Провадження № 2/522/2439/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

при секретарі Шевчик В.І.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в одеській області, за участю прокурора Одеської місцевої прокуратури №3, та третьої особи на боці відповідача - Малиновський ВП в місті Одеса ГУ Національної поліції України в Одеській області про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка 15.10.2015 року звернулась до суду з повозом до Державної Казначейської служби України, Головного управління Державної Казначейської служби України в Одеській області, за участю прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 та третьої особи на боці відповідача Малиновського ВП у місті Одеса ГУ Національної поліції України в Одеській області та просила стягнути на її користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 388 596 грн. 00 коп.

В обґрунтування зазначила, що у 2003 році відносно її батька ОСОБА_2 було порушено кримінальну справу за ст.143 ч.2 КК України (в редакції 1960 року). У 2004 році постанова про порушення кримінальної справи була скасована, як незаконна. Проте, в 2005 році слідчий Малиновського РВВС м. Одеси ОСОБА_3, зловживаючи службовим положенням, знову пред'явила йому обвинувачення за ст.143 ч.2 КК України. Крім того, слідчий порушила кримінальну справу та сфальсифікувала матеріали справи відносно дружини ОСОБА_4 та позивачки як доньки за ст.143 ч.2 КК України, по тим самим ознакам, що і відносно нього. 03.04.2006 року Київський районний суд м. Одеси при розгляді кримінальної справи у попередньому судовому засіданні повернув її прокурору Малиновського району м. Одеси, зазначивши, що до суду були направлені матеріали дослідчої перевірки, за якими могла проводитися тільки перевірка для вирішення питання про порушення кримінальної справи. Однак, суд апеляційної інстанції рішення суду скасував і направив справу на новий розгляд в той же суд.

Позивач зазначила, що справу до розгляду прийняв суддя Київського районного суду м. Одеси Галій С.П., який протягом пяти років затягував строки розгляду справи. При цьому позивач, будучи вагітною жінкою та потім матірю, що годує дитину, змушена була протягом тривалого часу їздити у судові засідання. Лише після цілого ряду скарг, клопотань, заяв, суддя Галій С.П. розглянув справу, дружина ОСОБА_4 та позивачка були виправдані за вироком суду. Суд апеляційної інстанції вирок судді Галія С.П. скасував в повному обсязі, як незаконний и вказав, що допущені порушення законів на стадії досудового слідства виключали можливість винесення будь-якого вироку, в тому числі і виправдувального. У подальшому, 27.08.2012 року слідчим Малиновського РВВС м. Одеси ОСОБА_5 винесено постанову про припинення кримінальної справи відносно позивачки та її батьків по ст.6 п.2 ст.213,п.2 КПК України, яку було нею отримано лише 15.08.2013 року. Таким чином, з дня порушення кримінальної справи, а саме, з 29.09.2005 року до дня припинення справи, вона знаходилась під судом та слідством протягом 7 років та 10 місяців, загалом 94 місяці.

Незаконне притягнення до кримінальної відповідальності по надуманим підставам, незаконне віддання до суду спричинило позивачці та її сім`ї тяжкі наслідки, як моральні, так і матеріальні. Вищевказані процесуальні дії органу досудового слідства та суду призвели до порушення нормальних життєвих зв'язків, завдали глибоких фізичних і моральних страждань, призвели до погіршення психологічного стану та ушкодження здоров'я, вплинули на підрив авторитету серед друзів та знайомих, принизили честь та гідність як людини та нотаріуса і призвели до інших негативних наслідків морального характеру.

Вважаючи, що внаслідок незаконних дій органів слідства та суду їй була завдана моральна шкода у розмірі 388 596 грн. 00 коп., яка розрахована у сумі потрійного розміру мінімальної заробітної плати за кожний місяць перебування під слідством та судом: 94 місяці х (1378 х 3) = 388 596,00 грн., позивач просила стягнути з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України вказану суму на підставі ст. 56 Конституції України, ст.ст. 23, 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 (діє на підставі довіреності від 15.11.2015 року) позов підтримав, просив його задовольнити у повному обсязі, обґрунтовуючи позовні вимоги ст. 56 Конституції України, ст.ст.23,1176 ЦК України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» та іншими нормативними актами. При цьому також пояснив, що позивачка, яка є його дочкою, весь цей час зазнавала страждань, оскільки її звинувачували в тому, що вона не скоювала та весь час впродовж тривалого часу повідомляли про таке звинувачення Управління юстиції Одеської області, куди звертались з різними запитами та листами, що також мало негативний вплив на її моральний стан та ділову репутацію , оскільки вона працювала нотаріусом та вважала себе поважною людиною. Крім того вона під час цих подій була вагітна, вимушена була їздити і на допити та на судові засідання, потім народила дитину, їй потрібно було її кормити грудним молоком. Проте вона і в цей час змушена була хвилюватися, що також впливало на її моральний та психологічний стан та стан її дитини. Вона постійно змушена була захищатися.

Прокурор Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_7 (діє на підставі довіреності від 15.12.2015 року) у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, вважає що він є безпідставним та необґрунтованим, просила відмовити.

Представники відповідачів Державної Казначейської служби України, Головного управління Державної Казначейської служби України в Одеській області у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином. До суду надійшли письмові заперечення ГУ ДКС України в Одеській області від 30.11.2015 року (а.с.56-60), за якими просили відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

Представник Малиновського ВП у місті Одеса ГУ Національної поліції України в Одеській області у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином. Причини неявки суду не повідомив.

Суд з урахуванням вимог ст. 169 ЦПК України, за згодою осіб, які брали участь у справі, ухвалив слухати справу за відсутності представників відповідачів та третьої особи.

Суд, вислухавши осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи наступне. 27.06.2003 року постановою прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_8 порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_2 за фактом шахрайського заволодіння майном ОСОБА_9 у сумі 40 000,00 доларів США за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.143 КК України (1960р.); справа направлена для організації досудового слідства прокурору Київського району м. Одеси.

18.12.2003 року постановою Приморського районного суду м. Одеси (справа №6-250) постанова прокурора відділу прокуратури Одеської області від 27.06.2003 року скасована.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18.05.2004 року постанова Приморського районного суду м. Одеси (справа №6-250) від 18.12.2003 року змінена, доповнена вказівкою і матеріали справи направлені прокурору для проведення додаткової перевірки.

Постановою старшого прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_10 від 16.08.2004 року постанову заступника прокурора Київського району м. Одеси ОСОБА_11 від 24.02.2004 року про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_2 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.143 КК України (в редакції 1960 року) скасовано; в порушені кримінальної справи за заявою ОСОБА_9 щодо шахрайських дій відносно нього з боку ОСОБА_2 відмовлено в звязку з відсутністю в діях останнього складу злочину передбаченого ч.2 ст.143 КК України (в редакції 1960 року) (а.с.6).

Проте, 29.09.2005 року постановою слідчого СВ Малиновського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області ОСОБА_3 було порушено кримінальну справу №0 відносно ОСОБА_4, ОСОБА_1 за ознаками злочину, передбаченого ст..143 ч.2 КК України (в ред.. 1960 року) (а.с. 5).

Також, постановою слідчого Афанасьєвої Л.В. від 03.06.2005 року застосовано до позивачки запобіжний захід - підписка про невиїзд (а.с.111).

Прокурором Малиновського району м. Одеси 10.01.2006 року було затверджено обвинувальний висновок відносно ОСОБА_2 В,І., ОСОБА_4, ОСОБА_1 та справу направлено до суду.

Постановою Київського районного суду м. Одеси (справа №1-531) від 03.03.2006 року матеріали кримінальної справи відносно ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_1 були повернуті на додаткове розслідування до прокуратури Малиновського району м. Одеси. Проте ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16.05.2006 року зазначена постанова скасована і кримінальна справа направлена на новий попередній розгляд в той же суд в новому складі.

Судом також встановлено, що кримінальна справа відносно дружини ОСОБА_6 та позивачки розглядалася в Київському районному суді м. Одеси суддею Галій С.П. протягом п`яти років. Лише 24.05.2011 року винесений вирок, за яким позивачка та ОСОБА_4 були виправдані, а ОСОБА_6 - визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.143 КК України (в редакції 1960 року) та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на три роки з відстрочкою виконання покарання строком на два роки (а.с.19-30).

Рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 16.06.2011 року суддю Галія С.П. за порушення законодавчо встановлених строків розгляду кримінальної справи було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани (а.с.35,36).

На вирок суду від 24.05.2011 року прокуратурою Малиновського району м. Одеси була подана апеляційна скарга з вимогою скасувати вирок та направити кримінальну справу на додаткове розслідування.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 08.12.2011 року вищевказаний вирок відносно ОСОБА_6, ОСОБА_4 та позивачки скасовано та справа направлена для додаткового розслідування прокурором Малиновського району м. Одеси (а.с.31-34).

Під час розслідування вказаної кримінальної справи органами дізнання, досудового слідства, прокуратурою та судом проводилися різні оперативно-розшукові заходи, слідчі та судові дії. Зокрема, слідчою СВ Малиновського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області ОСОБА_3 було здійснено обшук житла позивачки зі зломом дверей, що підтверджується копією постанови про проведення обшуку житла чи іншого володіння від 13.06.2005 року (а.с.114), актом від 16.06.2005 року (а.с.115), протоколом обшуку від 16.062015 року (а.с.116). Закордонний паспорт позивачки серії АС342836, виданий 04.03.1996 року, був вилучений для подальшого його анулювання (а.с.118-119). До позивачки неодноразово застосовувався привід (постанова від 19.10.2005 року (а.с.107), постанова від 23.05.2005 року (а.с.108).

27.08.2012 року старшим слідчим СВ Малиновського РВ ОМУ МУВС України в Одеській області було прийнято постанову про припинення провадження по кримінальній справі відносно позивача на підставі ст.6 п.2 та ст.213 п.2 КПК України. З вказаної постанови вбачається, що слідчі дії відносно позивачки та її батьків проводилися незаконно, в діях ОСОБА_1 відсутній склад злочину, запобіжний захід - підписка про невиїзд скасований (а.с.37). Копію постанови позивачка отримала 15.08.2013 року.

Крім того, 22.05.2014 року до ЄРДР були внесені відомості про те, що слідчим СВ Малиновського РВ ГУМВС України в Одеській області фальсифікувала матеріали кримінальної справи № 0 порушеної за ознаками складу злочину, передбаченого ст. 143 ч. 2 КК України (в редакції 1960 року) за ст. ст. 15, 190 ч. 4, 190 ч. 3 КК України відносно ОСОБА_2.

30.09.2014 року постановою старшого слідчого першого СВ СУ прокуратури Одеської області ОСОБА_12 кримінальне провадження № 0000223 від 22.05.2014 року закрито на підставі ст. 284 ч. 1 п. 2 КПК України у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_3 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366 ч. 1 КК України.

16.01.2015 року постановою заступника прокурора Одеської області Закерничного П. І. скасовано постанову старшого слідчого першого СВ СУ прокуратури Одеської області ОСОБА_12 від 30.09.2014 року, як таку, що винесена передчасно та є необґрунтованою.

27.02.2015 року постановою старшого слідчого першого СВ СУ прокуратури Одеської області ОСОБА_12 кримінальне провадження № 0000223 від 22.05.2014 року закрито на підставі ст. 284 ч. 1 п. 2 КПК України у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_3 ознак кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 364, 365, 366, 371, 372, 374 КК України.

Ухвалою суду від 19.06.2015 року (справа № 522/8418/15-к) постанову слідчого в ОВС першого СВ СУ прокуратури Одеської області ОСОБА_12 від 27.02.2015 року про закриття кримінального провадження № 0000223 від 22.05.2014 року скасовано, а матеріали кримінального провадження повернуті до прокуратури Одеської області для проведення досудового розслідування.

Також судом встановлено, що ОСОБА_13 наказом начальника Управління юстиції в Одеській області від 22.10.2002 року №432-ос була призначена на посаду нотаріуса Шостої Одеської державної нотаріальної контори (а.с.109). Наказом начальника Управління юстиції в Одеській області від 25.03.2004 року №108-ос ОСОБА_14 була переведена на посаду нотаріуса Пятої одеської державної нотаріальної контори (а.с.110). При цьому слідчою СВ Малиновського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області ОСОБА_3 неодноразово направлялись приписи начальнику Управління юстиції в Одеській області щодо перевірки факту порушення позивачкою вимог законодавства України про нотаріат, а саме в частині здійснення позивачкою протягом тривалого часу (з 18.09.2004 року по дата припису 2005 рік) своєї нотаріальної діяльності під прізвищем ОСОБА_14, хоча з 18.09.2004 року після укладення шлюбу прізвище позивачки було змінене на ОСОБА_1 (а.с.102-103).

При цьому, суд вбачає, що під час перебування під слідством та пізніше судом ОСОБА_1 була вагітною жінкою, а з 01.01.2008 року після народження сина ОСОБА_15 (свідоцтво про народження серії 1-ЖД №156963) матірю, що годує дитину.

Згідно виписки з амбулаторної картки КУ «Міська поліклініка №62» м. Одеса від 29.12.2008 року позивачка з 2005 року постійно перебувала під спостереженням лікарів, з грудня 2008 року (після народження дитини) у позивачки зявились дратівливість, головні болі, почуття страху та тривоги, у звязку з чим вона спостерігається у сімейного лікаря та невропатолога. Згідно виписок з медичних карток від 25.04.2009 року, від 25.03.2011 року, 20.03.2011 року, 08.07.2013 року, 23.09.2014 року позивачка майже кожного року перебуває на стаціонарному лікуванні з наступними діагнозами: хронічний спастичний коліт , хронічний холецисто - панкреатит , астено - неврологічний синдром.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд виходить з наступного.

Згідно до вимог ч.ч.1 та 2 ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди виникає у випадках, передбачених законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1 та п.2 ч.1 ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (в подальшому - Закону) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати

У наведених у ст.1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода (п. 5 ст. 3 зазначеного Закону).

У ч.1 ст.4 Закону зазначено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

У ч. 5 цієї статті зазначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих звязків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

В ч.6 вказаної статті зазначено, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Отже, відповідно вищенаведених норм закону, ОСОБА_1 має право на відшкодування моральної шкоди.

При цьому відповідно до п.2 ч.2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Відповідно до ч.ч.2 та 3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, установлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством та судом провадиться, виходячи з розміру, не меншого ніж один мінімальний розмір заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Право на відшкодування шкоди гарантоване й ч.5 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, норми якої згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р. № 3477-ІУ є джерелом національного права.

За розясненнями, що містяться в п.п.9,14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 (із змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи».

Визначаючи розмір грошової компенсації моральної шкоди, суд враховує наступне.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 вересня 2015 року складає 1378, 00 гривень.

Враховуючи період перебування позивачки під слідством та судом з 29.09.2005 року по 15.08.2013 року (всього 94 місяці) розмір відшкодування моральної шкоди не може бути меншим 129 532, 00 грн. (1378, 00 грн. х 94 міс.). При цьому суд враховує, що під час перебування під слідством до позивачки, яка була вагітною, а потім матірю, що годує дитину, неодноразово застосовувався привід, здійснювався обшук квартири, що спричиняло позивачці додаткові хвилювання. Клопотання та пояснення позивачки органами слідства не приймались до уваги.

Отже, виходячи із конкретних обставин цієї справи, засад розумності, виваженості і справедливості, надавши оцінку зібраним доказам про характер, обсяг та тривалість страждань позивачки у звязку із притягненням до кримінальної відповідальності, обвинуваченням у скоєнні злочину, перебування під слідством, порушення її життєвих планів та перспектив, стану здоровя, й інші негативні впливи внаслідок притягнення позивачки до кримінальної відповідальності, можливості відновлення її немайнових втрат, суд вважає за необхідне відшкодувати ОСОБА_1 моральну (немайнову) шкоду в розмірі трьох мінімальних розмірів заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом в сумі 388 596 грн. 00 коп. (1 378 грн. х 3 х 94 міс.).

Письмові заперечення представника відповідача та прокуратури суд не бере до увагу з огляду на їхню безпідставність та спростування зазначеним вище.

Згідно з Положенням про Державне казначейство України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 року №1232, Державне казначейство України є юридичною особою.

Статтею 176 ЦК України передбачено, що юридичні особи, створені державою, не відповідають за зобов'язаннями держави.

Відповідно до ст.48 Бюджетного кодексу України, в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету. Проте, Державне казначейство України не є розпорядником бюджетних коштів та не уособлює державу в бюджетних відносинах.

Пунктом 8 ст.7 та п.п. 1, 2 ст.29 БК України передбачено, що бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються Законом України «Про державний бюджет України».

Отже, стягнення шкоди, завданої громадянинові органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратурою або суду, проводяться через Державну казначейську службу України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом їх безспірного списання з відповідної бюджетної програми, а не з єдиного казначейського рахунку.

Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі викладеного та керуючись с ст.ст.. 1, 3, 10, 11, 15, 57, 60, 61, 169 ч.2, 208-209, 212-215, 218, ЦПК України; ст.. 15,16, 23, 1176 ЦК України, Закону "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" суд

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_16 Вікторівни до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в одеській області, за участю прокурора Одеської місцевої прокуратури №3, та третьої особи на боці відповідача- Малиновський ВП в місті Одеса ГУ Національної поліції України в Одеській області про стягнення моральної шкоди задовольнити.

Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з відповідної бюджетної програми на користь ОСОБА_1 моральну школу у розмірі 388 596 грн..

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення., згідно ч.1 ст. 294 ЦПК України.

Суддя: Домусчі Л. В.

27.04.2016