АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/493/2016 Головуючий у суді першої інстанції - Васалатій К.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Укранець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Троц В.О.,

за участю:

представника прокуратури Олійника А.Д.,

представника позивача ОСОБА_4,

представника відповідача

ТОВ «Арвест» ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, Товариства з обмеженою відповідальністю «Арвест» про визнання права власності на транспортні засоби,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року громадянин Німеччини ОСОБА_6 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 (далі - відповідач), Товариства з обмеженою відповідальністю «Арвест» (далі - ТОВ «Арвест» або відповідач), в якому просив визнати за ним право власності на транспортні засоби, а саме: автомобіль марки «Мерсед-Бенц Макларен СЛР», номер кузова НОМЕР_2, 2006 року випуску та автомобіль марки «Бентлі-Континенталь», номер кузова НОМЕР_1, 2009 року випуску.

В обґрунтування заявлених вимог вказував, що відповідачем ОСОБА_7., в порушення укладеного між ними договору комісії, не передано йому ні звіту комісіонера, ні транспортних засобів. При цьому, за договором комісії ОСОБА_7 прийняла на себе зобов'язання з придбання для нього автомобілів, які були придбані останньою в ТОВ «Арвест» на підставі договору купівлі-продажу, за його кошти.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25.11.2015 позов задоволено - визнано за ОСОБА_6 право власності на автомобіль марки «Мерсед-Бенц Макларен СЛР», номер кузова НОМЕР_2, 2006 року випуску та автомобіль марки «Бентлі-Континенталь», номер кузова НОМЕР_1, 2009 року випуску.

Вирішено питання розподілу судових витрат

В апеляційній скарзі прокурор, який діє в інтересах держави, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Вказує, що суд першої інстанції не дав належну оцінку обраному позивачем способу захисту порушеного права, залишив поза увагою ту обставину, що транспортні засоби перебували під арештом в межах кримінального провадження, який на час укладення договору купівлі-продажу був чинним.

Представник прокуратури в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представник позивача та представник відповідача ТОВ «Арвест» в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували за її безпідставністю та необґрунтованістю і просили рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене з дотриманням вимог закону.

Відповідач ОСОБА_7 та/або її представник повторно не з'явились в судове засідання, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином у встановленому законом порядку. Колегія суддів, визнала за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з'явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що позивач набув право власності на транспортні засоби і його право власності є порушеним.

З вказаним висновком суду погодитись не можливо, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 15.05.2015 укладено договір комісії на придбання транспортних засобів. Відповідно до п. 1.1 цього договору комісіонер зобов'язався від власного імені, за рахунок комітента, укласти з третьою особою договір на придбання автомобілів, належних третій особі на праві власності, а саме: автомобіль «Mersedes-Benz SLR McLaren» номер кузова НОМЕР_2, 2006 року випуску та автомобіль «Bentley Continental» номер кузова НОМЕР_1, 2009 року випуску.

У подальшому, за договором купівлі-продажу від 05.06.2015 ОСОБА_9 придбала для ОСОБА_6 вказані автомобілі у ТОВ «Арвест».

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ОСОБА_9 не виконала зобов'язання по договору комісії на придбання транспортних засобів, чим порушила право власності позивача.

Також суд зазначив, що вказані договори були укладені після винесення Шевченківським районним судом м. Києва ухвали від 12.05.2015 у справі № 761/12427/15-к про задоволення клопотання ТОВ «Арвест» та скасування арешту на вищезазначені автомобілі. У зв'язку з цим, суд дійшов висновку, що на час укладення договору купівлі-продажу транспортних засобів та передачі у власність таких транспортних засобів позивачу, будь-яких обмежень щодо предмету цієї угоди не існувало.

З матеріалів справи вбачається, що Генеральною прокуратурою України розслідується кримінальне провадження від 03.09.2013 № 0000225 за підозрою громадянина України ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 3, ст. 27, ч. 3 ст. 209 КК України.

Під час досудового розслідування, 16.12.2011 органом досудового слідства з метою забезпечення виконання вироку в частині можливої конфіскації майна накладено арешт на спірні автомобілі.

Поза увагою суду залишено те, що ухвала Шевченківського районного суду м. Києва 12.05.2015 була скасована судом апеляційної інстанції ухвалою від 10.06.2015 у зв'язку з відсутністю документального підтвердження права власності на спірні автомобілі за ТОВ «Арвест».

Звертаючись до суду з даним позовом позивач вказував, що відповідач, в порушення укладеного між ними договору комісії, не передав йому придбані за його кошти автомобілі, чим фактично не визнав та оспорив право власності позивача, а відтак порушене право підлягає судовому захисту шляхом визнання за ним права власності в судовому порядку.

Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не ґрунтуються на вимогах закону.

У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 16 ЦК України передбачено способи захисту цивільних прав та інтересів.

За матеріалами справи підставами звернення з позовом до суду зазначено невиконання ТОВ «Арвест» п. 2.1 договору купівлі-продажу транспортних засобів від 05.06.2015 щодо передачі транспортних засобів та документів на них не пізніше 05.07.2015.

Таким чином, зазначені обставини вказують на порушення ТОВ «Арвест» зобов'язання за правочином. При цьому, докази того, що ТОВ «Арвест» оскаржує право власності позивача на спірні транспортні засоби відсутні.

У відповідності до ст. 620 ЦК України в разі невиконання боржником обов'язку передати кредиторові у власність або у користування річ, визначену індивідуальними ознаками, кредитор має право витребувати цю річ у боржника та вимагати її передання відповідно до умов зобов'язання.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України ухвалюючи рішення, суд має визначити які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Пунктом 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що неправильно обраний спосіб захисту права власності чи іншого речового права є підставою для відмови в позові.

Водночас, судом вказані вимоги ЦПК України та постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 не виконані, що призвело до прийняття незаконного рішення, оскільки позивачем невірно обрано спосіб захисту.

Встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши означені вище норми права, які регулюють виниклі правовідносини та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що у суду першої інстанції були відсутні належні законні підстави для висновку про наявність підстав для визнання за позивачем права власності на автомобілі.

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, тощо.

Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги та вбачає за необхідне скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, що не позбавляє особу права звернутись до суду за захистом порушеного права у інший спосіб, передбачений законом.

Щодо розподілу судових витрат, слід зазначити наступне.

При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 6 090 грн., що відповідає вимогам Закону України «Про судовий збір».

Задовольняючи позов та вирішуючи питання розподілу судових витрат суд першої інстанції стягнув з відповідача ОСОБА_7 на користь позивача судовий збір у розмірі 6 090 грн.

Оскаржуючи рішення суду в апеляційному порядку заступник прокурора просив відстрочити сплату судового збору. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14.01.2016 відстрочено прокурору сплату судового збору за подання апеляційної скарги до завершення апеляційного розгляду справи.

У відповідності з вимогами п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання апеляційної скарги на рішення суду справляється судовий збір у розмірі 110% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Таким чином, розмір судового збору за подання апеляційної скарги повинен був становити 6 699 грн. 00 коп. (6 090,00 грн. х 110%).

Згідно вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Частиною 5 вказаної статті передбачено, що якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на викладене та враховуючи те, що прокуратурі було відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги, однак суд апеляційної інстанції визнав її обґрунтованою і, як наслідок, дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову, то визначена законом сума судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду підлягає стягненню з позивача на користь держави.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва - задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7, Товариства з обмеженою відповідальністю «Арвест» про визнання права власності на транспортні засоби - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 (АДРЕСА_1) на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 6 699 (шість тисяч шістсот дев'яносто дев'ять) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І. Онщіук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва