Справа № 489/3887/16-ц
Номер провадження 2/489/2212/16
РІШЕННЯ

Іменем України

11 жовтня 2016 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4, Товарна Біржа "Нерухомість - Центр" про визнання договору міни дійсним та визначення часток у спільній сумісній власності,

встановив

У серпні 2016 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між нею, її матір'ю та відповідачами був укладений договір міни квартир. Вказаний договір був оформлений на Товарній Біржі "Нерухомість-Південь" та зареєстрований Миколаївським БТІ. Сторонами за договором було виконано усі суттєві умови. Вказує, що таким чином, позивач разом з матір'ю отримали у власність квартиру, яка належала їм на праві спільної сумісної власності. Однак на теперішній час позивач позбавлена можливості розпорядитися належним їй нерухомим майном, в зв'язку з відсутністю нотаріального посвідчення договору та невизначеністю часток у праві спільної сумісної власності.

Позивач просила суд визнати дійсним договір міни від 17.08.1999 №503 та визначити частки в спільній сумісній власності на спірну квартиру по 1/2 за позивачем та ОСОБА_5.

Представник позивача подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду не заперечує.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися, подали заяви про визнання позову та розгляд справи за їх відсутності.

Третя особа ОСОБА_6 подала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує.

Третя особа Товарна Біржа "Нерухомість - Центр" свого представника в судове засідання не направила, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду невідомо.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та відповідні правовідносини.

17.08.1999 між ОСОБА_1, ОСОБА_5, з однієї сторони, та ОСОБА_3, ОСОБА_2, який діяв від свого імені та від імені своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_7, з іншої сторони, було укладено договір міни нерухомого майна №503, а саме квартири АДРЕСА_1 на квартиру АДРЕСА_2.

Зазначений договір був оформлений на Товарній Біржі "Нерухомість-Центр" за № 503 та зареєстрований Миколаївським БТІ за № 17202 від 20.08.1999. Сторонами за договором було виконано усі суттєві умови.

Договір укладено на російській мові, однак на підставі паспортів встановлено, що прізвище відповідачів "Кислінські", позивача "Баклар". Третя особа змінила прізвище уклавши шлюб на ОСОБА_6.

Статтею 227 ЦК УРСР (1963 р., що діяв на час укладення договору) визначено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР (1963 р.) якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, а друга сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. При цьому наступне нотаріальне посвідчення угоди не потрібно.

З матеріалів справи вбачається, що позивач та ОСОБА_5 набули право власності на квартиру АДРЕСА_2, а ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_2 (після шлюбу ОСОБА_6) ОСОБА_8 набули право власності на квартиру АДРЕСА_3.

Згідно з свідоцтвом про смерть серії 1-ФП №137990 ОСОБА_5 померла 31.08.2000.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Таким чином, вимоги в частині визнання договору міни дійсним є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просив суд визначити частки в спільній сумісній власності.

Відповідно до статті 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної сумісної власності (спільне майно).

Як передбачено ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Доказів того, що між власниками спірної квартири мала місце домовленість щодо розміру належних кожному з них часток, суду не надано, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що їх частки були рівними.

Оскільки власники в рівних частках користувалися, володіли сумісним майном, і інше не встановлено, суд вважає за необхідне задовольнити позов в цій частині та визначити, що частки ОСОБА_1 та ОСОБА_5 були рівними і складають по 1/2 частки для кожного.

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов обґрунтований, а відтак підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 47, 227 ЦК УРСР (1963 р.), ст. 372 ЦК України, керуючись ст. ст. 3, 15, 212-214, 226 ЦПК України, суд

вирішив

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_6, Товарна Біржа "Нерухомість - Центр" про визнання договору міни дійсним та визначення часток у спільній сумісній власності - задовольнити.

Визнати дійсним договір № 503 міни нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_4 та квартири АДРЕСА_5, укладений 17.08.1999 між ОСОБА_1, ОСОБА_5, з однієї сторони, та ОСОБА_3, ОСОБА_2, який діяв від свого імені та від імені своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_7, з іншої сторони, та зареєстрований на Товарна Біржа "Нерухомість - Центр".

Визначити, що частки ОСОБА_1 та ОСОБА_5 у праві власності на квартиру АДРЕСА_6 є рівними та складають по 1/2 частки для кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі оскарження особою, яка не була присутня під час проголошення рішення - з моменту отримання копії рішення.

Суддя В. В. Кокорєв