено суду належних та допустимих доказів відносно того, що ОСОБА_6 без поважних причин понад шість місяців не проживає за місцем своєї реєстрації - м.Чернігів, вул.Щорса, буд.№51, кв.№ 137, 138.

В ході апеляційного розгляду даної справи знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги відносно того, що відсутність відповідача в спірній квартирі понад шість місяців має місце з поважних причин. ОСОБА_6 періодично приходить до спірної квартири, щоб здійснити прибирання в ній, приготувати їжу для дітей, в спірній квартирі знаходяться її речі. Відповідач намагалася вселитися до спірної квартири, проте, не могла цього зробити з причини сварок з позивачем.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_6 необхідно задовольнити, рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 09.02.2016року,- скасувати. За даних обставин апеляційний суд вважає за необхідне ухвалити нове рішення по суті заявлених позовних вимог, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Відповідно до приписів статті 88 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 606 грн. 10 коп. в рахунок відшкодування документально підтверджених (а.с.54) понесених судових витрат по сплаті судового збору за апеляційний розгляд справи.

Керуючись статтями: 71,72 ЖК України, статтями : 88, 303, 304, 307; п.4 ч.1 статті 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 09 лютого 2016 року скасувати.

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 606 грн. 10 коп. в рахунок відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору за апеляційний розгляд справи.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:Судді: