Провадження № 4-с/761/128/2016
У Х В А Л А

Іменем України

06 травня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Паночко О.М.

за участю скаржника: ОСОБА_1,

представника ПАТ «Укрнафта»: Пушанко І.О.,

представника ВДВС Шевченківського РУЮ у м.Києві: Норки Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за скаргою ОСОБА_1, заінтересовані особи - Публічне акціонерне товариство «Укрнафта», старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Петрусенко Ганна Олександрівна про визнання постанови неправомірною та скасування,-

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшла вказана скарга для продовження розгляду після скасування ухвали Апеляційним судом м.Києва.

В скарзі скаржник просить: визнати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (ВП №48088841) від 27.08.2015 року, винесену старшим державним виконавцем Петрусенко Г.О. неправомірною та скасувати її.

Скаргу заявник обгрунтовує тим, що на виконанні у ДВС Шевченківского РУЮ у м.Києві знаходиться виконавчий лист, виданий Шевченківським районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрнафта» суми боргу у розмірі 30 694,30 грн., ВП №48088841.

Як зазначає заявниця, у заочному рішенні на підставі якого було видано виконавчий лист містилася описка, яка була і у виконавчому листі та невірно зазначено прізвище відповідача (боржника) «ОСОБА_5.». 29.04.2011 року на підставі вказаного виконавчого листа було відкрито виконавче провадження та в постанові державного виконавця також містилась помилка у прізвищі боржника.

Ухвалами Шевченківського районного суду м.Києва було виправлено описку у рішенні та виконавчому листі. Проте виправлення у виконавчий лист належним чином здійснено не було.

10.07.2015 року старшим державним виконавцем Петрусенко Г.О. було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-6291/08 на суму 30 694,30 грн.

18.07.2015 року скаржниця отримала вказану постанову. Після ознайомлення 22.07.2015 року з матеріалами виконавчого провадження заявниця з'ясувала, що прийнято до виконання виконавчий лист, в якому прізвище боржника «ОСОБА_1», а в постанові про відкриття виконавчого провадження «ОСОБА_1». В той же час виконавчий лист містить виправлення, які здійснені невідомою особою.

28.07.2015 року заявниця подала до суду скаргу на постанову про відкриття виконавчого провадження та в цей же день подала до ВДВС заяву в якій повідомила про звернення до суду із скаргою на постанову про відкриття виконавчого провадження та просила зупинити виконавче провадження.

11.09.2015 року скаржниця отримала оскаржувану постанову. 14.09.2015 року подала скаргу до ВДВС про незаконність дій державного виконавця по винесенню постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та повідомила, що буде оскаржувати її до суду.

ОСОБА_1 вважає оскаржувану постанову неправомірною на тій підставі, що після отримання повідомлення про оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження державний виконавець у відповідності до положень ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» повинна була зупинити виконавче провадження та не мала проводити виконавчі дії, зокрема, накладати арешт на майно боржника.

В судовому засіданні заявниця скаргу підтримала та просила задовольнити її в повному обсязі.

Державний виконавець Норка Є.В. в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви на тій підставі, що з боку державного виконавця не було порушення норм Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, в судовому засіданні він пояснив, що на даний час вказане виконавче провадження перебуває в нього на виконанні.

Представник ПАТ «Укрнафта» в судовому засіданні заперечила проти задоволення скарги на тій підставі, що з боку державного виконавця не було порушень норм Закону України «Про виконавче провадження», проте ОСОБА_1, знаючи що рішення набрало законної сили вживає всіх можливих заходів для невиконання рішення суду, чим порушує права ПАТ «Укрнафта» на належне виконання рішення суду.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши сторони, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні скарги за наступних підстав.

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження", передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення)..

Статтею 11 цього ж Закону встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У відповідності до ч.1 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова (ч.2 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження»).

У разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення (ч.1 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження»).

Як встановлено в судовому засіданні, 09.07.2008 року Шевченківським районним судом м.Києва проголошено рішення у справі за позовом ВАТ «Укрнафта» до ОСОБА_5 про стягнення суми та стягнуто з ОСОБА_5 на користь ВАТ «Укрнафта» 30 694,30 грн.

22.04.2011 року видано виконавчий лист на виконання рішення суду.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 29.12.2011 року виправлено описку в рішенні суду від 09.07.2008 року та зазначено вірно прізвище відповідача - ОСОБА_1.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 25.04.2015 року виправлено помилку у виконавчих листах, виданих Шевченківським районним судом м.Києва №2-6291 від 22.04.2011 року та зазначено вірно прізвище боржника - ОСОБА_1.

Як вбачається з копії виконавчого листа, він раніше пред'являвся до виконання та був повернутий 11.11.2014 року на підставі п.2 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження».

07.07.2015 року до ПАТ «Укрнафта» звернулась до ВДВС Шевченківського РУЮ в м.Києві із заявою про примусове виконання виконавчого листа №2-6291/08.

Постановою старшого державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м.Києві Петрусенко Г.О. від 10.07.2015 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-6291/08, виданого 22.04.2011 року Шевченківським районним судом м.Києва.

28.07.2015 року ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м.Києва із скаргою та просила визнати неправомірною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 10.07.2015 року ВП №48088841.

В цей же день ОСОБА_1 повідомила ДВС, що подала скаргу на постанову про відкриття виконавчого провадження та просила зупинити виконавче провадження.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 04.08.2015 року відкрито провадження за скаргою ОСОБА_1 про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.

Заявниця в судовому засіданні пояснила, що на даний час скарга ще не розглянута по суті.

18.09.2015 року ОСОБА_1 повторно звернулась до ДВС із скаргою про зупинення виконавчого провадження.

Стаття 37 Закону України «Про виконавче провадження» визначає обставини, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження.

Пункт 5 частини 1 вказаної статті передбачає обов'язок державного виконавця зупинити виконавче провадження у випадку прийняття судом до розгляду скарги на постанову органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення.

Дана стаття не передбачає обов'язку державного виконавця зупиняти виконавче провадження у випадку оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження.

Стаття 38 Закону України «Про виконавче провадження» визначає випадки за яких державний виконавець має право зупинити виконавче провадження. Проте вказана стаття також не передбачає підстав для зупинення провадження у випадку оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження.

Отже, оскільки згідно норм Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено ні обов'язок, ні право державного виконавця зупинити виконавче провадження у випадку оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження, державний виконавець мав виконувати свої обов'язки визначені Законом.

Стаття 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Частиною 2 вказаної статті визначені шляхи накладення арешту на майно боржника, зокрема, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження (ч.3 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження»).

Так як рішення суду у встановлений державним виконавцем строк не виконано, у зв'язку з цим, з метою забезпечення виконання рішення суду на підставі ст.57 Закону України «Про виконавче провадження», постановою старшого державного виконавця ДВС Шевченківського РУЮ в м.Києві Петрусенко Г.О. від 27.08.2015 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення 30 694,30 грн.

14.09.2015 року ОСОБА_6 звернулась із скаргою до ВДВС Шевченківського РУЮ в м.Києві в якій просила зупинити виконавче провадження, оскільки вона оскаржує постанову про відкриття виконавчого провадження. До скарги було надано копію ухвали Шевченківського районного суду м.Києва від 04.08.2015 року.

З копії виконавчого провадження вбачається, що державним виконавцем не було виявлено майна боржника.

Частина 2 ст.387 ЦПК України передбачає, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права та свободи.

Державний виконавець у відповідності з ч.2 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Як встановлено в судовому засіданні, на даний час постанова про відкриття виконавчого провадження не скасована, з моменту набрання рішенням законної сили та відкриття виконавчого провадження боржницею вчиняються можливі дії для уникнення виконання рішення суду, чим вона порушує право ПАТ «Укрнафта» на справедливий суд.

Отже, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відсутні підстави для зупинення виконавчого провадження, боржник у строки, визначені державним виконавцем не виконала рішення суду в добровільному порядку, тому суд приходить до висновку, що державний виконавець діяла у відповідності до норм Закону України «Про виконавче провадження», а тому підстави для скасування постанови про арешт майна боржника відсутні.

На підставі вищевикладеного та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст.383-389 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_1, заінтересовані особи - Публічне акціонерне товариство «Укрнафта», старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Петрусенко Ганна Олександрівна про визнання постанови неправомірною та скасування - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п'яти днів з дня її проголошення через Шевченківський районний суд м.Києва до Апеляційного суду м.Києва.

СУДДЯ: Н.Г.Притула