Номер провадження 2/754/356/16
РІШЕННЯ

Іменем України

28 березня 2016 року Деснянський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Панченко О.М.

за участі секретаря - Буцко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Авіалінії Харкова» про скасування наказів, відшкодування моральної шкоди та витрат пов»язаних з оплатою правової допомоги, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача про скасування наказів, відшкодування моральної шкоди та витрат пов»язаних з оплатою правової допомоги, просила визнати незаконним та скасувати наказ № 265-о від 19.05.2015 року «Про застосування дисциплінарного стягнення»; визнати незаконним та скасувати наказ №21 від 19.05.2015 року «Про зміну істотних умов праці працівника», зобов»язати відповідача поновити їй попередні умови праці; стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. та витрати пов»язані з оплатою правової допомоги в розмірі 3 069.36 грн.

Вимоги позову мотивує тим, що з 17.07.2013 року була прийнята на роботу до ПАТ «Авіалінії Харкова» на посаду інженера з планування Відділу планування технічного обслуговування Дирекції з підтримання льотної придатності, де працює на сьогоднішній день, що підтверджується копією трудової книжки.

18.05.2015 року відповідачем було винесено наказ №264-о від 18.05.2015 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення за прогул без поважних причин», відповідно до якого її було звільнено за прогул без поважних причин. 19.05.2015 року цей наказ було скасовано наказом №265-о «Про застосування дисциплінарного стягнення» та оголошено позивачу догану в зв»язку з порушенням трудової дисципліни. Підставою скасування наказу від 18.05.2015 року стала її вагітність.

Крім того, 19.05.2015 року відповідачем було видано наказ №21 «Про зміну істотних умов праці працівника», відповідно до якого було змінено істотні умови її праці, а саме встановлено посадовий оклад у розмірі 2000,00 грн. на місяць. Також, цим наказом зобов»язано начальника адміністративного відділу ПАТ «Авіалінії Харкова» ОСОБА_2 ознайомити позивача зі змістом даного наказу та попередженням про наступну зміну істотних умов праці з 22.07.2015 року, але не раніше ніж через два місяці з моменту ознайомлення із даним наказом, в термін до 20.07.2015 року одержати письмове підтвердження від позивача про згоду продовжувати роботу на умовах з урахуванням істотних умов праці, у разі незгоди позивача зі змінами істотних умов оплати праці запропонувати їй працевлаштування на інших вакантних посадах ПАТ «Авіалінії Харкова» (за наявності), при відсутності можливості працевлаштування або відмови позивача у переведенні на іншу посаду, звільнити даного працівника відповідно до чинного законодавства України.

Вважає, що вказані вище накази є незаконними та такими, що не відповідають вимогам законодавства, порушують її конституційні права, у зв»язку з чим підлягають скасуванню.

Наказ №265-о від 19.05.2015 року «Про застосування дисциплінарного стягнення» відповідно до якого їй було оголошено догану, оскільки вона була відсутня на робочому місці 23.04.2015 року з 09 год. 00 хв. до 09 год. 35 хв. та з 12 год. 30 хв. до 16 год. 25 хв. вважає незаконним, оскільки по перше вона була ознайомлена з ним лише 27.04.2015 року, крім того, на підставі акту про відсутність на робочому місці від 23.04.2015 року відповідачем в той же день було винесено наказ №256-о яким було зобов»язано її надати письмові пояснення з приводу відсутності на робочому місці. З даним наказом вона ознайомлена так і не була, що підтверджується відсутністю її підпису на вказаному наказі, її заявою, адресованою на ім»я т.в.о. Голови правління ПАТ «Авіалінії Харкова» від 27.04.2015 року, від 29.04.2015 року та її поясненнями на акті від 23.04.2015 року про відсутність на робочому місці, де вона зазначає, що наказ №256-о від 23.04.2015 року їй виданий не був. Також зазначила, що у період з 08.04 по 22.04.2015 року вона перебувала на лікарняному. 23.04.2015 року вона вийшла на роботу і була на робочому місці о 09 год. 20 хв., про запізнення повідомила свого керівника ОСОБА_4, повідомивши про те, що перебуває у транспортному заторі. Приїхавши на роботу вона одразу ж пред»явила листок непрацездатності начальнику адміністративного відділу ОСОБА_2, яка одразу ж вказала на недоліки які в ньому є, а саме не було двох печаток лікаря, не було дописано - «м. Київ» та у деяких строках не зазначено посаду лікаря. ОСОБА_2 дала їй завдання виправити вказані недоліки. Дочекавшись свого керівника, яка прибула вже після 10 години на роботу, вона розповіла їй про недоліки які є у лікарняному і які треба виправити та відпросилася до поліклініки, щоб все виправити і привести лікарняний до ладу. Ці обставини підтверджуються копією лікарняного листка з якого вбачається, що його було закрито саме 23.04.2015 року у зв»язку з чим вона була відсутня на роботі, оскільки за дорученням керівництва виправляла недоліки лікарняного. Крім того, відповідно до посадової інструкції інженера відділу планування технічного обслуговування Дирекції з підтримання льотної придатності, інженер відділу планування ТО є працівником із ненормованим робочим днем. Режим роботи - п»ятиденний, визначений режимом роботи Авіакомпанії.

Щодо Наказу «Про зміну істотних умов праці працівника» №21 від 19.05.2015 року, то вважає, то вважає що підстави винесення такого наказу є надуманими, в обґрунтування вказаного наказу відповідачем не надано жодного підтверджуючого документу щодо скрутного фінансово-економічного становища авіакомпанії або суттєвого зменшення обсягів виробництва і пасажиропотоку.

В обґрунтування моральної шкоди зазначила, що внаслідок порушення відповідачем її трудових прав вона втратила нормальні життєві зв»язки, порушено звичний спосіб її життя, що викликало необхідність вжиття додаткових зусиль для організації її життя.

В судовому засіданні представник позивача надала суду заяву про збільшення позовних вимог, крім вимог, що викладені в позовній заяві просила суд про визнання незаконним та скасування наказу №272-о від 03.09.2015 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1», яким її довірительці було оголошено догану за невиконання покладених на неї обов»язків, а саме завдання, що було поставлене в розпорядженнях Голови Правління ПАТ «Авіалінії Харкова». Вважає, що завдання яке було перед нею поставлене керівництвом вона виконала в повному обсязі, а тому наказ про оголошення їй догани вважає незаконним.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених у письмових запереченнях, пояснив, що всі накази, які були видані керівництвом ПАТ «Авіалінії Харкова» стосовно позивача і які нею оскаржуються були видані без будь-яких порушень норм чинного законодавства. Наказ №265-о від 19.05.2015 року «Про застосування дисциплінарного стягнення за прогул» був виданий в зв»язку з наявністю дисциплінарного проступку, відповідні пояснення в зв»язку з чим вона була відсутня на робочому місці нею подано не було. Щодо наказу «Про зміну істотних умов праці працівника» від 19.05.2015 року, то така пропозиція була позивачем прийнята, про що вона зазначила в самому наказі при ознайомленні з ним. Щодо Наказу «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1» від 03.09.2015 року, то цей наказ був виданий керівництвом також правомірно, оскільки позивачем не було виконано своєчасно розпорядження та не надано аналіз положень керівництва з підтримання льотної придатності в частині, що стосується діяльності відділу планування технічного обслуговування підприємства на відповідність вимогам PART-M та IOSA та відповідні пропозиції по покращенню процедур, пов»язаних із вказаним керівництвом, в частині, що стосується відділу, де вона працює та пов»язаних з веденням документації, записів і організації їх зберігання. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди та стягнення витрат на правову допомогу то вважає їх такими, що є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Всі вимоги позовної заяви вважає безпідставними та такими, що не можуть бути задоволені.

Вислухавши пояснення представника позивачки, заперечення представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається із копії наказу № 109 від 17.07.2013 року позивач була призначена на посаду інженера з планування Відділу технічного обслуговування Дирекції з підтримання льотної придатності (а.с. 137).

Наказом Т.в.о. Голови Правління №265-о від 19.05.2015 року позивачу було оголошено догану у зв»язку із порушенням трудової дисципліни, оскільки вона була відсутня на робочому місці 23.04.2015 року з 09 год. 00 хв. до 09 год. 35 хв. та з 12 год. 30 хв. до 16 год. 25 хв. (а.с. 143). Ніяких пояснень про причини відсутності у вказаний день та у вказані години керівництву не надала.

Вищевказаний наказ позивач вважає незаконним, посилаючись на те, що вона 23.04.2015 року після лікарняного вийшла на роботу, зранку попереджала свого керівника ОСОБА_4 про те, що перебуває у транспортному заторі, а тому трохи запізниться. Приїхавши на роботу о 09 год. 20 хв. вона одразу ж пред»явила листок непрацездатності начальнику адміністративного відділу ОСОБА_2, яка вказала на недоліки які в ньому є, а саме не було двох печаток лікаря, не було дописано - «м. Київ» та у деяких строках не зазначено посаду лікаря і дала їй завдання виправити вказані недоліки. Дочекавшись керівника, яка прибула вже після 10 години на роботу, вона розповіла їй про недоліки які є у лікарняному і які треба виправити та відпросилася до поліклініки, щоб все виправити і привести лікарняний у відповідність.

Частинами 1, 2 ст. 233 КЗпП України визначено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення.

Частиною 1 ст. 147-1 КЗпП України передбачено, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження, призначення на посаду) даного працівника.

Відповідно до ст. 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не враховуючи часу звільнення працівника від роботи у зв»язку з тимчасовою непрацездатністю або перебуванням його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Частина 1 ст. 149 КЗпП України, визначає, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Як було встановлено в судовому засіданні, відповідно до акту про відсутність на робочому місці від 23.04.2015 року, позивач була відсутня на робочому місці 23.04.2015 року з 09.00 год. до 09 год. 35 хв., з 12.30 год. до 16.25 год. З актом позивач була ознайомлена лише 27.04.2015 року (а.с. 18).

На підставі даного акту Відповідачем було видано наказ №256-о від 23.04.2015 року, яким зобов»язано позивача надати письмові пояснення з приводу її відсутності на робочому місці (а.с. 19).

Як було встановлено в судовому засіданні з даним наказом позивач не була ознайомлена, про що зазначила у заяві адресованій на ім»я т.в.о. Голови правління від 27.04.2015 року (а.с. 22-24). Крім того, у даній заяві позивач повідомила про причини відсутності на робочому місці 23.04.2015 року у вказані в акті години, а саме те, що їй необхідно було виправити недоліки у лікарняному листі та виконати вказівку начальника адміністративного відділу ОСОБА_2 по приведенню лікарняного листа у відповідність. Про це вона повідомила свого керівника ОСОБА_4, яка прийшла на роботу після 10 години і відпустила її до поліклініки. Копія лікарняного листка спочатку поданого позивачем начальнику адміністративного відділу міститься в матеріалах справи (а.с. 110). Також в матеріалах справи міститься копія лікарняного листка який був поданий позивачем після усунення у ньому недоліків лікарем (а.с. 111).

Відповідно до службової записки 24.04.2015 року позивач повідомила т.в.о. голови правління Сидорова В.М. про те, що їй не було надано на ознайомлення акт про її відсутність на робочому місці 23.04.2015 року, начальник адміністративного відділу ОСОБА_2 відмовилася ознайомити її з ним (а.с. 21).

Прогул є порушенням трудової дисципліни, за яке власник має право звільнити працівника або оголосити йому догану. В п. 4 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір може бути розірвано у разі прогулу (в т.ч. відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Суд вислухавши пояснення представників сторін у справі приходить до висновку про те, що причини відсутності позивача на роботі є поважними, її відсутність на роботі була узгоджена з керівництвом, нею було надано письмові пояснення про поважність причин її відсутності на робочому місці. При обранні виду стягнення відповідачем не було враховано, що відсутність позивача на робочому місці була зумовлена виконанням доручення Адміністрації, щодо виправлення недоліків лікарняного листка.

Зважаючи на все викладене вище, суд приходить до висновку про можливість задоволення вимог в цій частині та про визнання незаконним наказу №265-о від 19.05.2015 року про застосування дисциплінарного стягнення у частині оголошення догани ОСОБА_1, інженеру з планування Відділу планування технічного обслуговування Дирекції з підтримання льотної придатності, у зв»язку із порушенням трудової дисципліни та про його скасування в цій частині.

Щодо позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу №21 від 19.05.2015 року «Про зміну істотних умов праці працівника» та зобов»язання відповідача поновити позивачу попередні умови праці, то судом було встановлено наступне.

Як вбачається з копії наказу №21 від 19.05.2015 року «Про зміну істотних умов праці працівника» (а.с. 30) виданого т.в.о. Голови правління, позивачу було змінено істотні умови праці, а саме встановлено посадовий оклад в розмірі 2000 грн. в місяць. Як вбачається з копії даного наказу, позивач 08.06.2015 року була ознайомлена з ним, погодилася працювати на своїй посаді на умовах із змінами істотних умов праці, про що зробила відповідний запис.

Відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України, у зв»язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою.

Про зміну істотних умов праці працівник має бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці до їх запровадження. Повідомлення про зміну істотних умов праці є фактично повідомлення працівника про заплановану зміну умов укладеного з ним трудового договору з пропозицією продовжувати роботу в нових умовах.

Працівник може прийняти таку пропозицію або відмовитися від неї. Частиною 4 ст. 32 КЗпП України передбачено, що у випадку, якщо істотні умови праці не можуть бути збережені, а працівник не згоден продовжувати роботу на нових умовах, трудовий договір припиняється за п. 6 ст. 36 КЗпП України - на підставі відмови працівника від продовження роботи у зв»язку із зміною істотних умов праці. Мінімальний двомісячний термін попередження встановлено законодавством для того, щоб працівник, якщо він не згоден працювати в нових умовах, мав змогу знайти собі іншу роботу.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року №9 роз»яснено, що обґрунтованими змінами істотних умов праці будуть вважатися такі, які викликані в тому числі раціоналізацією робочих місць, запровадженням нових форм організації праці, а також впровадженням передових методів, технологій, тощо. Пунктом 31 вказаної Постанови передбачено, що згідно з ч. 3 ст. 32 КЗпП України у межах спеціальності, кваліфікації і посади, обумовленої трудовим договором, зміна істотних умов праці допускається, якщо це викликано змінами в організації виробництва і праці і працівник був повідомлений про ці зміни не пізніше ніж за два місяці до їх запровадження.

В судовому засіданні представник відповідача зазначив, що саме з таких причин, а саме - зміною в організації виробництва і праці, які були викликані зокрема скороченням парку повітряних суден, що експлуатує компанія, а також суттєвим зменшенням обсягів виробництва і пасажиропотоку, скрутним фінансовим становищем відповідача, як авіакомпанії, що призвело до необхідності проведення раціоналізації робочих місць та введенням нових форм організації праці і був прийнятий оскаржуваний позивачем наказ.

Вказані обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і підтверджуються фінансовим звітом ПАТ «Авіалінії Харкова» (а.с. 135-136).

Зважаючи на те, що позивач була попереджена про суттєві зміни умов праці, а саме зменшення розміру посадового окладу за два календарних місяці, а також те, що нею особисто було зроблено напис про її ознайомлення з наказом та згоду на такі умови праці із відповідними змінами, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Щодо позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу №272-о від 03.09.2015 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1» , то судом було встановлено наступне.

Згідно з розпорядженням №2-р від 13.08.2015 року Голова правління авіакомпанії в зв»язку із здійсненням реорганізації авіакомпанії та припиненням діяльності по технічному обслуговуванню повітряних суден, зобов»язав позивача здійснити аналіз положень керівництва з підтримання льотної придатності в частині, що стосується діяльності відділу планування технічного обслуговування підприємства на відповідність вимогам PART-M та IOSA та відповідні пропозиції по покращенню процедур, пов»язаних із вказаним керівництвом, в частині, що стосується відділу, де вона працює та пов»язаних з веденням документації, записів і організації їх зберігання. (а.с. 58).

Представник позивача в судовому засіданні зазначала про те, що вказане розпорядження було виконано її довірителькою і викладено у службовій записці від 14.08.2015 року (а.с. 59).

Представник відповідача в судовому засіданні зазначав, що позивач в своїй службовій записці від 14.08.2015 року замість надання відповідного аналізу нормативних документів, положення яких стосуються підтримання льотної придатності та пропозицій щодо їх удосконалення, послалась на відсутність посадової особи, яка б гарантувала ведення технічної документації, записів та їхнє зберігання.

Розпорядженням №2-р (1) від 26.08.2015 року позивачу, як інженеру було повторно доручено в строк до 31.08.2015 року виконати вказане вище розпорядження, при цьому її було попереджено, що у разі невиконання такого доручення, яке безпосередньо пов»язане з її службовими обов»язками буде поставлене питання про застосування до неї дисциплінарного стягнення.

В зв»язку з тим, що позивачем доручення керівництва виконано не було, будь-яких достатньо обґрунтованих пояснень такого не виконання надано не було, відповідно до наказу Голови правління компанії за №272-о від 03.09.2015 року ОСОБА_1, інженеру з планування технічного обслуговування відділу планування технічного обслуговування Дирекції з підтримки льотної придатності було оголошено догану (а.с. 56-57).

Відповідно до ст. 147 КЗпП України підставою застосування дисциплінарного стягнення є вчинення працівником протиправного винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визначається дисциплінарним проступком. Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов»язків, закріплених нормами трудового права, такими як Кодекс Законів про працю України, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором, колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця.

В судовому засіданні судом було встановлено, що позивач, отримавши від керівництва компанії розпорядження щодо подання у визначений строк відповідної службової записки із аналізом нормативних документів та надання вказаних в розпорядженні пропозицій не виконала покладені на неї трудові обов»язки, що підтверджується доповідною запискою (правовим висновком) юриста авіакомпанії (а.с. 66,70-71).

Зважаючи на викладене вище, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог позову в цій частині, оскільки вони є не доведеними представником позивача в судовому засіданні.

Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим представником моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його прав призвели до моральних страждань, порушило звичний порядок та уклад життя, порушило його репутацію як сумлінного працівника і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Перелік юридичних фактів, що зазначені у вказаній статті, знайшли своє підтвердження та є підставою для відшкодування моральної шкоди, що полягає в позбавленні позивача гарантованого Конституцією України та Кодексу Законів про працю України права на працю, внаслідок чого позбавлено засобів до існування.

Суд враховує вище викладене, ступінь вини відповідача та, керуючись роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними у постанові від 31 березня 1995 року № «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року № 5) при з'ясуванні доказів на підтвердження факту заподіяння моральних страждань дійшов висновку, що позов в частині відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню в сумі 1 000 грн.

Як роз'яснено у Методичних рекомендаціях «Відшкодування моральної шкоди» (Лист Міністерства юстиції України № 35-13/797 від 13.05.2004 р.) моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи; будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Щодо вимог про стягнення суми витрат на правову допомогу, то судом було встановлено наступне.

На підтвердження витрат на правову допомогу представником позивача було надано копію договору про надання юридичної допомоги № 17/07-15 від 20.07.2015 року, укладений між позивачем та ТОВ «Адвокатська компанія «Кравець та партнери» (а.с. 43-45), копію додаткової угоди №1 про зміну договору про надання юридичних послуг №17/07-15 від 17.07.2015 року (а.с. 152-153), копію довіреності від 20.07.2015 року, якою позивач уповноважує юристів компанії на представництво інтересів позивача в суді (а.с. 46), акт надання послуг №110 від 20.07.2015 року (а.с. 40), рахунки на оплату №141 від 20.07.2015 року (а.с. 41) та від 06.11.2015 року №222 (а.с. 154), квитанцію №133 про сплату позивачем грошової суми у розмірі 3069,36 грн. на здійснення правової допомоги (а.с. 42) та на суму 2 923.00 грн. (а.с. 155).

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом.

Право на правову допомогу також закріплено і статтею 27 ЦПК України.

Згідно вимог ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких належать і витрати на правову допомогу.

Виходячи зі змісту ст.ст. 56, 84 ЦПК України ці витрати мають бути пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допускаються до участі в розгляді справи ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь в розгляді справи.

Представником позивача у суді була ОСОБА_7, яка здійснювала представництво інтересів на підставі довіреності (а.с. 46). В матеріалах справи в наявності є також розрахунки витрачених нормогодин на здійснення процесуальних дій, пов'язаних з об'ємом процесуальних прав сторони, передбачених ст.ст. 27, 31ЦПК України та положень ч.2 ст.56 ЦПК України.

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 5 991.20 грн., що підтверджується відповідно розрахунками витрат на правову допомогу та платіжними дорученнями.

Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести та обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Таким чином, аналізуючи позовні вимоги та зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд вважає, що є всі підстави для часткового задоволення позову.

Згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 79, 88, 208, 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 38,40, 147-149, 174,237-1 Кодексу Законів про працю України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ №265-о від 19.05.2015 року про застосування дисциплінарного стягнення у частині оголошення догани ОСОБА_1, інженеру з планування Відділу планування технічного обслуговування Дирекції з підтримання льотної придатності, у зв»язку із порушенням трудової дисципліни.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Авіалінії Харкова» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1 000 грн. та витрати, пов»язані з оплатою правової допомоги у розмірі 5 991 грн. 20 коп.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Авіалінії Харкова» на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя