У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

КарпенкоС.О., Мостової Г.І.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою її представником ОСОБА_4, на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 5 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 21 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ПАТ КБ «Надра» звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 23 травня 2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_3 укладений кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит в сумі 52 734 доларів США зі сплатою 14,49% річних з кінцевим терміном повернення 23 травня 2028 року.

Того ж дня і між тими ж сторонами укладений договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_3 передала в іпотеку банку належну їй земельну ділянку площею 0,0514 га, розташовану в СТ «Злагода» Бориспільського району Київської області, цільовим призначенням якої є ведення садівництва.

У порушення умов кредитного договору, ОСОБА_3 зобов'язання не виконувала, у зв'язку з чим банк достроково просить стягнути заборгованість в сумі 96 713,27 доларів США, звернувши стягнення на предмет іпотеки, із застосуванням процедури продажу, передбаченої ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Рішенням Бориспільського міськрайоного суду Київської області від 5 березня 2015 року, з урахуванням описки, виправленої ухвалою суду першої інстанції від 13 березня 2015 року, залишеними без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 21 травня 2015 року, позов задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 96 713,27 доларів США, що еквівалентно 2 298 971,10 грн, яка складається з 51 782,94 доларів США - заборгованості за кредитом, 30 314,32 доларів США - заборгованості за процентами, 4 007,86 доларів США - пені, 10 608,15 доларів США - штрафу, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на земельну ділянку площею 0,0514 га, кадастровий № НОМЕР_1, цільовим призначенням якої є індивідуальне садівництво, розташовану в СТ «Злагода» на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області, шляхом її продажу ПАТ КБ «Надра».

Застосовано процедуру продажу, передбачену ст. 38 Закону України «Про іпотеку», з укладенням від імені банку договору купівлі-продажу земельної ділянки з будь-якою особою-покупцем за ціною, визначеною на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності, з наданням ПАТ КБ «Надра» всіх повноважень продавця предмета іпотеки. На час реалізації вказаний предмет іпотеки передано в управління ПАТ КБ «Надра» у порядку, визначеному ст. 34 Закону України «Про іпотеку», з правом обладнання предмета іпотеки охоронними пристроями.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 просить скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 5 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 21 травня 2015 року, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 23 травня 2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого останній надано кредит у розмірі 52 734 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14,49% річних до 23 травня 2028 року, повернути який вона мала щомісячними платежами у розмірі по 680 доларів США.

У забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 23 травня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, за яким боржник передала в іпотеку банку земельну ділянку площею 0,0514 га, цільовим призначенням якої є індивідуальне будівництво, що розташована в СТ «Злагода» на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області, власником якої вона стане після отримання державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого на підставі договору купівлі-продажу від 23 травня 2008 року.

Додатковою угодою № 1 від 21 липня 2009 року кредитного договору на період з липня 2009 року по червень 2011 року встановлена процентна ставка у розмірі 8,4% річних, а з липня 2011 року по серпень 2028 року - 14,49% річних.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором, станом на 9 квітня 2014 року утворилась заборгованість у сумі - 96 713,27 доларів США, що еквівалентна 2 298 971,10 грн.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із положень договору, укладеного між сторонами, ст. ст. 526, 1054 ЦК України, Закону України «Про іпотеку» та дійшов висновку про наявність правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки у обраний позивачем спосіб за ціною, визначеною на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності на умовах та в порядку, передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Такі висновки судів попередніх інстанцій ґрунтуються на фактичних обставинах, встановлених судами, і відповідають вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Обґрунтовуючи порушення судами порядку звернення стягнення на предмет іпотеки, встановленого ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», ОСОБА_3, діючи через свого представника ОСОБА_4, не врахувала, що надіслання іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушення є обов'язковим для позасудового врегулювання питання звернення стягнення на предмет іпотеки, тому відсутність такої вимоги не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у вставленому законом порядку.

За змістом статті 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Отже, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення суду має відповідати вимогам частини шостої статті 38, статті 39 Закону України «Про іпотеку» та положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України й у ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому суд повинен указати, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Ухвалюючи рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, суди попередніх інстанцій, врахувавши вимоги ч. 6 ст. 38, ст. 39 Закону України «Про іпотеку», обґрунтовано вказали про необхідність визначення ціни продажу земельної ділянки на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності на умовах та в порядку, передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, оскільки висновків судів не спростовують і зводяться до переоцінки доказів, їх належності та допустимості. Проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, в інтересах якої діє представник ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 5 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 21 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.О.Кузнєцов
Судді: Т.Л.Ізмайлова О.В.Кадєтова С.О.Карпенко Г.І.Мостова