У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2016 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Донецької області від

23 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку», філія в м. Маріуполі, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, товариство з обмеженою відповідальністю «Санфлауер Груп», про внесення змін до договору,-

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 09 жовтня 2013 року між нею та публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський банк розвитку» було укладено кредитний договір. На момент його укладення вона здійснювала у м. Донецьку господарську діяльність та мала постійний дохід, а тому розраховувала на виконання належним чином своїх зобов'язань перед банком.

Ні вона, ні відповідач не могли передбачити у майбутньому різкого погіршення умов ведення господарської діяльності в регіоні її місцезнаходження через масові заворушення, захоплення будівель державних установ, проведення бойових та військових дій, а тому в момент укладення договору сторони договору виходили з того, що така зміна обставин не настане.

Втім, відбулась зміна обставин, що унеможливила виконання кредитного договору на умовах, які було досягнуто при його укладенні, а саме розпочалась антитерористична операція на сході країни, все належне їй майно, а також виробничі потужності, які нею використовувались при здійсненні підприємницької діяльності, знаходяться в м. Донецьку, де на сьогоднішній день не працюють органи державної влади України.

У серпні 2014 року підприємство, де вона здійснювала господарську діяльність, було захоплене невідомими особами, які забрали установчі та банківські документи, перешкоджали роботі підприємства, у зв'язку з чим за її заявою відкрите кримінальне провадження.

У зв'язку з істотною зміною обставин, подальше виконання кредитного договору без відповідних змін порушує співвідношення майнових інтересів сторін договору, позбавляє її того, на що вона розраховувала при укладенні договору, оскільки ОСОБА_2, як позичальник за договором та відповідач перебувають у різних економічно-соціальних умовах.

Крім того, з серпня 2014 року була прийнята низка нормативно-правових актів, внаслідок чого здійснювати господарську діяльність у м. Донецьку та реалізовувати вироблену продукцію виявляється неможливим - не працює банківська система, поштовий зв'язок, встановлені обмеження вивезення продукції, переміщення осіб із/в зони антитерористичної операції на даний час не представляється можливим.

У зв'язку з цим, позивач не має можливості здійснювати підприємницьку діяльність, результат від якої є її єдиним джерелом доходу, а відповідач не приймає її пропозицію щодо внесення змін до кредитного договору в частині строків користування кредитними коштами.

Посилаючись на вказані обставини та з урахуванням збільшених позовних вимог, позивач просила внести зміни до п. 2.5 кредитного договору в частині відстрочення виконання зобов'язання за період з червня 2014 року по грудень 2015 року з наступним збільшенням щомісячних виплат до закінчення строку кредитного договору.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 листопада 2015 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Внесено зміни до п. 2.5 кредитного договору від 09 жовтня 2013 року, укладеного між ОСОБА_2 та публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Банк Розвитку» в частині відстрочення виконання зобов'язань за період з 13 грудня 2014 року по грудень 2015 року включно, з наступним збільшенням щомісячних виплат до закінчення строку кредитного договору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 23 березня 2016 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі скаржниця, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною 1 статті 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ознайомившись із змістом касаційної скарги, змістом судових рішень, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2

При цьому суд врахував, що предметом спору по справі є не звільнення позивача від відповідальності, а внесення змін до договору, яке може відбуватись навіть після настання строку виконання зобов'язань, погодившись з доводами позивача, що у зв'язку з істотною зміною обставин, подальше виконання договору, без відповідних змін, порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору, оскільки позивач та відповідач знаходяться в різних економічно-соціальних умовах.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з положень ч. 2 ст. 652 ЦК України, яка визначає можливість зміни договору при наявності одночасно чотирьох умов, а також врахував ту обставину, що позивач з травня 2014 року не здійснює платежі за кредитним договором.

Посилання позивача на Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII є безпідставним, оскільки він стосується заборони стягнення пені та/або штрафів за основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянами України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводиться антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, на території населених пунктів, визначених у затвердженому переліку, де проводилася антитерористична операція.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вірно визначився з характером спірних правовідносин, що виникли між сторонами, надав їм належну правову оцінку, правильно застосував норму права, яка застосовується до даних правовідносин, ухвалив рішення.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновки суду апеляційної інстанції. Оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим з дотриманням норм матеріального та процесуального та права. Касаційна скарга фактично зводиться до переоцінки доказів по справі судом апеляційної інстанції з яким не погодилась позивачка.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись ст. п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Донецької області від

23 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку», філія в м. Маріуполі, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, товариство з обмеженою відповідальністю «Санфлауер Груп», про внесення змін до договору, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Попович