Апеляційний суд міста Києва
Справа № 22-ц/796/7147/2016 Головуючий у 1-й інстанції - Мазур І.В.
Доповідач - Кабанченко О.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Рубан С.М.,

Желепи О.В.

при секретарі - Перетятько А.К.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28 березня 2016 року

в справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 28 березня 2016 року частково задоволено позов ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 завдану майнову шкоду в розмірі 2 130 грн. 00 коп. та судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп., а всього 2 617 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом не взято до уваги те, що питання відшкодування шкоди автомобілю марки Сіат (держ. номер НОМЕР_1) вже було предметом судового розгляду. Так, рішенням у справі № 759/2982/15-ц від 9 квітня 2015 року відмовлено у задоволенні позову позивачів до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди і у цій справі фігурував рахунок № АКС-000094 від 16 січня 2015 року на суму 5 173 грн. 50 коп. Вартість матеріального збитку позивачів не була підтверджена висновком експертного автотоварознавчого дослідження. Отже, з огляду на наявність двох різних рахунків та на відсутність доказів розміру дійсно понесених витрат, позивачами належними та допустимими доказами не підтверджений розмір завданих збитків, як обов'язкової умови для прийняття судом рішення про відшкодування майнової шкоди. Зазначає також те, що завдання шкоди автомобілю відбулось при реалізації відповідачем у межах необхідної оборони права на захист свого чоловіка від протиправних дій ОСОБА_3, а тому, в силу положень ст. 1169 ЦК України у такому випадку відшкодування шкоди покладається на особу, яка вчинила протиправну дію, що викликала необхідність застосування мір захисту.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

Вироком Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 19 червня 2015 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 10 серпня 2015 року вказаний вирок суду залишено без змін./а.с. 7-15/

Відповідно до рахунку-фактури № АКС-001912 від 22 липня 2015 року завдано шкодувнаслідок пошкодження автомобіля, що належав ОСОБА_4, на суму 2 130 грн. /а.с.5/

У жовтні 2015 року позивачі звернулися до суду з даним позовом, просили ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 2 130 грн.. В обгрунтування позовних вимог посилалися на те, що 06 серпня 2014 року о 09год.00 хв. позивачі рухалися на автомобілі марки «Сіат» в напрямку Києва по трасі Київ - Чоп. ОСОБА_3 зупинились на перехресті з регульованим світлофором с. Стоянка, до автомобілю, в якому знаходились позивачі, підійшов невідомий чоловік та почав бити кулаком по автомобілю, вимагаючи звільнити автомобіль. Все відбувалось на проїжджій частині. ОСОБА_3 вийшов з авто та запитав причину зупинки, на що чоловік в нецензурній формі повідомив про бажання розібратися та завдати фізичні ушкодження, звинуватив у тому, що позивач не вміє керувати автомобілем. З автомобіля, з якого вийшов нападник, вийшла відповідач, яка побачила, що її чоловік ОСОБА_6 бігає за ОСОБА_3 з електрошокером, підійшла до автомобіля позивачів та розбила задню ліву стоп фару, чим спричиниламатеріальну шкоду. Факт завдання матеріальної шкоди з боку ОСОБА_2 повністю доведений вироком Києво-Святошинського районного суду Київської обл. від 19 червня 2015 року, яким встановленонаступне: «ОСОБА_2 зрозуміла, що ситуація не контрольована, тому вийшла з автомобіля та, за для того щоб відволікти увагу від свого чоловіка, розбила фару автомобіля «Сіат Кордоба». Вказані свідчення відповідачка давала під присягою та повідомлена про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих свідчень.

Відповідач позов не визнала, посилалась на те, що позивачі, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилаються на ст. 1166 ЦК України, однак за змістом даної статті для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільного-правова відповідальність не настає. Позивачами належним чином не підтверджено розмір завданих збитків. З вироку суду, яким засуджений ОСОБА_3 вбачається, що причиною поведінки відповідача стали неправомірні дії ОСОБА_3, який вже на той момент розбив дзеркало бокового виду автомобіля Шкода Октавія д/ н НОМЕР_2 і намагався побити чоловіка відповідача. Тому завдання шкоди автомобілю відбулось при реалізації ОСОБА_2 у межах необхідної оборони права на захист свого чоловіка від протиправних дій ОСОБА_3, а відповідно доположень ст. 1169 ЦК України у такому випадку відшкодування шкоди покладається на особу, яка вчинила протиправну дію, що викликала необхідність застосування мір захисту. Внаслідок дій ОСОБА_3 та ОСОБА_4 чоловік відповідачки отримав травми та став інвалідом третьої групи.

Задовольняючи частково позовні вимоги та покладаючи на відповідача обов'язок по відшкодуванню шкоди, яка була нею завдана позивачу ОСОБА_4, яка була власником автомобілю, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду, вважає, що він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що наданий позивачами на підтвердження розміру матеріальної шкоди рахунок-фактура №АКС-001912 від22 липня 2015 року є неналежним доказом, оскільки цей рахунок не є підтвердженням здійснення позивачами витрат, не було проведено експертне дослідження автомобілю з метою встановленню вартості матеріального збитку, у пошкодженого автомобіля під час розгляду кримінальної справи змінився власник, судова колегія відхиляє, зважаючи на наступне.

Як встановлено судом, і це не спростовується відповідачем, саме останньою був пошкоджений автомобіль, який на час пошкодження належав позивачу ОСОБА_4

Таким чином, ОСОБА_4 має право вимагати відшкодування шкоди від винної в цьому пошкодженні особи, незалежно від того, що в подальшому право власності на належний їй автомобіль було перереєстроване на ОСОБА_5

Відповідно до ст. ст. 57, 58, 64 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими сторони обґрунтовують свої доводи і заперечення, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, серед іншого, і на підставі письмових доказів, якими є будь-які документи, акти, довідки листи або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, наданий позивачами рахунок-фактура, у якому міститься інформація щодо розміру завданої шкоди, зважаючи на те, що відповідачем доказів на спростування цієї інформації не надавалось, є належним доказом у справі.

При цьому, відповідач підтвердила, що судом їй було роз'яснено право заявити клопотання про призначення експертизи для визначення розміру матеріального збитку, проте такого клопотання нею не було заявлено ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді.

Та обставина, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 09 квітня 2015 року ОСОБА_3 було відмовлено у задоволенні позову про відшкодування матеріальної шкоди, не є підставою для скасування оскаржуваного рішення та закриття провадження у справі або відмови у задоволенні позову, оскільки у зазначеній справі Латосвські звертались з позовом до ОСОБА_6, у задоволенні позову їм було відмовлено.

Також відповідач у скарзі посилається на наявність двох рахунків на ремонт автомобілю позивача, а саме рахунку від 16 січня 2015 року на суму 5 173,50 грн. та рахунку від 22 липня 2015 року на суму 2 130 грн., проте, дослідивши вказані рахунки, судовою колегією було встановлено, що в обох рахунках визначена однакова вартість ліхтаря заднього та робіт по його зняттю та встановленню - 2 130 грн., яку позивачі просили стягнути з відповідача ОСОБА_2

Судова колегія не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що судом невірно встановлено обставини справи, а саме те, що завдання шкоди автомобілю відбулось при реалізації відповідачем у межах необхідної оборони права на захист свого чоловіка від протиправних дій ОСОБА_3, і тому, в силу положень ст. 1169 ЦК України у такому випадку відшкодування шкоди покладається на особу, яка вчинила протиправну дію, що викликала необхідність застосування мір захисту.

Так, ст. 1169 ЦК України регулюються правовідносини, які виникають при завданні шкоди при здійсненні особою права на самозахист від протиправних посягань, в тому числі у стані необхідної оборони без перевищення її меж.

В даному випадку, вироком Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 19 червня 2015 року відносноОСОБА_3 було встановлено, що ОСОБА_2 розбила фару автомобіля ОСОБА_3 перед тими, як ОСОБА_3 став наносити тілесні ушкодження чоловіку ОСОБА_2. (а.с. 8).

За вироком суду відносно самої ОСОБА_2 протиправних посягань не було, отже нею не здійснювалось право на самозахист і вона не перебувала в стані необхідної оборони.

Також, з урахуванням встановлених вироком суду обставин, відсутні підстави для застосування в даному випадку ст. 1171 ЦК України, оскільки не встановлено, що за даних умов у ОСОБА_2 не було можливості усунути небезпеку іншими засобами.

З огляду на наведене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: