АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц /796/ 6538/2016 Головуючий у І інстанції Букіна О.М.
Доповідач Котула Л.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Котули Л.Г.

Суддів: Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

За участю секретаря Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 14 березня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю " Лізингова компанія "Ваш Авто" про стягнення безпідставно одержаних коштів,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ"Лізингова компанія " Ваш Авто" про захист прав споживачів та стягнення безпідставно одержаних коштів.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що 28 серпня 2015 року між ТОВ "Лізингова компанія " Ваш Авто" та позивачем укладено Договір фінансового лізингу №000723 та додатками до нього, з метою придбання автомобіля марки "Nissan", модель " Juke "(далі - Договір), за умовами якого відповідач бере на себе зобов'язання придбати у власність предмет лізингу( отримати право власності на предмет лізингу) зазначений у специфікації , що є Додатком № 2 до цього Договору та передати предмет лізингу у користування лізингоотримувачу на строк та на умовах , передбачених цим договором. Лізингоодержувач користується предметом лізингу на умовах даного договору фінансового лізингу та згідно з положеннями чинного законодавства. Того ж дня, як передбачено умовами договору, він здійснив платіж у розмірі 46 000 грн. на рахунок ТОВ"Лізингова компанія " Ваш Авто" , однак предмет договору йому передано не було.

Після підписання договору він ознайомився з умовами договору і з'ясувалося , що вартість предмета лізингу, що вказана у договорі значно вища, ніж йому повідомив представник компанії та не було йому роз'яснено, що призначення платежу в сумі 46 000 грн. є адміністративним платежем, тобто винагородою за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладанням договору, оскільки вважав, що ці кошти входять до часткової оплати вартості транспортного засобу, при цьому в договорі це було передбачено, але у позивача не було можливості детально ознайомитися з умовами договору до його підписання, так як представник відповідача не надала достовірної інформації , завірила в тому, що всі істотні умови договору вона пояснила та спонукала його на підписання договору.

Посилаючись на те, що зазначений Договір не відповідає вимогам ст. 15 Закону України "Про захист прав споживачів", якою забороняється здійснення нечесної підприємницької практики, яка вводить в оману, зокрема, передбачено, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою, а тому відповідачем порушено його права щодо надання інформації про хід виконання цього договору.

Вважаючи, що кошти, отримані відповідачем, є майном, набутим без достатньої правової підстави, позивач просив на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) стягнути з відповідача на свою користь безпідставно набуте майно, а саме: грошові кошти у сумі 46 000 грн., три відсотки річних за час користування безпідставно збереженими грошовими коштами у розмірі 393, 21 грн. та моральну шкоду у сумі 5 000 грн. та судовий збір.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 14 березня 2016 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, оскільки судом порушені вимоги матеріального та процесуального права.

Відповідач належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, проте його представник у судове засідання не з'явився і причини неявки суду не повідомив , а тому колегія суддів вважала, що він відсутні без поважної причини, а тому необхідно розглянути справу у його відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача та його представника ОСОБА_3, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити з підстав, викладених у ній, перевіривши доводи апеляційної скарги , колегія суддів дійшла висновку , що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають:

1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого);

2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого);

3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого;

4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Судом встановлено, що 28 серпня 2015 року між ТОВ "Лізингова компанія " Ваш Авто" та ОСОБА_1 укладено Договір фінансового лізингу № 000723 (далі-Договір), предметом якого є надання лізингоодержувачу транспортного засобу, який зазначений у Специфікації (Додаток №2 Договору ) "Nissan Juke", 1,6, МТ, 4х2 , спрямоване на придбання автомобіля, вартість якого на момент укладання договору становить 19 953, 19 дол. США з урахуванням ПДВ, згідного обмінного курсу дол. США до укр. грн. , гривневий еквівалент вартості предмета лізингу становить 457 150, 00 грн. з ПДВ.( п. 1.1. ст.1, п. 8.2. ст. 8 Договору).

Відповідно до п. 1.2. ст. 1 Договору вартість предмета лізингу на момент укладання даного Договору зазначається у даному договорі, розмір авансового платежу вказується у даному Договорі та в додатку №1 до даного Договору , який є невід'ємною частиною.

За умовами цього Договору лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати Предмет лізингу у власність ( отримати право власності на Предмет лізингу) та передати Предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим договором. Лізингоодержувач користується Предметом лізингу на умовах даного Договору фінансового лізингу та згідно з положеннями чинного законодавства ( п. 1.3. ст. 1 Договору) ( а.с. 17-28).

Згідно з Додатком №1 до зазначеного Договору ОСОБА_1 отримав право на придбання автомобіля марки "Nissan ", модель "Juke", вартістю 457 150, 00 грн. на умовах передбачених цим договором ( а.с. 29).

Відповідно до п. 1.7. ст. 1 Договору Предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця : Адміністративного платежу; Комісії за передачу предметі лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.4. ст. 9 даного Договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.6. ст. 9 даного Договору.

Згідно з визначенням термінів за цим Договором, Адміністративний платіж - першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу Першого платежу , що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку , розгляд та підготовку документів для укладання Договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір Адміністративного платежу відображається у Додатку №1 до Договору та становить погоджений сторонами відсоток від вартості Предмета лізингу.

Даний Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє протягом 78 календарних місяців, але у будь-якому випадку до повного виконання зобов'язань сторонами за даним договором.

Відповідно до п. 4.1. ст. 4 Договору лізингодавець передає у користування Предмет лізингу лізингоодержувачу не пізніше 120 робочих днів з дати отримання на поточний рахунок лізингодавця наступних платежів:

адміністративного платежу; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу, у разі наявності , - оплатити різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.4 ст. 9 даного договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених, у п. 9.6. ст. 9 даного Договору. У разі затримки строку сплати авансового платежу ( не враховуючи право Лізингоодержувача виплачувати авансовий платіж протягом 12 місяців), строк поставки Предмета лізингу може бути відповідно змінено.

Згідно із п. 9.7. ст. 9 Договору кошти , які сплачуються Лізингоодержувачем до моменту отримання предмета лізингу , незалежно від їх призначення яке вказується у квитанції, зараховується по даному договору у наступному порядку :

-Адміністративний платіж ;

- Авансовий платіж;

- Комісія за передачу предмета лізингу; - у разі наявності , різниця до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.4. ст. 9 даного Договору, або різниця до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.6. ст. 9 даного Договору.

На виконання умов Договору ОСОБА_1 на час виникнення спору сплачено адміністративний платіж згідно Договору фінансового лізингу №000723 від 28.08.2015 у розмірі 46 000 грн. ( а.с. 31).

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, а отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Як свідчить аналіз матерiалiв справи, відповідач набув майно за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, з метою його зберігання та передачі для придбання у майбутньому автомобіля .

Крім того, грошові кошти не передавались у власність чи користування, їх було отримано не як позику чи оплату за надані послуги згідно з договором, а лише як предмет договору у вигляді адміністративного платежу, що підлягає сплаті за перевірку та підготовку до укладання Договору .

Отже, правовідносини сторін регулюються нормами зобов'язального права, які застосовуються до окремих видів угод, а не статтею 1212 ЦК України, на яку посилався позивач як на підставу позовних вимог.

Таким чином, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Згідно із ч. 2 ст. 6 Закону України " Про фінансовий лізинг" істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Проаналізувавши зміст договору №000723 фінансового лізингу від 28 серпня 2015 року укладений між ТОВ "Лізингова компанія " Ваш Авто" та ОСОБА_1 на предмет відповідності його змісту вимогам закону , зокрема , ч.2 ст. 6 Закону України " Про фінансовий лізинг" , суд дійшов правильно висновку, що у договорі містяться істотні умови договору , а тому колегія суддів вважає безпідставним посилання в апеляційній скарзі на те , що оспорюваний договір є неукладеним, оскільки в ньому відсутні істотні умови договору, а тому грошові кошти набуті відповідачем безпідставно.

Доводи апеляційної скарги про те , що сторони не узгодили всі істотні умови договору, оскільки не підписали додаток №3 до договору є необґрунтованими, оскільки умовами договору , зокрема п. 10.2 Договору фінансового лізингу , встановлено розмір щомісячних лізингових платежів, а п.10.3 встановлено, що на момент укладення даного договору розмір щомісячного лізингового у разі залишення вартості предмету лізингу на рівні , який було визначено на момент підписання даного договору становить 302,75дол. США, згідно обмінного курсу доларів США до української гривні , на фактичну дату укладання даного договору , що відповідно становить 7 116,98 грн.

У випадку залишення вартості предмета лізингу на рівні , який було визначено на момент підписання даного договору та передачі предмета лізингу лінзингоодержувачу сторони зобов'язані підписати Додаток №3 до даного Договору.

У разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладання даного договору, сторони домовились та беруть на себе зобов'язання , до купівлі транспортного засобу, підписати додаток №3 доданого договору із визначенням щомісячних лізингових платежів, які розраховуються із ціни транспортного засобу на момент купівлі та передачі транспортного засобу.

Отже, підписання додатку №3 до договору передбачено, до передачі предмету лізингу.

За таких обставин, відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд дійшов обґрунтованого висновку що кожен аркуш договору разом з додатками підписано сторонами, що свідчить про досягнення ними всіх істотних умов договору та їх волевиявлення, що відповідає принципу свободи договору, а тому посилання на те, що договір є неукладеним не ґрунтується на вимогах закону та обставинах справи.

Отже, правовідносини сторін регулюються нормами зобов'язального права, які застосовуються до окремих видів угод, а не статтею 1212 ЦК України, на яку посилався позивач як на підставу позовних вимог.

Таким чином, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути грошові кошти позивачу.

Необгрунтованими є твердження в апеляційній скарзі про порушення судом вимог матеріального та процесуального права, оскільки суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами права, які їх регулюють.

Не вбачає колегія суддів і порушенням норм процесуального права , які б слугували підставою до скасування рішення суду та свідчили про неправильне вирішення спору.

За таких обставин, підстав до задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегією суддів не встановлено .

Керуючись ст. 303,304,307,308,315 ЦПК України , колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 14 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді: