УХВАЛА

іменем україни

29 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовомОСОБА_3 до товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа - Гарант», треті особи: страхове товариство з додатковою відповідальністю «Гарантія», ОСОБА_4, про стягнення страхового відшкодування

за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником - ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду Львівської області від 1 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 12 квітня 2014 року сталась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля «Міtsubishi Pajero», номерний знак НОМЕР_1, під його керуванням, та автомобіля ГАЗ 205-222, номерний знак ВС 7942 СI, під керуванням ОСОБА_4, внаслідок якої обидва транспортні засоби отримали технічні пошкодження. ДТП сталась за участі забезпечених транспортних засобів, під керуванням осіб, цивільно-правова відповідальність яких була застрахована відповідно страховим товариством з додатковою відповідальністю «Гарантія» (далі - СТДВ «Гарантія») та товариством з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі - ТДВ СК «Альфа-Гарант»), водії склали спільне повідомлення про ДТП, визначивши винним у ДТП водія ОСОБА_4, тому позивач вважав, що страхове відшкодування повинно здійснити ТДВ СК «Альфа-Гарант», у виплаті якого йому безпідставно було відмовлено.

Ураховуючи зазначене та уточнивши позовні вимоги, позивач просив стягнути на його користь 10 490 грн 81 коп. невиплаченого страхового відшкодування, 5 310 грн 86 коп. інфляційних втрат з 26 вересня 2014 року по 31 травня 2015 року, 3 372 грн 57 коп. пені з 26 вересня 2014 року по 30 червня 2015 року, 239 грн 71 коп. - 3 % річних з 26 вересня 2014 року по 30 червня 2015 року, 4 тис. грн витрат, яких він зазнав у зв'язку з відновленням свого порушеного права, всього - 23 413 грн 95 коп.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 3 серпня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_3 10 490 грн 81 коп. страхового відшкодування,

5 310 грн 86 коп. інфляційних втрат з 26 вересня 2014 року по 31 травня 2015 року, з 372 грн 57 коп. пені з 26 вересня 2014 року по 30 червня 2015 року,

239 грн 71 коп. - 3 % річних з 26 вересня 2014 року по 30 червня 2015 року, а всього - 19 413 грн 95 коп. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ТДВ СК «Альфа-Гарант» 4 тис. грн відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 1 грудня 2015 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено такої підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування як відсутність підтвердження чинності поліса страхування, відповідачем доказів визнання полісу у встановленому законом порядку недійсним суду не надано. Тому зі страховика підлягає стягненню страхове відшкодування та суми, передбачені ст. 625 ЦК України.

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що договір страхування, укладений між СТДВ «Гарантія» та ОСОБА_3 у силу положень ст. ст. 203, 215 ЦК України є нікчемним, тому автомобіль «Міtsubishi Pajero», номерний знак НОМЕР_1, не можна визнати забезпеченим у момент настання ДТП. Суд дійшов висновку про те, що у сторін у момент ДТП були відсутні достатні умови, визначені положеннями ч. 33.2 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які б давали їм підстави для складання спільного повідомлення про ДТП без повідомлення органів МВС України.

Проте погодитись із такими висновками апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом встановлено, що 12 квітня 2014 року на вул. Б. Хмельницького, 172 у м. Львові сталася ДТП за участю автомобіля «Mitsubishi Pajero», номерний знак

ВС 5559 ВО, під керуванням ОСОБА_3, та автомобіля ГАЗ 2705-222, номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант», а ОСОБА_3 у СТДВ «Гарантія», що підтверджується відповідними полісами: від 10 квітня 2014 року та від 9 квітня 2014 року.

Судом установлено, що у зв'язку із настанням ДТП за відсутності травмованих (загиблих) людей та з огляду на те, що обидва транспортні засоби були забезпеченими, жоден із водіїв не перебував у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, виходячи з положень ч. 33.2 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за взаємною згодою, спільно склали повідомлення про ДТП, з якого вбачається, що винним у порушенні Правил дорожнього руху України, що призвело до ДТП, є ОСОБА_4

Згідно з протоколом огляду транспортного засобу від 30 квітня 2014 року ремонтною калькуляцією від 26 травня 2014 року та звітом про оцінку автомобіля «Mitsubishi Pajero Wagon», номерний знак НОМЕР_1, автомобіль «Mitsubishi Pajero», номерний знак НОМЕР_1, у результаті ДТП отримав технічні ушкодження, вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових КТЗ «Mitsubishi Pajero», номерний знак НОМЕР_1 складає 12 887 грн 10 коп.

Відповідно до ст. 981 ЦК України договір страхування укладається у письмовій формі, договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). У разі недодержання письмової форми договору страхування таки договір є нікчемним.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про страхування» факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування.

Пунктом 1.8 ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчення укладання такого договору.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 204 ЦПК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Судом також установлено, що 9 квітня 2014 року ОСОБА_3 на підтвердження укладання договору страхування між ним та СТДВ «Гарантія» було видано поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який містить підпис страхувальника та відтиск печатки страховика (а. с. 4).

При настанні ДТП страховик видав бланк Європротоколу та стікер полісу, на якому міститься підпис страховика, що свідчить про волевиявлення останнього на реальне настання правових наслідків.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд у порушення наведених вище норм права не звернув уваги на те, що таких підстав для визнання правочину нікчемним як відсутність у договорі підпису законом не передбачено.

Відповідно до ст. 983 ЦК України договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі страховим полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 9 квітня 2014 року він набирає чинності з 9 квітня 2014 року та діє до 8 квітня 2015 року.

Таким чином страховик передбачив у договорі страхування строк його дії. Апеляційний суд не врахував положення ст. 983 ЦК України та дійшов помилкового висновку про те, що умовою набрання чинності договором страхування є внесення страхового платежу.

Крім того, висновки апеляційного суду про те, що договір страхування є нікчемним з тих підстав, що СТДВ «Гарантія» на момент вчинення правочину не мала відповідної ліцензії є передчасним, оскільки відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним» правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), згідно зі ст. 227 ЦК України є оспорюваним, а не нікчемим. При цьому судом не враховано, що зазначений вище страховий поліс у судовому порядку не оспорювався та недійсним не визнавався.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ч. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено, його рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником - ОСОБА_5, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 1 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф.Хопта

С.П. Штелик