СЕМЕНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №527/1829/15-ц
Провадження №2/547/8/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2016 року смт Семенівка, Полтавська область

Семенівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді В.Ф.Харченка,

за участі секретаря судового засідання Т.В.Артикульної,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 Семенівського районного суду Полтавської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 позивач, як правонаступник ЗАТ КБ "ПриватБанк", звернувся до Глобинського районного суду Полтавської області із зазначеним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги невиконанням відповідачем зобовязань щодо повернення коштів за кредитним договором № б/н від 28.03.2006, внаслідок чого на 30.06.2015 утворилася загальна заборгованість відповідача перед банком 23613,09 грн. Також заявлено вимогу про стягнення сплаченого позивачем при зверненні до суду судового збору 243,60 грн. Надалі справу передано на розгляд Семенівського районного суду Полтавської області.

Позивач свого представника у судові засідання не направляв, про місце, час і дату розгляду справи повідомлявся належним чином, звернувся до суду із заявою про підтримання позовних вимог, про розгляд справи за відсутності представника позивача, не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення. Надіслав до суду витребувані судом та інші письмові докази (документи). Надав додаткові пояснення, у т.ч. щодо терміну дії кредитної карти відповідача, який настав у березні 2013 року.

Ураховуючи зазначені обставини суд, за правилами ч.ч. 1, 2 ст. 158 ЦПК України, ухвалив розглянути справу за відсутності представника позивача.

Відповідач заперечував проти задоволення позову з тих підстав, що 28.03.2006 не укладав із банком кредитний договір, не підписував надану банком заяву на укладення договору та видачу кредитної карти, кредитну карту у банку не отримував. Надана банком заява на видачу відповідної карти підписана не ним, а іншою особою, 28.03.2006 він не перебував у м. Глобине у звязку із проходженням військової служби у м. Борисполі. З цих самих підстав клопотав перед судом про призначення почеркознавчої експертизи щодо питання виконання ним чи іншою особою підпису від імені ОСОБА_1 у наданій ПАТ КБ "ПриватБанк" заяві ОСОБА_1 від 28.03.2006 на отримання кредитної картки (відповідне клопотання судом задоволено, експертом складено висновок).

У судове засідання 28.04.2016 відповідач не з'явився.

Представник відповідача ОСОБА_2 заперечував проти задоволення позову повністю. Пояснив, що відповідач не укладав із банком відповідний кредитний договір, не подавав до банку та не підписував заяву про видачу кредитної карти, 28.03.2006 не був у м. Глобине через проходження військової служби у Київській області, карту у банку не отримував, нею не користувався. На усіх наданих банком документах щодо відповідача відповідні підписи проставлені не відповідачем, а іншою особою. Не підписання відповідачем заяви також підтверджено висновком судової експертизи. Посилаючись на ст. 1055 ЦК України вказував на нікчемність кредитного договору, не доведення позивачем факту виникнення кредитних правовідносин між позивачем, як банком, та відповідачем, як позичальником. У відповідача не виникло відносин із банком. Представник не зміг зробити припущення щодо особи, яка передала до банку копії паспорта відповідача, проставила на них та у заяві підписи від імені відповідача.

Позивач, відповідач та/або його представник не скористалися правом на звернення до відповідних органів з повідомленням про можливе вчинення кримінального правопорушення щодо підроблення підписів тощо, у т.ч. після відповідних розяснень судом відповідачеві і представникові відповідача такого права у порядку ч. 4 ст. 10 ЦПК України. Представник відповідача вважав недоцільним таке звернення, оскільки строки давності притягнення до можливої кримінальної відповідальності можливих винуватих осіб скінчилися.

Вислухавши пояснення відповідача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

В обґрунтування позову зазначено, що 28.03.2006 між позивачем, як банком (який є правонаступником ЗАТ КБ "ПриватБанк" (а.с. 17-19), і відповідачем, як позичальником, шляхом заповнення та підписання відповідачем заяви укладено договір № б/н, згідно якого відповідач отримав у банку емітовану банком кредитну карту із кредитним лімітом 3500,00 грн (а.с. 116), базова процентна ставка 3 % в місяць із розрахунку 360 днів в році, з строком дії кредитного ліміта відповідно до строку дії картки, з щомісячним платежем в розмірі 7 % від суми заборгованості. Відповідно до зазначеної заяви ця заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами складає між ним і банком договір про надання банківських послуг (а.с. 8-14).

Умовами кредитування передбачено, зокрема, кредитний ліміт 3500,00 грн, пільговий період кредитування 30 днів за кожною витратою із нарахуванням 0,01 % річних, щомісячна сплата мінімального платежу на користь банку протягом строку дії карти, штраф за порушення строків платежів за будь-яким грошовим зобовязанням більш ніж на 120 днів 500 грн + 5 % від ціни позову (а.с. 9, 12, 14). Строк дії виданої відповідачеві банком кредитної карти спливає у березні 2013 року (а.с. 88).

Позивач зазначає, що у такий спосіб між сторонами укладено кредитний договір.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку (а.с. 5-7) станом на 30.06.2015 у відповідача виникла заборгованість перед позивачем за договором № б/н від 28.03.2006 на суму 23163,09 грн, яка складається із: 4232,92 грн заборгованість за кредитом, 17779,55 грн заборгованість за процентами за користування кредитом, 500,00 грн штраф (фіксована частина), 1100,62 грн штраф (процентна складова). Також позивач 07.12.2015 надав до суду розрахунок заборгованості відповідача перед банком на 31.10.2015 на загальну суму 24706,45 грн (а.с. 88, 90-92), однак відповідної заяви про збільшення розміру позовних вимог подано не було.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі (ч. 2 ст. 10561 ЦК України).

Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 218 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (редакція на 28.03.2006) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦПК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

На підтвердження факту укладення кредитного договору у письмовій формі позивач надав заяву від 28.03.2006 (а.с. 116) у, якій, як вказує позивач, саме відповідач 28.03.2006 виконав свій підпис.

У висновку експерта від 15.03.2016 № 2/331 (а.с. 174-180), складеного на виконання ухвали суду від 08.12.2015 про призначення судової почеркознавчої експертизи (а.с. 96, 97), зроблено висновок, що підпис від імені ОСОБА_1 у наданій ПАТ КБ "ПриватБанк" заяві ОСОБА_1 від 28.03.2006 на отримання кредитної картки (а.с. 116) виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою.

Отже висновок експерта узгоджується з поясненнями відповідача і його представника про не підписування відповідачем вказаної заяви.

У наданих позивачем копіях паспорта громадянина України ОСОБА_1 (а.с. 119, 120) є виправлення дати посвідчення Глобинським відділенням ПГРУ КБ "ПриватБанк" вірності копії: напис "28 марта" вчинено поверх іншої дати (9 число 2006 року), виконаної червоним кольором, місяць у якій однозначно не проглядається.

Позивач не надав судові прийняту у банківській сфері розписку одержувача платіжної (кредитної) карти про одержання карти і пін-коду до неї. Аркуш 115 справи вказує на видачу карти ОСОБА_1 12.04.2006, проте не містить розшифрування підписів осіб, які на ньому зазначені.

Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам надано розяснення, що відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту). Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Пунктом 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" судам надано розяснення, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048-1052, 1054-1055). Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними".

Верховним Судом України у постанові від 11.11.2012 у справі № 6-63цс12 сформульовано такий висновок: правове значення для вирішення питання про визнання кредитного договору недійсним має додержання його сторонами вимог закону саме при його укладенні, а не виконанні.

Тобто закон обмежує з'ясування питання дотримання письмової форми кредитного договору виключно моментом його укладення, а не подальшого виконання будь-якою особою.

Встановлена у справі сукупність обставин та вказані положення ЦК України свідчать, що у справі не встановлено юридичного факту укладення між сторонами кредитного договору № б/н від 28.03.2006 у письмовій формі, що обумовлює його нікчемність, та, відповідно, не створює для відповідача юридичних наслідків.

Ураховуючи зазначене суд відмовляє у задоволенні позову повністю.

Відповідно до ч. 1 т. 88 ЦПК України суд стягує з позивача на користь відповідача 900,48 грн судових витрат, понесених останнім у звязку з проведенням судової почеркознавчої експертизи.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 208, 209, 212, 214, 215, 223, 291, 292, 294, 296 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1; РНОКПП НОМЕР_1) 900,48 грн судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Полтавської області через Семенівський районний суд Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.Ф.Харченко

Повний текст рішення складено 29.04.2016.