АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Чех Н.А.
№ 22-ц/796/6793/2016 Доповідач - Борисова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Соколової В.В.

при секретарі: Меженко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - Виговської Дарї Олександрівни на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 березня 2016 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальність «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому зазначав, що у зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору у позичальника виникла заборгованість в розмірі 820784,97 грн., що складається з залишку заборгованості в розміріі442836,03 грн.; суми несплачених відсотків за користування кредитом в розмірі 73244,46 грн.; суми пені за прострочення виконання зобов'язання за період з 17.09.2013 року по 17.09.2014 року в розмірі 304704,48 грн.

А тому просив стягнути з відповідачів солідарно вказану суму заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01.03.2016 року позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2,ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором в розмірі 820784,97 грн., що складається з залишку заборгованості в розмірі442836,03 грн.; суминесплачених відсотків за користування кредитом в розмірі 73244,46 грн.; суми пені за прострочення виконання зобов'язання за період з 17.09.2013 року по 17.09.2014 року в розмірі304704,48 грн. та судовий збір 3654 грн.

В частині позовних вимог до ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ТОВ «ОТП Факторинг Україна» - Виговська Д.О. подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права просить рішення в частині відмови в стягненні в солідарному порядку суми боргу в розмірі 820784,97 грн. та судового збору в сумі 3654 грн. скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що договором поруки не встановлено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки це суперечить вимогам ч.1 ст.251 ЦК України та ч.1 ст.252 ЦК України, а тому в цьому разі необхідно застосовувати норми ч.4 ст.559 ЦК України, відповідно до якої порука припиняється, якшо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Вказує, що п.1.9.1 кредитного договору від 05.05.2008 року передбачено, що кредитор має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем своїх боргових зобов'язань за договором кредиту, при цьому зобов'язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому настає з дати направлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати отримання позичальником відповідної вимоги.

У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором і ТОВ «ОТП Факторинг Україна», який є правонаступником АТ «ОТП Банк» відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України та умов кредитного договору а саме п.1.9.1 використав право достроково вимагати стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором, надіславши 13.09.2014 року повідомлення про дострокове повернення дострокове всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів, змінивши таким чином строк виконання основного зобов'язання.

Строк виконання заявником умов кредитного договору щодо повного повернення отриманих кредитних коштів та виконання інших зобов'язань настав 13.10.2014 року.

Перебіг шестимісячного строку для пред'явлення банком вимог до поручителя розпочався 14.10.2014 року, а банк звернувся до суду з вказаним позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором з боржника та поручителя у вересні 2014 року, тобто в межах строку.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала доводи апеляційної скарги та зазначила, що повідомлення про дострокове виконання кредитних зобов'язань було надіслано в серпні 2014 року та строк виконання зобов'язань настав у вересні 2014 року.

Відповідачі в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, а тому колегія суддів вважає можливим розглядати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Борисової О.В., пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що стягнення заборгованості за кредитом підлягає лише з ОСОБА_2, оскільки договір поруки від 05.05.2008 року за №SR-008/164/2008, укладений між позивачем та ОСОБА_3 є припиненим на підставі ст. 559 ЦК України.

Проте, в повній мірі з таким висновком суду погодитись неможливо, оскільки такого висновку суд дійшов не з'ясувавши дійсні обставини спору, не перевіривши доводи і заперечення сторін та без належної оцінки доказів.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони стверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Зазначені порушення норм матеріального та процесуального права є підставою відповідно до ст. 309 ЦПК України до скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті заявлених позовних вимог.

Судом встановлено, що 05.05.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та відповідачем ОСОБА_2 укладено кредитний договір № МL-008/164/2008, відповідно до якого відповідачу надано кредит в розмірі 60900 швейцарських франків, зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка у розмірі 6,49 % річних та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку (позивачу) на строк 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору).

Дата остаточного повернення кредиту визначена - 05.05.2023 року. Позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути банку зазначені кредитні кошти у строки, визначені договором, та сплатити відповідну плату за користування кредитними коштами і виконати інші зобов'язання, передбачені кредитним договором.

09.09.2011 року між ПАТ «ОТП «Банк» та ОСОБА_2 укладено додатковий договір №5 до кредитного договору № МL-008/164/2008 від 05.05.2008 року відповідно до якого були внесені зміни до вказаного кредитного договору, згідно яких банк надав позичальнику кредит шляхом направлення траншу на погашення кредиту на підставі кредитного договору в сумі 465548,98 грн., зі встановленням плаваючої процентної ставки у розмірі 0,49 % річних та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку (позивачу) на строк 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору).

ПАТ «ОТП Банк» зобов'язання за договором виконав в повному обсязі.

30.10.2013 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого право вимоги по кредитним зобов'язанням до ОСОБА_2, ОСОБА_3 перейшло до ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Натомість, позичальник належним чином умови кредитного договору не виконує, у зв'язку з чим станом на 17.09.2014 року у позичальника ОСОБА_2 утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 820784,97 грн., що складається з: залишку заборгованості в розмірі 442836,03 грн.; суми несплачених відсотків за користування кредитом в розмірі 73244,46 грн.; суми пені за прострочення виконання зобов'язання за період з 17.09.2013 року по 17.09.2014 року в розмірі 304704,48 грн.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно з ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового оборогу або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (не належне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Таким чином, колегія суддів погоджується з аргументованим висновком суду першої інстанції про те, що умови кредитного договору не виконуються належним чином, а тому заборгованість за договором в розмірі 820784,97 грн.має бути стягнута в судовому порядку.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_3 суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що зобов'язання за договором поруки є припиненими, оскільки позичальник припинив виконувати зобов'язання з серпня 2012 року, тоді як з вимогою до поручителя банк звернувся лише в серпні 2014 року.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника ОСОБА_2, між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 05.05.2008 року укладено договір поруки № SR-008/164//2008, відповідно до якого поручитель ОСОБА_3 зобов'язалася відповідати в повному обсязі по борговим зобов'язанням ОСОБА_2, що виникають з умов кредитного договору.

09.09.2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 укладено додатковий договір №3 до договору поруки № SR-008/164//2008 від 05.05.2008 року, щодо змін, які були внесені додатковим договором №5 від 09.09.2011 року до кредитного договору.

Згідно з ст.553 ЦК України під порукою розуміється договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Будучи за своєю правовою природою зобов'язанням порука припиняється на загальних підставах, передбачених главою 50 ЦК України.

У ст.559 ЦК України встановлені спеціальні підстави припинення поруки.

За змістом ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки, у разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку основного зобов'язанняне пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

У ЦК України терміни «вимога» і «позов» вживаються у багатьох нормах та в різних значеннях залежно від контексту. У параграфі 3 гл.49 розд.1 кн.5 ЦК в нормах, якими врегульовано правовідносини з приводу поруки, і, зокрема, у ст.555 та ч.4 ст.559 законодавець одночасно застосовує обидва терміни. Причому у ч.1 ст.555 ЦК чітко розмежовано права та обов'язки поручителя, якщо до нього пред'явлено вимоги і в разі пред'явлення до нього позову, що не допускає їх ототожнення або тлумачення як синонімів.

Аналіз ч.4 ст. 559 ЦК із врахуванням положень ч.1 ст. 555 цього Кодексу дає підстави стверджувати, що положенням ч.4 ст.559 ЦК, зокрема другого речення, кредитору надається право вибору, оскільки термін «вимога» включає в себе і поняття «позову», і допускається можливість попереднього звернення до поручителя саме з «вимогою», зробленою у будь-якій доступній і зрозумілій формі повідомлення. Така «вимога», яка передує «позову» може розцінюватися як надання поручителю можливості добровільно виконати взяті на себе зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК Українистроком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначаєтьсяроками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст.252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч.2 ст.251 та ч.2 ст.252 ЦК України).

Згідно з п.1.1 договору поруки поручитель зобов'язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором, в повному обсязі таких зобов'язань.

Відповідно до п.2.1 договору поруки порукою за цим договором забезпечуються вимоги кредитора щодо сплати боржником кожного із всіх його боргових зобов'язань за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку як встановлено у кредитному договорі.

Згідно з п.3.1. договору поруки у випадку невиконання боржником боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором, кредитор має право звернутися до поручителя з вимогою про виконання боргових зобов'язань в повному обсязі чи в частині.

Пунктом 1.9.1 кредитного договору від 05.05.2008 року передбачено, що кредитор має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем своїх боргових зобов'язань за договором кредиту чи іншими укладеними з банком договорами та/або умов документів забезпечення. При цьому зобов'язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати отримання позичальником відповідної вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.08.2014 року боржнику ОСОБА_2 банком була направлена досудова вимога від 11.08.2014 року, в якій було повідомлено, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна»на підставі п.1.9 кредитного договору вимагає дострокового виконання боргових зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі, протягом тридцяти календарних днів з дати отримання цієї вимоги, шляхом сплати на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна»залишку заборгованості за кредитним договором в розмірі 442836 грн. та суми відсотків за користування кредитом в розмірі 73244,46 грн.

13.08.2014 року поручителю ОСОБА_3 банком була направлена досудова вимога від 11.08.2014 року, в якій було повідомлено, що в порушення умов кредитного договору, позичальником не погашено належні до сплати суми кредиту та не сплачено відсотки, враховуючи допущені позичальником порушення на підставі положень п.3.1. договору поруки. ТОВ «ОТП Факторинг Україна» вимагає достроково виконати боргові зобов'язання позичальника за кредитним договором у повному обсязі, протягом тридцяти календарних днів з дати отримання цієї вимоги, шляхом сплати на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна»залишку заборгованості за кредитним договором в розмірі 442836 грн. та суми відсотків за користування кредитом в розмірі 73244,46 грн.

У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України та умов кредитного договору - п.1.9.1 використав право достроково вимагати стягнення з позичальника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором, надіславши 13.08.2014 року вимоги про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів, змінивши таким чином строк виконання основного зобов'язання з 05.05.2023 року на 12.09.2014 року, тобто строк виконання умов кредитного договору щодо повного повернення кредитних коштів та виконання інших зобов'язань настав 12.09.2014 року, перебіг шестимісячного строку для пред'явлення банком вимог до поручителя розпочався 13.09.2014 року, а банк звернувся до суду з вказаним позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором 23.09.2014 року, тобто в межах шестимісячного строку.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що порука не припинилася, а тому заборгованість по кредитному договору має бути стягнута з відповідачів у солідарному порядку.

Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України, якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір на користь позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в розмірі 1827 грн. з кожного.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення та ухвалення нового про задоволення позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - ВиговськоїДарї Олександрівни задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов товариства з обмеженою відповідальність «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договоромзадовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_3 ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на користь товариства з обмеженою відповідальність «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором в розмірі 820784 грн. 97 коп., що складається із: залишку заборгованості в розмірі 442836 грн. 03 коп.; суми несплачених відсотків за користування кредитом в розмірі 73244 грн. 46 коп.; суми пені за прострочення виконання зобов'язання за період з 17вересня 2013 року по 17вересня 2014 року в розмірі304704грн. 48 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь товариства з обмеженою відповідальність «ОТП Факторинг Україна» судовий збір в сумі 1827 грн. з кожного.

Рішення набираєзаконної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді