Справа № 2-335/09
провадження № 4-с/216/3/16
У Х В А Л А

15 квітня 2016 року.

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого-судді - Бондарєвої О.І.

при секретарі - Городнічевій Т.О.

за участю представника

суб'єкта оскарження - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду, у місті ОСОБА_2, скаргу ОСОБА_3 на постанову державного виконавця Центрально-Міського відділу Державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_4 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 26 серпня 2015 року, зацікавлена особа: ОСОБА_5, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 (Заявник) звернувся до суду з вказаною скаргою, в обґрунтування своїх вимог зазначив, що постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони відчуження в межах виконавчого провадження №48499571 від 26.08.2015 року, винесеної державним виконавцем Центрально-Міському ВДВС ОСОБА_4, накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_3

На думку, Заявника, дії державного виконавця є протиправними, оскільки Постанова державного виконавця винесена з грубим порушенням вимог закону України "про виконавче провадження" та інших актів законодавства, які регулюють питання випадків, підстав та умов накладення арешту на майно під час примусового виконання виконавчого документу, а тому така постанова є незаконною та підлягає скасуванню, і такою, що порушує права та інтереси заявника на вільне володіння користування та розпорядження його майном, яким є квартира, що належить заявнику на праві власності.

З постановою він ознайомився 06 жовтня 2015 року, що підтверджується заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

У порушення вимог ст.ст. 52,57 Закону України «Про виконавче провадження», яким чітко передбачено , що арешт накладається виключно з метою збереження майна для його вилучення та подальшої реалізації, а державний виконавець зобов'язаний був встановити строк такого вилучення та подальшої його реалізації, який тісно пов'язаний з постановою про арешт майна та перебіг такого строку починається з моменту її винесення.

Крім того, ч.2 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що стягнення за виконавчими документами в першу чергу звертається на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, в тому числі кошти на рахунках та вкладах боржника в установах банків та інших кредитних організаціях, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів. В той же час, ч.5 ст. 52 Закону України "про виконавче провадження" передбачено, у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення остаточно визначається державним виконавцем. Однак, державний виконавець Павлова О.О. наклавши арешт на все майно боржника, попередньо не надала можливість визначити боржнику на яке майно в першу чергу звертати стягнення, оскільки у заявника є різне майно.

Державний виконавець не повідомляв боржника про наявність у нього суми боргу на час накладення арешту на майно.

Після ознайомлення йому стало відомо, що сума боргу складає 45 546,83 грн., однак він із сумою боргу не згоден, добровільно він сплатив 2050 грн.

Також звертає увагу на те, що арешт може бути накладений лише в межах суми стягнення. Дійсна вартість всього його 900 000 грн. Тому, накладення державним виконавцем арешту значно перевищує заборгованість по аліментам, є неправомірним, а винесена постанова суперечить вимогам с.57 Закону України "про виконавче провадження", у зв'язку із чим просив визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції ОСОБА_4, про арешт майна боржника та оголошення заборони відчуження від 26 серпня 2015 року по виконавчому провадженню №48499571.

Заявник у судове засідання не з'явився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд скарги за його відсутності , просив скаргу задовольнити.

Представник суб'єкта оскарження ОСОБА_1 вимоги, викладені у скарзі не визнала, суду пояснила, що виконання виконавчого провадження, зареєстрованого в ЄДРВП за №48499571, з примусового виконання виконавчого листа №2-335 від 06.05.2009 року, виданого Центрально-Міським райсудом м. Кривого Рогу про стягнення з ОСОБА_3, який мешкає за адресою: ОСОБА_7 Ріг, вул. Пушкіна, 41/63 аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на утримання доньки ОСОБА_8 було завершено відповідно до п.10 10 ст. 49 Закону України "про виконавче провадження" та направлено до Саксаганського відділу ДВС Криворізького МУЮ.

Однак рішення суду не виконано, на теперішній час існує заборгованість та виконавчі дії здійснювались за виконавчим документом у відповідності до приписів ст.ст.32, 52, 57 Закону України «Про виконавче провадження», процедура яких передбачає, звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, як захід примусового виконання рішень, у зв'язку з чим просила суд, у задоволенні скарги, відмовити.

Зацікавлена особа ОСОБА_5 у судове засідання, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала заяву про відкладення розгляду скарги. На думку суду неявка зацікавленої особи ОСОБА_8, є її волевиявленням, яка свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом питання по суті.

Виходячи з вимог ч.3 ст. 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами( зацікавлено неодноразово надавала заяву про відкладення розгляду скарги), ст. 157 ЦПК України щодо строку розгляду цивільної справи та ст. 67 ЦПК України щодо строків процесуальних дій, суд вважає неявку зацікавленої особи в судове засідання такою, що не перешкоджає розгляду справи.

Суд вислухавши пояснення представника суб'єкта оскарження, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні скарги, з наступник підстав.

Так, у судовому засіданні встановлено, що у Центрально-Міському ВДВС (держвиконавець ОСОБА_4О.) знаходилось на виконанні виконавче провадження, зареєстроване в ЄДРВП за №48499571 з примусового виконання виконавчого листа №2-335 від 06.05.2009 року, виданого Центрально-Міським райсудом м. Кривого Рогу про стягнення з ОСОБА_3, який мешкає за адресою: ОСОБА_7 Ріг, вул. Пушкіна, 41/63 аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на утримання доньки ОСОБА_8 було завершено відповідно до п.10 10 ст. 49 Закону України "про виконавче провадження" та направлено до Дзержинського відділу ДВС Криворізького МУЮ.

У рамках зазначеного провадження держвиконавцем ОСОБА_4 прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 26.08.2015 року, згідно якої накладено арешт на відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику ОСОБА_3.

На теперішній час вище вказане виконавче провадження завершено відповідно до п.10 10 ст. 49 Закону України "про виконавче провадження" та направлено до Саксаганського відділу ДВС Криворізького МУЮ.

У відповідності до ч.1 ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно ч.1 ст.2 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Статтею 11 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема, державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. У п.5 ч.3 зазначеної статті передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника.

Відповідно до ч.1 ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно ч.1 ст.2 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Статтею 11 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема, державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. У п.5 ч.3 зазначеної статті передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника.

Відповідно до ч.1-3 ст.57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Наведеними нормами закону державному виконавцю під час виконання виконавчого документа надано право накладати арешт на все майно боржника.

Таким чином, із матеріалів справи вбачається, що рішення суду про стягнення аліментів, яке є обов'язковим до виконання, боржником не виконано, постанова про відкриття виконавчого провадження про стягнення із боржника коштів є чинною, виконавчий лист про стягнення коштів боржником після відкриття виконавчого провадження в добровільному порядку не виконується, а тому державний виконавець правомірно прийняв рішення про накладення арешту на все належне боржнику майно, слід дійти висновку про безпідставність доводів ОСОБА_9, що є наслідком відмови у задоволенні його скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208-209, 212, 383-385, ст.ст.32, 52, 57 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову державного виконавця Центрально-Міського відділу Державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_4 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 26 серпня 2015 року, зацікавлена особа: ОСОБА_5, - відмовити у повному обсязі.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги у 5-денний строк з дня її проголошення.

Суддя Бондарєва О.І.