Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 липня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів ІГНАТЮКА Б.Ю., БОДНАР О.В.

при секретарі КУХТІ М.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 20 січня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача зазначили ОСОБА_5 та ОСОБА_3. Після перегляду за заявою ОСОБА_2 заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду від 22.05.2013 ухвалою цього суду від 23.02.2015 залучено ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 до участі в справі в якості співвідповідачів. Уточнивши підстави позову до цих осіб, банк остаточно мотивував його наступним.

За кредитним договором від 25.04.2006 № MKZ7GA00000302 ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», надало ОСОБА_5 кредит у розмірі 30218,73 євро зі сплатою за нього 12% річних і строком по 23.04.2010. Виконання зобовязань позичальником було забезпечено іпотекою належного ОСОБА_3 і ОСОБА_4 житлового будинку № 7 по вул. Миру в с. Баранинці Ужгородського району Закарпатської області, про що 26.04.2006 був укладений договір іпотеки, що його від імені іпотекодавців підписав ОСОБА_2, загальна площа будинку становить 253,30 кв. м, житлова площа 100,50 кв. м. Іпотека поширюється і на земельну ділянку, на якій розташований будинок.

Банк свої зобовязання виконав, тоді як позичальник свої порушив і спричинив виникнення боргу, що станом на 23.07.2012 складав 155131,18 євро, з яких заборгованість: за кредитом 34975,11 євро, за процентами 56142,79 євро, за комісією 1658,78 євро, пеня 62354,50 євро.

За приписами Закону України «Про іпотеку» (ст.ст. 33, 38, 39 та ін.), кредитор-іпотекодержатель управі задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки і може одночасно з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки предявити й вимогу про виселення усіх мешканців з предмета іпотеки житлового будинку. Звернення стягнення на предмет іпотеки є підставою для виселення з будинку його мешканців (ст. 40 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 ЖК України).

Посилаючись на ці обставини, на виконання вимог закону щодо повідомлення про порушення зобовязання, на право вимагати повернення боргу в обраний спосіб попри чинне на час вирішення справи судом законодавство щодо мораторію на стягнення майна, наданого громадянами як забезпечення кредитів у іноземній валюті, позивач просив у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 25.04.2006 № MKZ7GA00000302 у розмірі 155131,18 євро, що для цілей визначення ціни позову за офіційним курсом НБУ 1 євро/9,75 грн на 23.07.2012 становило 1512529,00 грн:

звернути стягнення на будинок загальною площею 253,30 кв. м і земельну ділянку, розташовані за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, с. Баранинці, вул. Миру, 7, шляхом продажу цього предмета іпотеки (на підставі договору іпотеки від 26.04.2006) ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням кадастрового номера земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки;

виселити відповідачів, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предметі іпотеки), розташованому за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, с. Баранинці, вул. Миру, 7, зі зняттям їх з реєстраційного обліку у органі МВС України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаного будинку.

Судові витрати позивач просив покласти на відповідачів.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 20.01.2016 позов, предявлений до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5, задоволено:

у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 25.04.2006 № MKZ7GA00000302 у розмірі 155131,18 євро, що за офіційним курсом НБУ 1 євро/9,75 грн на 23.07.2012 складає 1512529,00 грн, звернено стягнення на будинок загальною площею 253,30 кв. м і земельну ділянку, розташовані за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, с. Баранинці, вул. Миру, 7, шляхом продажу цього предмета іпотеки (на підставі договору іпотеки від 26.04.2006) ПАТ КБ «ПриватБанк» за початковою ціною, що встановлюється на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, із укладанням від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням кадастрового номера земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки;

виселено ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3 і ОСОБА_4, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предметі іпотеки), розташованому за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, с. Баранинці, вул. Миру, 7, зі зняттям їх з реєстраційного обліку в органі, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаного будинку;

постановлено, що зважаючи на набрання сили 07.06.2014 Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 № 1304-VII, рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 № 1304-VII;

стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» сплачений судовий збір у розмірі 3540,00 грн.

Позивач оскаржив рішення суду першої інстанції в частині постанови про те, що рішення не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Зазначає, що таке відстрочення погашення боргу порушує майнові права позивача. Просить рішення суду змінити, виключивши з його резолютивної частини відповідну постанову суду.

В іншій частині позивачем, а також жодним із відповідачів у цілому чи у певній частині рішення суду не оскаржується.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача ОСОБА_1, яка апеляцію підтримала, розглянувши справу за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК України за відсутності інших учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Із урахуванням положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України щодо диспозитивності судового процесу та норм ст. 303 ч.ч. 1, 3 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, не робить висновків щодо судового рішення по суті в частині, яка не оскаржується, та бере до уваги відповідні повязані факти і обставини, оскільки це необхідно для розгляду скарги, водночас, апеляційний суд не обмежений доводами скарги, якщо під час розгляду справи в оскарженій частині буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Встановлено, що за кредитним договором 25.04.2006 № MKZ7GA00000302, із урахуванням додаткової угоди № 1 від 09.06.2006 до цього кредитного договору, Закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», відкрило ОСОБА_5 на строк з 09.06.2006 по 08.06.2010 поновлювану кредитну лінію на загальну суму 36640,00 євро, з яких 35000,00 євро кредит на споживчі цілі, 1640,00 євро на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3., 2.2.7. кредитного договору зі сплатою за користування коштами 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 2% від суми виданого кредиту у момент видачі кредиту, 0,15% щомісяця від суми наданого кредиту, винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п. 6.2. договору та з відповідальністю позичальника за порушення зобовязань зі сплати коштів за договором у вигляді пені розміром у 0,15% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, але не менше 1 гривні (а.с. 13-18, 28-30 та ін.).

На підставі договору іпотеки, укладеного ЗАТ КБ «ПриватБанк» (іпотекодержателем) із ОСОБА_3 і ОСОБА_4 (іпотекодавцями), від імені яких діяв ОСОБА_2, із урахуванням додаткової угоди № 1 від 09.06.2006 до цього договору, посвідчених приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_6 відповідно 26.04.2006 за реєстровим № 1365 і 09.06.2006 за реєстровим № 1966, виконання зобовязань позичальником ОСОБА_5 було забезпечено іпотекою житлового будинку № 7 по вул. Миру в с. Баранинці Ужгородського району Закарпатської області, загальна площа якого становить 253,30 кв. м, житлова площа 100,50 кв. м, предмет іпотеки належить ОСОБА_3 і ОСОБА_4 по 1/2 частці кожному на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Баранинською сільською радою 09.10.2002 на підставі рішення сесії цієї ради від 27.09.2002, право власності зареєстроване в Ужгородському РПТІ 17.10.2002 за реєстровим № 294 (а.с. 19-23).

Позичальник ОСОБА_5 одержувала кошти у рамках передбаченої договором кредитної лінії, свої зобовязання за договором щодо своєчасних сплат на користь кредитора порушила і спричинила виникнення боргу, що його банк станом на 23.07.2012 визначив у розмірі 155131,18 євро, з яких заборгованість: за кредитом 34975,11 євро, за процентами 56142,79 євро, за комісією 1658,78 євро, пеня 62354,50 євро (а.с. 10-11). Для цілей встановлення ціни позову кредитор визначив гривневий еквівалент боргу в іноземній валюті за офіційним курсом НБУ 1 євро/9,75 грн на 23.07.2012, що становило 1512529,00 грн (а.с. 12).

За приписами ст.ст. 11-16, 202, 509, 525, 526, 572, 589, 590, 611, 614, 623-626, 629, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 3, 7, 33, 38, 39 Закону України «Про іпотеку» (Закон № 898-IV) у відповідній редакції, зобовязання повинні належно виконуватися; позичальник зобовязаний повернути кредитору заборговане, а той у разі порушення цього зобовязання вправі вимагати борг, у т.ч., вимагати звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу відповідно до договору або рішення суду; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання. Право кредитора-іпотекодержателя отримати задоволення своїх вимог за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки та його продажу від імені іпотекодавця випливає із закону та умов обовязкових для сторін договорів (зокрема, п. 2.3. кредитного договору, п.п. 16.8.-16.10., 22., 23., 27. договору іпотеки).

Ґрунтуючись на положеннях закону, умовах договорів, на наявних у справі доказах і матеріалах із урахуванням дій сторін у процесі суд першої інстанції задовольнив вимогу позивача про звернення у рахунок погашення боргу стягнення на предмет іпотеки. Під час розгляду справи в суді першої інстанції представник позивача, з огляду на набрання 07.06.2014 чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (Закон № 1304-VII), ставив перед судом питання про відстрочення виконання рішення суду в разі задоволення позову до моменту втрати чинності Законом № 1304-VII, при цьому, просив про таке відстрочення за умови наявності для того правових підстав (а.с. 55-56).

Суд першої інстанції у мотивувальній частині рішення від 20.01.2016 дійшов висновку, що Закон № 1304-VII розповсюджується на спірні правовідносини, для застосування вищезгаданого мораторію є підстави, тому у резолютивній частині рішення сформулював постанову про те, що зважаючи на набрання сили 07.06.2014 року Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 № 1304-VII, рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 № 1304-VII (а.с. 86-89).

Тим часом, суд не врахував належним чином змісту положень Закону № 1304-VII, згідно із якими протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки, якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 250 кв. м для житлового будинку (п. 1 пп. 1 абз. 1, 3 цього Закону). Тобто, правила щодо передбаченого Законом № 1304-VII мораторію можуть, за наявності відповідних підстав, бути застосовані щодо стягнення (відчуження без згоди власника) житлового будинку, загальна площа якого не перевищує 250 кв. м, чим встановлюються відповідні межі для застосування цього правового інституту.

У процесі судового розгляду справи в суді першої інстанції було встановлено, ніким не заперечувалося та знайшло підтвердження і в апеляційному суді, що загальна площа предмета іпотеки будинку № 7 по вул. Миру в с. Баранинці Ужгородського району Закарпатської області становить 253,30 кв. м і саме з такими параметрами нерухомість була передана в іпотеку. Отже, безвідносно до інших положень Закону № 1304-VII та правил його застосування як таких, для застосування передбаченого ним мораторію на стягнення (відчуження без згоди власника) житлового будинку без згоди власника правових підстав немає, норми цього Закону з урахуванням установлених ним обмежень щодо характеристик предмета іпотеки не можуть бути поширені на спірні правовідносини.

Суд першої інстанції наведеного на врахував і відстрочивши виконання рішення припустився помилки в застосуванні норм матеріального права, що потягло й порушення норм процесуального права, оскільки відповідне питання було вирішене неправильно. Рішення суду в цій частині не відповідає вимогам ст.ст. 212-215, 217 ЦПК України, доводи апеляції, яка стосується саме указаного питання і мотивувалася можливістю відстрочення виконання рішення суду лише за наявності для того законних підстав, заслуговують на увагу. Постанова суду про відстрочення виконання рішення, що зафіксована в його резолютивній частині, ґрунтується на нерозривно повязаному з нею відповідному обґрунтуванні, наведеному у мотивувальній частині рішення суду.

Відтак, з урахуванням положень ст. 8 ч. 8, ст. 303 ч. 3 ЦПК України відстрочення виконання рішення суду із застосуванням мораторію, передбаченого Законом № 1304-VII, не ґрунтується на законі та є обовязковою підставою для зміни рішення суду із виключенням відповідної постанови з його резолютивної частини та виключенням як підстави для цієї постанови повязаного із нею висновку суду про необхідність застосування Закону № 1304-VII з мотивувальної частини рішення. Тож на підставі ст. 309 ч. 1 п. 4 ЦПК України апеляцію слід задовольнити, рішення суду змінити відповідно до встановленого під час апеляційного розгляду справи.

Керуючись ст. 8 ч. 8, ст. 303 ч.ч. 1, 3, ст. 307 ч. 1 п. 3, ст. 309 ч. 1 п. 4, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити, рішення Ужгородського міськрайонного суду від 20 січня 2016 року змінити, виключивши з резолютивної частини рішення абзац четвертий і виключивши з мотивувальної частини рішення висновок суду про необхідність застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

У решті рішення Ужгородського міськрайонного суду від 20 січня 2016 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 по 885,22 грн з кожного на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді