Провадження №2/389/586/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2016 року Знамянський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Берднікової Г.В.,

при секретарі Баланюк Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду міста Знамянка Кіровоградської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5, в якому просять визнати заповіт, посвідчений 03 травня 2006 року їхньою матірю ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, на імя відповідача, недійсним, посилаючись на те, що мати заповіт не підписувала і складення заповіту не відповідало її волі.

Позивачі та представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позові. Пояснили, що мати за життя зазначала, що не буде складати заповіт і бажає, щоб після її смерті всі її діти прийняли спадщину за законом у рівних частках. Підпис в заповіті матері не належить.

Відповідач та її представник у судове засідання не зявились. Відповідач повідомлена про час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Представник відповідача у судовому засіданні, що відбулося за часом раніше, позовні вимоги не визнав, вказуючи на їх безпідставність.

Заслухавши позивачів, представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 04 травня 2012 року померла мати сторін ОСОБА_6, після смерті якої відкрилась спадщина на будинок № 58 по вул. Леніна в с. Богданівка Знамянського району Кіровоградської області та на земельну ділянку площею 9,63 га для ведення товарного та сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Богданівської сільської ради Знамянського району Кіровоградської області.

Сторони прийняли спадщину після смерті матері шляхом подачі заяв до нотаріальної контори.

У судовому засіданні зясовано, що 03 травня 2006 року ОСОБА_6 склала заповіт, яким на випадок своєї смерті зробила наступне заповітне розпорядження, а саме заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого воно б не складалося і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що за законом вона матиме право своїй доньці ОСОБА_5 (відповідачу у справі). Заповіт посвідчено Богданівським сільським головою Знамянського району ОСОБА_7 та зареєстровано в реєстрі за № 91.

Позивачі звернулись до суду з даним позовом, просили суд визнати недійсним заповіт, посилаючись як на підставу власних позовних вимог на те, що підпис у заповіті не належить їхній матері.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За клопотанням позивачів з метою зясування обставин належності підпису в оспорюваному заповіті спадкодавцю ухвалою суду у справі було призначено судову почеркознавчу експертизу.

Згідно висновку експерта № 2354 судово-почеркознавчої експертизи від 25.04.2016 року, підпис від імені ОСОБА_6 у вигляді рукописного тексту, поруч з машинописним надписом «підпис» в заповіті від 03.05.2006 року, посвідченого Богданівським сільським головою Знамянського району ОСОБА_7 та зареєстрований в реєстрі за № 91, а саме текст: «Ребедайло» виконаний самою ОСОБА_6.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ч. 1, 2 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.

Згідно ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до ст. 215 ч. 1 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно с. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними доказами відповідно до ст.58 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.59 ЦПК України).

Позивачами не представлено належних та допустимих доказів, які б свідчили на користь того, що складення заповіту не відповідало внутрішній волі ОСОБА_6 В той же час, такі доводи позивачів спростовуються висновками експертного дослідження, за якими встановлено, що заповіт підписано особисто ОСОБА_6

З огляду на те, що позивачами не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог щодо визнання заповіту недійсним, не було доведено, що складення ОСОБА_6 заповіту не відповідало її внутрішній волі, суд не вбачає підстав для задоволення даного позову.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених згідно із статтею 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" за подання позову немайнового характеру. У разі якщо судовий збір підлягає сплаті в мінімальному розмірі, а один із кількох позивачів звільнений від сплати судового збору, інший позивач (позивачі) зобов'язаний сплатити суму судового збору в повному обсязі.

Позивачами з урахуванням наведених положень сплачено судовий збір в повному обсязі, підстави для повернення та розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 59, 60, 88, 213-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення через даний суд до Апеляційного суду Кіровоградської області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Г.В. Берднікова