АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/825/16 Справа № 202/5787/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Бєльченко Л. А. Доповідач - Лаченкова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2015 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму боргу у розмірі 192932 ( сто дев'яносто дві тисячі дев'ятьсот тридцять дві) гривні 50 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 878 ( вісімсот сімдесят вісім) гривень 20 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1051 ( одна тисяча п'ятьдесят одна) гривня 12 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2015 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За вимогами ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми.

Згідно із вимогами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Судом першої інстанції встановлено, що влітку 2005 року ОСОБА_2 взяв у ОСОБА_3 в борг 1700 доларів та 8300 доларів.

Факт отримання грошових коштів ОСОБА_2 не заперечував. Грошові кошти відповідач зобов'язався повернути протягом одного місяця. Оскільки відповідач став затягувати з поверненням боргу, в листопаді 2005 року позивач попросила його написати розписки, що він і зробив. В розписці, оформленої у формі зобов'язання, відповідач зазначає, що всі грошові кошти від господарської діяльності він буде направляти на погашення боргу, а недоотримана ОСОБА_3 сума, є його особистим боргом.

До 2014 року ОСОБА_2 частками повертав ОСОБА_3 суму боргу та повернув всього 1575 доларів, залишок боргу складає 8425 доларів. Зазначену суму позивач просила стягнути з відповідача за курсом НБУ 22.90 грн. за 1 долар у розмірі 192 932, 50 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що є законні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу у розмірі 8425 доларів США , яка за курсом НБУ 22,90 грн за 1 долар дорівнює 192 932 ,50 грн., згідно боргових розписок.

Приведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_2 про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ч. 1 ст. 218, ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича