Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/222/16-ц

Провадження №2/377/133/16

19 квітня 2016 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої - судді Теремецької Н.Ф., при секретарі - Щуковській А.М., за відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

У С Т А Н О В И В:

23 березня 2016 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить розірвати шлюб з відповідачкою.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що сторони 10.09.2011 року зареєстрували шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області зроблено відповідний актовий запис № 136 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1. Від спільного шлюбу в них народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Причиною звернення до суду з позовною заявою про розлучення стало те, що за час спільного проживання у сторін так і не склалися нормальні сімейні стосунки в силу психологічної несумісності їхніх характерів. Тому біля чотирьох місяців як подружні відносини між ними припинилися.

У судове засідання позивач та відповідачка не з'явилися, подавши заяви про розгляд справи за їх відсутністю та розірвання шлюбу.

Суд, дослідивши матеріали справи, підстави позовних вимог та враховуючи їх визнання відповідачкою, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, виданого 10 вересня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, копія якого долучена до справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, 10.09.2011 року зареєстрували шлюб, про що був здійснений актовий запис № 136. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку ОСОБА_1, дружині ОСОБА_2.

Під час шлюбу в сторін народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якого є позивач, мати - відповідачка, що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого долучена до матеріалів справи, який залишається проживати разом з відповідачкою.

Як вбачається із змісту позовної заяви, за час перебування в шлюбі у подружжя так і не склалися нормальні сімейні стосунки в силу психологічної несумісності характерів. Як виявилося в кожного різні погляди на сімейне життя, подружні права та обов'язки. Намагання налагодити нормальні стосунки не дали позитивного результату. Більше чотирьох місяців, як сторони повністю припинили між собою шлюбні стосунки, стали проживати окремо, перестали вести спільне господарство, в кожного з них утворився окремий бюджет.

Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно ч. 2 ст. 18, п. 3 ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя.

Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові один до одного між сторонами втрачено. Примирення між подружжям та збереження сім'ї неможливо.

За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім'я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки та відповідача.

Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб.

Як зазначено в позовній заяві, спору щодо розподілу сумісно нажитого майна у сторін немає. Також немає спірних питань щодо подальшої участі позивача у процесі виховання сина та спілкування з ним, оскільки він буде добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання сина.

У відповідності до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Згідно письмової заяви відповідачки після розірвання шлюбу вона бажає надалі іменуватися прізвищем ОСОБА_2.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 209, 213 - 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 10.09.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 136.

Прізвище дружини після розірвання шлюбу залишити ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору в сумі 551 гривня 20 копійок.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Славутицький міський суд. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. Ф. Теремецька