УХВАЛА

іменем україни

27 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Закропивного О.В., Хопти С.Ф.,

ЧерненкоВ.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» про стягнення суми страхового відшкодування та моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником - ОСОБА_4, на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 5 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області

від 28 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 27 липня 2013 року по вул. Українській у м. Кривому Розі сталася дорожньо-транспортна пригода, у результаті якої було пошкоджено автомобіль марки «Daewoo Matiz», державний номерний знак НОМЕР_1, який належить на праві власності ОСОБА_5 та яким він керував. Зазначав, що постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 серпня 2013 року винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди визнано ОСОБА_6, водія автомобіля марки «ВАЗ 2101», державний номерний знак НОМЕР_2, цивільно-правова відповідальність якого застрахована в приватному акціонерному товаристві «Українська акціонерна страхова компанія АСКА».

29 липня 2013 року він звернувся із заявою до відповідача про виплату страхового відшкодування за пошкоджений автомобіль «Daewoo Matiz» та того ж дня представником страхової компанії був проведений огляд автомобіля і складений кошторис пошкоджень на суму 8 725 грн 38 коп. Проте йому не було надано відповіді стосовно розгляду його заяви та не здійснено виплати страхованого відшкодування.

Позивач з урахуванням уточнених позовних вимог просив суд стягнути з відповідача на його користь страхове відшкодування у розмірі 8 725 грн 38 коп., пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування в сумі 4 140 грн 19 коп.,

2 тис. грн на відшкодування моральної шкоди, 9 020 грн витрат на правову допомогу, а також сплачений судовий збір.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 5 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 в особі представника - ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходили із того, що власником пошкодженого транспортного засобу «Daewoo Matiz» є ОСОБА_5, а доказів того, що остання уповноважила ОСОБА_3 на отримання страхового відшкодування, позивачем не надано, тому вважали, що ОСОБА_3 є неналежним позивачем. При цьому послались на те, що визнання ОСОБА_3 постановою суду потерпілим у дорожньо-транспортній пригоді не дає йому права на отримання страхового відшкодування.

Проте з такими висновками судів погодитися не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 27 липня 2013 року по вул. Українській у

м. Кривому Розі сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було пошкоджено автомобіль марки «Daewoo Matiz», державний номерний знак НОМЕР_1, який належить на праві власності ОСОБА_5, яким він керував. Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого РогуДніпропетровської області від 13 серпня 2013 року винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди визнано ОСОБА_6, водія автомобіля марки «ВАЗ 2101», державний номерний знак НОМЕР_2, цивільно-правова відповідальність якого застрахована в приватному акціонерному товаристві «Українська акціонерна страхова компанія АСКА».

29 липня 2013 року ОСОБА_3 звернувся із заявою до відповідача про виплату страхового відшкодування за пошкоджений автомобіль «Daewoo Matiz» та того ж дня представником страхової компанії був проведений огляд автомобіля і складений кошторис пошкоджень на суму 8 725 грн 38 коп., однак виплату страхованого відшкодування не здійснено.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що відповідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Він та ОСОБА_5 перебувають у зареєстрованому шлюбі, зазначений автомобіль зареєстрований на дружину, є їх спільним сумісним майном, тому він, як співвласник транспортного засобу в силу Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має право на страхове відшкодування.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 395 ЦК України передбачено, що речовим правом на чуже майно є право володіння.

Згідно зі ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень гл. 29 цього Кодексу.

За ст. 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Таким чином, особа, яка хоч і не є власником, але має законне право володіння майном, має право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну, а також втрату інших доходів при їх доведеності.

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України суди на зазначені положення закону уваги не звернули; доводів сторін як на підтвердження, так і на заперечення позову належним чином не перевірили, фактичних обставин не встановили, не навели у судових рішеннях мотивів відхилення зазначених доводів.

При цьому суди не врахували вимоги ст. 396 ЦК України про те, що й особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, тобто й особа, яка хоч і не є зареєстрованим власником, але має законне право володіння майном, має право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну, а також втрату інших доходів при їх доведеності.

Отже, висновки судів про необґрунтованість позову є передчасними і ґрунтується на припущеннях, що заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Ураховуючи, що фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення справи не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником - ОСОБА_4, задовольнити частково.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 5 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: О.В. Закропивний

С.Ф.Хопта

В.А.Черненко

С.П.Штелик