У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Закропивного О.В., Коротуна В.М.,

Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_5, треті особи: орган опіки і піклування Комсомольського району м. Херсона, ОСОБА_6, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, за касаційною скаргою ОСОБА_4, яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду Херсонської області від 17 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_2. Разом з нею у вказаному будинку зареєстрований її син ОСОБА_6 та його дитина від шлюбу з ОСОБА_4 - ОСОБА_5 Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 20 червня 2011 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 розірвано. За рішенням суду онука позивача залишилася проживати разом з матір'ю. Позивач зазначає, що її онука ОСОБА_5 тривалий час проживає за іншою адресою. На даний час у позивача виникла необхідність продати зазначений будинок, але реєстрація ОСОБА_5 перешкоджає цьому. У зв'язку з цим позивач просила визнати ОСОБА_5 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке знаходиться по АДРЕСА_3, надавши дозвіл позивачу на зняття з реєстрації із місця проживання ОСОБА_5 Таким чином, просила задовольнити позов.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 14 січня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 17 лютого 2016 року рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 14 січня 2016 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано ОСОБА_5 такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_2. У решті вимог відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4, яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_5, просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. ОСОБА_6 є батьком ОСОБА_5, яка зареєстрована за місцем його проживання і має право користуватися спірним жилим приміщенням. ОСОБА_5 є малолітньою дитиною, місце проживання якої визначили батьки, вона проживає з матір'ю за іншою адресою, не користується домоволодінням позивачки не за власним бажанням, а тому не можна вважати, що ОСОБА_5 відсутня за місцем реєстрації без поважних причин.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, виходив із того, що власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Реєстрація малолітньої дитини у спірному будинку є перешкодою для здійснення позивачем права власності, а саме: права продати належний їй житловий будинок. ОСОБА_5 зареєстрована, але фактично не проживає у житловому будинку, тому право власності ОСОБА_3 підлягає задоволенню.

Колегія суддів вважає, що такі висновки апеляційного суду є правильними, ґрунтуються на нормах матеріального права та узгоджуються з нормами процесуального права.

Судами установлено, що ОСОБА_3 є власником житлового будинку АДРЕСА_2, що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок від 16 травня 1997 року.

У вказаному будинку зареєстрована малолітня ОСОБА_5, батьками якої є: ОСОБА_4, яка зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1, та ОСОБА_6, який зареєстрований у будинку АДРЕСА_2.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 20 червня 2011 року, яке набрало законної сили, розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, залишено проживати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, з матір'ю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, стягнуто аліменти на утримання дитини.

Відповідно до акта обстеження умов проживання від 5 січня 2016 року малолітня дитина проживає за місцем проживання і реєстрації матері ОСОБА_4

Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У п. п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (із подальшими змінами та доповненнями) (далі - постанова Пленуму) роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Враховуючи положення ст. 405 ЦК України та роз'яснення п. 10 постанови Пленуму, зазначені вище обставини, якими відповідач обґрунтовує поважність свого не проживання у спірному будинку мають бути належним чином перевірені та оцінені судом, що є складовою вимогою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.XI.50).

Крім того, відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися найманим приміщенням на рівні з власником або наймачем.

Відповідно до актів обстеження умов проживання у будинку АДРЕСА_2 та у квартирі АДРЕСА_1, проведених органом опіки та піклування у Комсомольському районі м. Херсона, наявні усі умови для проживання та розвитку дитини.

Апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що місце проживання малолітньої дитини визначено рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 20 червня 2011 року з матір'ю, ОСОБА_5 не проживає у спірному будинку більше 5 років без поважних причин, а тому з урахуванням норм ст. 405 ЦК України є такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Таким чином, наявні підстави для визнання ОСОБА_5 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законне й обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 17 лютого 2016 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: О.В. Закропивний

В.М. Коротун

Л.М. Мазур

Т.О. Писана