Ухвала

іменем україни

13 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Фаловської І.М., Кафідової О.В., Колодійчука В.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Родовід Банк» до ОСОБА_4, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Адмін», про звернення стягнення на майнові права, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «Родовід Банк» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 22 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Родовід Банк» (далі - ПАТ КБ «Родовід Банк») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 23 квітня 2008 року між ним та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого банк надає позичальнику кредит на оплату частини вартості об'єкту інвестування по договору про участь у фонді фінансування будівництва виду «А», укладеного між сторонами, а саме: вбудованого нежилого приміщення (підвал 9-ти поверхової секції) у житловому будинку АДРЕСА_1 на загальну суму 234 000 долари США по 23 квітня 2018 року включно.

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між сторонами укладено договір іпотеки від 23 квітня 2008 року. Відповідно до п. 1.3 договору іпотеки предметом іпотеки є об'єкт інвестування, а саме вбудоване нежиле приміщення (підвал 9-ти поверхової секції), загальною площею 130 кв. м, у житловому будинку АДРЕСА_1, яке стане власністю іпотекодавця у майбутньому на підставі договору про участь у фонді фінансування будівництва виду «А» від 23 квітня 2008 року, укладеного між іпотекодавцем та позивачем.

Відповідач систематично порушувала умови кредитного договору та рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2011 року з неї стягнуто на користь ПAT «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором від 23 квітня 2008 року в розмірі 13 607 984,01 грн.

У зв'язку з невиконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором, банк просив суд звернути примусове стягнення на майнові права за договором іпотеки від 23 квітня 2008 року, укладеним між сторонами, а саме - на об'єкт інвестування вбудоване нежиле приміщення (підвал 9-ти поверхової секції) у житловому будинку АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4 у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, шляхом уступки ОСОБА_4 позивачу права вимоги - майнових прав на вбудоване нежитлове приміщення за договором.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 22 грудня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «Родовід Банк», мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 23 квітня 2008 року між сторонами укладено кредитний договір, відповідно до п. 1.1. якого банк надає позичальнику кредит на оплату частини вартості об'єкту інвестування по договору № 1 про участь у фонді фінансування будівництва виду «А», укладеному між сторонами, а саме - вбудованого нежилого приміщення (підвал 9-ти поверхової секції) у житловому будинку АДРЕСА_1 на загальну суму 234 000 доларів США по 23 квітня 2018 року включно.

Відповідно до п. 3.1. вказаного кредитного договору для забезпечення зобов'язань щодо погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування грошовими коштами, пені за порушення зобов'язань за цим договором, а також відшкодування збитків у зв'язку з порушенням умов цього договору до моменту реєстрації права власності на об'єкт інвестування є об'єкт інвестування, який стане власністю позичальника у майбутньому, а саме на вбудоване нежиле приміщення (підвал 9-типоверхової секції) у житловому будинку АДРЕСА_1.

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між сторонами укладено договір іпотеки від 23 квітня 2008 року, відповідно до п. 1.3. якого предметом іпотеки є об'єкт інвестування, а саме - вбудоване нежиле приміщення (підвал 9-ти поверхової секції), загальною площею 130 кв. м, у житловому будинку АДРЕСА_1, яке стане власністю іпотекодавця у майбутньому на підставі договору № 1 про участь у фонді фінансування будівництва виду «А» від 23 квітня 2008 року, укладеного між іпотекодавцем та позивачем.

Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 26 травня 2011 року оформлено право власності на квартири та нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 за юридичними та фізичними особами, проте відповідач не є власником житлових чи нежитлових приміщень вказаного будинку (а. с. 129-132).

Власником приміщення АДРЕСА_1 є товариство з обмеженою відповідальністю «АДМІН» (далі - ТОВ «АДМІН») на підставі свідоцтва від 03 серпня 2011 року про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Запорізької міської ради (а. с. 133).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вірно виходив із того, що позов банку ґрунтується на вимогах п. 2.1.6. договору іпотеки, однак об'єкт інвестування введено в експлуатацію, у нього є інший власник, який не є відповідачем у справі.

Разом з тим, враховуючи указані встановлені в ході розгляду обставини банк у день ухвалення рішення по справі заявив клопотання про зміну предмету позову, в якій просив в тому числі залучити до участі у справі нових відповідачів (а. с. 142-150).

Так, банк в уточненій позовній заяві просив суд: скасувати вказане рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 26 травня 2011 року; скасувати свідоцтво від 03 серпня 2011 року про право власності на нерухоме майно, видане виконавчим комітетом Запорізької міської ради; скасувати державну реєстрацію права власності на приміщення № 150 у будинку АДРЕСА_1 за ТОВ «АДМІН»; визнати право власності на приміщення АДРЕСА_1 за ОСОБА_4; у рахунок погашення вказаної заборгованості звернути стягнення на приміщення № 150 у будинку АДРЕСА_1.

Банк також просив суд залучити до участі у справі співвідповідачами ТОВ «АДМІН» та виконавчий комітет Запорізької міської ради.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 серпня 2015 року було відмовлено у прийнятті до розгляду вказаного уточненого позову та роз'яснено, що з позовом банк може звернутись до суду в загальному порядку.

Разом з тим, згідно правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду України від 01 липня 2015 року № 6-467цс15, від 01 липня 2015 року № 6-745цс15, від 18 листопада 2015 року № 6-1737цс15, від 02 березня 2016 року № 6-2307цс15, від 02 березня 2016 року № 6-224цс15 не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, а тому місцевий суд вірно відмовив у прийняття вищевказаних уточнених позовних вимог.

Крім того, позивач не позбавлений звернутися до суду з відповідним позовом, враховуючи вимоги процесуального закону.

Місцевий суд всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову. Крім того, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Родовід Банк» відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 22 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук