Справа № 202/3132/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 серпня 2016 року Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі головуючого судді Марченко Н.Ю., за участю секретаря судового засідання Герасименка В.А., представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про визнання розписки попередньою угодою щодо відчуження гаража та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду, позивач зазначає, що між ним і ОСОБА_6 була досягнута домовленість щодо купівлі-продажу належного останньому гаража № 79, що знаходиться в гаражному кооперативі Північний по вул. Осінній у м. Дніпропетровську. 6 січня 2008 року ОСОБА_6 власноруч була складена розписка про отримання від нього попередньої оплати в розмірі 1500 грн. за купівлю гаража вартістю 14000 грн. У подальшому ним неодноразово передавалися ОСОБА_6 грошові кошти в рахунок купівлі гаража, про що ОСОБА_6 робилися відмітки в розписці. Всього ОСОБА_6 було отримано 8000 грн. Крім того, між ним як директором ПП Нікітон-буд і ОСОБА_6 4 січня 2008 року був укладений договір оренди вищевказаного гаража на строк до 06.01.2018 року, відповідно до якого ОСОБА_6 отримав орендну плату за 85 місяців у розмірі 8500 грн. За життя ОСОБА_6 з різних причин переносив укладення договору купівлі-продажу гаража. 25 серпня 2009 року ОСОБА_6 помер. Після його смерті спадщину в рівних частках прийняли його мати ОСОБА_2 та дружина ОСОБА_5 Але останні відмовляються від виконання зобов'язань за розпискою та створюють йому перешкоди в користуванні гаражем. За цих підстав позивач відповідно до частини 2 статті 220 ЦПК України просить визнати розписку між ним і ОСОБА_6 від 6 січня 2008 року попередньою угодою щодо відчуження гаража № 79, що знаходиться в гаражному кооперативі Північний по вул. Осінній у м. Дніпропетровську, а також зобов'язати відповідачів як спадкоємців померлого на умовах, визначених у розписці, передати йому у власність вищевказаний гараж та прийняти залишок коштів у сумі 6000 грн.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав та наполягав на його задоволенні.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не визнали, вважали його безпідставним та таким, що суперечить вимогам ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України та не відповідає способам захисту цивільних прав, передбаченим ст. 16 ЦК України.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилася, про час і місце судового розгляду була повідомлена належним чином.

Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню з огляду на наступне:

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 24 грудня 1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрованого в реєстрі за номером 1-2941, ОСОБА_6 на праві власності належав гараж № 79, що знаходиться в гаражному кооперативі Північний по вул. Осінній у м. Дніпропетровську.

Як вбачається з матеріалів справи, 6 січня 2008 року ОСОБА_6 була складена розписка, відповідно до якої він отримав від ОСОБА_4 попередню оплату в розмірі 1500 грн. у рахунок продажу належного йому гаража № 79, що знаходиться в гаражному кооперативі Північний по вул. Осінній у м. Дніпропетровську.

25 серпня 2009 року ОСОБА_6 помер.

Після його смерті спадщину у вигляді вказаного гаража прийняли в рівних частках мати ОСОБА_2 та дружина ОСОБА_5

Заявляючи позовні вимоги про визнання розписки ОСОБА_6 попередньою угодою щодо відчуження гаража на підставі частини 2 статті 220 ЦК України, а також зобовязання відповідачів передати йому у власність гараж та прийняти залишок коштів, позивач посилається на те, що між ним і ОСОБА_6 було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу гаража № 79, що знаходиться в гаражному кооперативі Північний по вул. Осінній у м. Дніпропетровську, передано частину оплати, а тому, на його думку, до відповідачів, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_6, перейшли права і обовязки за таким договором, зокрема, передати йому у власність гараж та прийняти залишок коштів.

Проте такі позовні вимоги ОСОБА_4 не ґрунтуються на законі.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

При цьому статтею 4 ЦПК України передбачено, що суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Частиною 1 статті 635 ЦК України визначено, що попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору.

Відповідно до статті 657 ЦК України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Крім того, згідно з частиною 4 статті 635 ЦК України договір про наміри, якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором.

Отже, сплата ОСОБА_4 частини коштів за спірний гараж і розписка ОСОБА_6 можуть свідчити лише про здійснення попередньої оплати вартості майна, яке у подальшому позивач мав намір придбати, тобто про вчинення сторонами дій по підготовці до укладення договору купівлі-продажу гаража.

Тому правові підстави для визнання розписки ОСОБА_6 від 06.01.2008 року попереднім договором купівлі-продажу гаража відсутні.

Посилання позивача на положення частини 2 статті 220 ЦК України суд вважає помилковим, оскільки воно стосується визнання дійсним договору, який підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню, в разі недодержання сторонами вимоги закону про його нотаріальне посвідчення. В той час як судом встановлено, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 зобов'язання щодо купівлі-продажу гаража взагалі не виникло.

Разом із тим, як визначено частиною 1 статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частиною 2 статті 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Частиною 1 статті 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Таким чином, враховуючи, що договір купівлі-продажу гаража між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 не був укладений, позивач набув право вимагати від спадкоємців померлого, які прийняли спадщину, повернення йому сплаченого авансу, а не передання йому спірного майна у власність.

Відповідно до частини 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно зі статтею 41 Конституції України, частиною 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Зазначені положення закону кореспондуються зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право вільно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом та загальними принципами міжнародного права.

Доводи позивача про те, що відповідачі перешкоджають йому у користуванні спірним гаражем правового значення для вирішення справи не мають, оскільки право на користування гаражем у звязку із внесенням попередньої оплати за придбання гаража в позивача не виникло, договір оренди гаража від 4 січня 2008 року був укладений між ОСОБА_6 та Приватним підприємством «Нікітон-буд» в особі його директора ОСОБА_4, позов з підстав, що випливають із договору оренди гаража не заявлявся.

Суд вважає, що в даному випадку позивачем обрано неналежний спосіб захисту свого порушеного права.

Виходячи з наведеного, в задоволенні позову ОСОБА_4 необхідно відмовити.

У звязку з відмовою в позові відповідно до статті 88 ЦПК України понесені судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про визнання розписки попередньою угодою щодо відчуження гаража та зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.Ю. Марченко