Ухвала

іменем україни

27 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 червня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 08 грудня 2007 року між ним та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 1 750 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Згідно повідомлення Зеленодольської державної нотаріальної контори, спадкоємцями померлого ОСОБА_5 є його мати ОСОБА_3 та донька ОСОБА_4, які подали заяви про прийняття спадщини. 09 липня 2014 року банк направив спадкоємцям позичальника лист-претензію щодо сплати заборгованості за кредитним договором, проте до теперішнього часу існуюча заборгованість за договором не погашена.

Враховуючи вищевикладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд солідарно стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь банку заборгованість за кредитним договором від 08 грудня 2007 року в загальному розмірі 6 984,61 грн.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 червня 2015 року в задоволені позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено з інших підстав.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі не отримали свідоцтв про право на спадщину, майно у спадок не прийняли та право власності на спадкове майно не оформляли.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову з інших підстав, апеляційний суд дійшов висновку, що позивачем обрано невірний спосіб захисту.

Проте з такими висновками судів першої та апеляційної інстанції погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 08 грудня 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», і ОСОБА_5 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав грошові кошти у розмірі 1 750 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік, на суму залишку заборгованості по кредиту, із остаточним терміном повернення кредиту та сплати відсотків, винагороди, і комісійних по ньому, що відповідає терміну дії платіжної картки.

З підстав неналежного виконання позичальником умов договору утворилась заборгованість.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що на день смерті боржника ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором, укладеним між ним та банком, складала 6 984,61 грн., з яких: 6 803,61 грн. - заборгованість по кредиту; 181 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом.

20 травня 2015 року позивач звернувся до Апостолівської державної нотаріальної контори з метою встановлення кола спадкоємців померлого.

Згідно повідомлення Зеленодольської державної нотаріальної контори від 01 липня 2015 року від спадкоємців ОСОБА_5, а саме: його матері ОСОБА_3 та доньки ОСОБА_4, у встановлений законом строк були подані заяви про прийняття ними спадщини за законом після смерті спадкодавця, у зв'язку з чим було заведено спадкову справу. Однак, станом на 01 липня 2015 року свідоцтва про право на спадщину на ім'я зазначених спадкоємців після померлого спадкодавця не видавались.

Судом також встановлено, що спадкоємцем ОСОБА_5 є його дружина, яка мешкає в будинку, який є спадковим майном після смерті померлого.

Згідно зі ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця.

За змістом ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

У абз. 2 п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз'яснено, що якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого ст. 1297 ЦК України, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами ст. 625 цього Кодексу.

Аналіз норм статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно і право розпорядження ним.

Відсутність у спадкоємця, який прийняв спадщину, свідоцтва про право власності на спадкове нерухоме майно не позбавляє кредитора спадкодавця звернутися на підставі норми ст. 23 Закону України «Про іпотеку» до такого спадкоємця, що зволікає з отриманням свідоцтва з вимогами про звернення стягнення на спадкове майно, яке є предметом іпотеки.

Оскільки зі смертю боржника зобов'язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статей 1281, 1282 ЦК України щодо строків пред'явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора.

Недотримання кредитором передбачених ст. 1281 ЦК України строків пред'явлення вимог, (які є присічними, преклюзивними) позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року № 6-33цс15, який має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Проте суди попередніх інстанцій на вказані положення закону уваги не звернули, доводів та заперечень сторін не перевірили, не встановили у повному обсязі фактичні обставини, що мають значення для справи, зокрема, не встановили обсяг спадкового майна та його вартість, враховуючи, що спадкоємців декілька, не з'ясували розмір частки спадкового майна кожного спадкоємця та його вартість, не з'ясували розмір боргу та період його нарахування.

Оскільки порушення норм матеріального та процесуального права призвело до неправильного вирішення спору і ці порушення допущені судами при розгляді справи, судові рішення підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 червня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В.Кафідова

О.В.Умнова

І.М. Фаловська