Є. у. н. с. 512/56/16-ц
Провадження № 2/512/77/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 року Савранський районний суд Одеської області

в складі: головуючого - судді Лепехи В.А., секретаря судового засідання Пустовіт С.П., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Саврань справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Орган опіки та піклування Савранської районної державної адміністрації Одеської області про позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и в:

28.01.2016 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач вказала, що вона є бабусею онуків: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Вказані діти проживають разом з нею та перебувають на її повному утриманні. Батьки дітей - відповідачі по справі, ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків. Не приймають участі в їх утриманні та вихованні, не переймаються долею дітей, їх здоров'ям та не спілкуються з ними.

Відповідачі проживають на території Концебівської та Байбузівської сільської ради.

12.10.2015р. Концебівська сільська рада Савранського району прийняла рішення № 40 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

19.10.2015 р. Байбузівська сільська рада Савранського району прийняла рішення № 49 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно його малолітнього сина ОСОБА_5.

З урахуванням зазначеного позивач просить позбавити батьківських прав відповідачів відносно її онуків.

В судовому позивач та її представник наполягали на задоволенні позовних вимог з мотивів зазначених в позовній заяві.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог. Вказали, що дійсно діти на дай час проживають зі своєю бабусею та знаходяться на її повному матеріальному забезпеченні і вихованні. Вони фактично не допомагають позивачці в утриманні та вихованні дітей в зв'язку з важким матеріальнгим станом та неприязненими стосунками, які склалися між ними та позивачкою. Категорично проти задоволення позову вважають що забезпечувати належне виховання та догляд за дітьми це їх правило та обов'язок і вони від цього обов'язку не відмовляються. Та збираються в законний спосіб вирішити питання про повернення дітей.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Савранської РДА Побережець В.П. заперечила проти позбавлення батьківських прав відповідачів відносно їх дітей та зазначила, що з батьками проведені бесіди, здійсненні обстеження умов проживання, які є задовільними для мешкання малолітніх дітей. Крім того, Концебівською сільською радою та Байбузівською сільською радою скасовані рішення про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав. Висновком ООП Савранської РДА визнано недоцільним позбавляти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 батьківських прав.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст.19 Конвенції про права дитини, держави - учасниці зобов'язані вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи.

Відповідно до п.9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до п.2 ч.1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного Суду України в п.п.15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив судам, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Виходячи зі ст.18 Конвенції з прав дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Європейський суд з прав людини у справі "Савіни проти України" (заява № 39948/06), зокрема у пункті 49 зазначив, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.

Частиною 1 статті12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

При цьому, судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження (а. с. 21) ОСОБА_2 є матір'ю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 18.12.2008 року (а. с. 22) ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно актів обстеження умов проживання (а. с. 54; 55) умови проживання для дітей у відповідача ОСОБА_2 є задовільними. ОСОБА_2 заперечує проти позбавлення її батьківських прав. Співмешканець ОСОБА_7 не заперечує проти проживання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 однією сім'єю з ними.

Відповідно до акту умов проживання ОСОБА_3 (а. с. 56), умови для проживання дитини ОСОБА_5 є добрими, будинок батька забезпечений усім необхідним для виховання та розвитку дитини. Співмешканка ОСОБА_8 не заперечує проти проживання сина ОСОБА_9 разом з ними.

Сільськими радами на території яких проживають відповідачі скасовані попередні рішення про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав, як такі, що прийнятті передчасно без повноцінного дослідження причин виниклого спору (а. с. 60; 61).

ООП Савранської РДА вважає недоцільним позбавляти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 батьківських прав щодо малолітніх дітей (а. с. 62). Згідно висновку ООП будь-яких підстав, що свідчили б про необхідність застосування такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав не виявлено.

Стаття 150 Сімейного кодексу України передбачає права і обов'язки батьків виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, здобуття освіти, готувати їх до самостійного життя.

Згідно ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Це означає, що мати чи батько вважаються такими, що ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, якщо вони за станом свого психічного здоров'я усвідомлюють значення своїх дій та можуть керувати ними, а також якщо вони мають юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов'язку.

Згідно довідки-характеристики Байбузівської сільської ради № 02-11/138 від 17.11.2015 року (а. с. 57), відповідач ОСОБА_3 характеризується з позитивної сторони, не має шкідливих звичок, веде нормальний спосіб життя, стоїть на обліку в Савранському РЦЗН. По мірі можливостей бере участь у забезпеченні дитини. Брав участь в АТО.

Згідно довідок Савранської ЦРЛ відповідачі не перебувають на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра (а. с. 58; 59).

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Таким правом відповідачі користуються, не самоусуваються він нього. Але в силу фактичної протидії позивачки вимушені вирішувати проблему повернення їхніх дітей в інший законний спосіб опираючись на підтримку Органу опіки та піклування і Службу у справах дітей Савранської РДА.

Тому, суд вважає, що застосування відносно відповідачів такого виняткогового способу цивільної відповідальності як позбавлення їх батьківських прав є передчасним.

На підставі викладеного, з урахуванням всіх обставин справи, провівши ретельний аналіз можливих наслідків запропонованого заходу, виходячи з найкращих інтересів дітей, приймаючи до уваги висновок органу опіки та піклування Савранської райдержадміністрації Одеської області (а. с. 62) щодо недоцільності позбавлення батьківських прав відповідачів, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1.

Враховуючи наведене та керуючись Законом України «Про охорону дитинства», Постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст. 150, 155, 164, 165, 167 Сімейного кодексу України, ст.10,58, 208, 212-215, 224-226, 232-233, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Судові витрати по справі покласти на позивача - ОСОБА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Одеської області через Савранський районний суд Одеської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В. А. Лепеха