Справа № 462/2977/15 Головуючий у 1 інстанції: Колодяжний С.Ю.
Провадження №22-ц/783/3170/16 Доповідач в 2-й інстанції: Бакус&nbsp; В.Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - судді Бакуса В.Я.,

суддів: Гірник Т.А., Левика Я.А.,

секретар: Симець В.І.,

з участю: позивача ОСОБА_2 та її представників ОСОБА_3 і ОСОБА_4, представника відповідача - Львівської міської ради - Процик І.І., відповідача ОСОБА_6 та його представників - ОСОБА_7 та ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 22 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Львівської міської ради та ОСОБА_6 про визнання дій неправомірними,

встановила:

рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 22 березня 2016 року в задоволені вказаному вище позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила представник позивача, просить його скасувати й ухвалити нове, яким визнати незаконними дії Львівської міської ради по узгодженню межі між будинками № 4 та № 6 по вул. В.Дідушка, які оформлені протоколом узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів Львівської міської ради № 147 від 27.03.2015 року. Заявник посилається на те, що рішення суду є незаконним та не обґрунтованим, оскільки мається порушення норм процесуального та матеріального права. Зокрема, заявник зазначає, що суд не взяв до уваги той факт, що на підставі протоколу узгоджувальної комісії межа земельної ділянки між сторонами є погодженою, а відтак фактично протокольним рішенням Львівська міська рада вирішила земельний спір стосовно межі; узгоджувальна комісія при прийняті свого рішення не досліджувала всіх необхідних документів, зокрема генплану м. Львова, який доводить, що межа земельної ділянки проходила по стіні будинку відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу - позивача ОСОБА_2 та її представників ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на підтримання апеляційної скарги, представника відповідача - Львівської міської ради - Процик І.І., відповідача ОСОБА_6 та його представників - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на заперечення апеляційної скарги, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

В квітні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду та просила визнати неправомірними дії Львівської міської ради по узгодженню межі по лінії «Б-В» акту обстеження та показу меж земельної ділянки по АДРЕСА_1 від 21.01.2015 року, по середині між будинками на однаковій віддалі до будинку АДРЕСА_1, які оформлені протоколом узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів Львівської міської ради № 147 від 27.03.2015 року.

На обґрунтування своїх вимог покликається на те, що є власником будинку АДРЕСА_1 та має в користуванні земельну ділянку за цією ж адресою, яка межує із земельною ділянкою ОСОБА_6 - власника будинку АДРЕСА_1 В січні 2015 року вона відмовила дружині відповідача щодо погодження межі земельної ділянки для вироблення кадастрового плану і про це повідомила Львівську міську раду. Згодом отримала витяг з протоколу № 147 від 27.03.2015 року засідання узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів, яка ухвалила погодити межу між земельними ділянками по лінії Б-В (акт обстеження та показу меж земельної ділянки у АДРЕСА_1 від 21.01.2015) по середині між будинками, на однаковій віддалі до будинку АДРЕСА_1. Вважає, що в результаті протиправних дій узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів Львівської міської ради безпідставно змінено межі, які визначені містобудівною та земельно-кадастровою документацією та порушено її право землекористування, а відтак просила задовольнити її вимоги.

Відмовляючи у задоволені вимог районний суд виходив з того, що протокол узгоджувальної комісії не є рішенням органу місцевого самоврядування та що вказаний протокол не є правовстановлюючим документом, а відтак необхідності у захисті у вказаний позивачем спосіб немає правових підстав.

Встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником будинку АДРЕСА_1, що підтверджується копіями витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 9525501 від 10.01.2006 року та № 31388913 від 21.09.2011 року (а.с. 9,10).

Відповідач ОСОБА_6 є власником будинку АДРЕСА_1, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.05.2013 року та від 01.07.2013 року (а.с. 111, 112).

Зазначені будинки знаходяться на земельних ділянках, які є суміжними і знаходяться в користуванні сторін, а власником ділянок є територіальна громада м. Львова в особі Львівської міської ради.

Ухвалою Львівської міської ради від 23.10.2014 року № 4006 «Про надання громадянам дозволу на виготовлення проектів землеустрою» гр. ОСОБА_6 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою для оформлення землекористування на земельну ділянку на АДРЕСА_1 без зазначеної площі ділянки та встановлених меж, зобов'язано виготовити через спеціалізовану землевпорядну організацію проект землеустрою та подати до міської ради на затвердження.

Між власниками будинку виник спір щодо земельної межі між будинковолодінням.

Ухвалою Львівської міської ради № 1826 від 14.11.2012 року утворено Узгоджувальну комісію для вирішення земельних спорів та затверджено Положення про цю комісію.

Згідно п.1.3 Положення про узгоджувальну комісію для вирішення земельних спорів, затвердженого ухвалою Львівської міської ради № 1826 від 14.11.2012 р., основною формою діяльності узгоджувальної комісії є засідання; основним документом, який створює комісія, є протокол. За результатами розгляду спорів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, додержання громадянами правил добросусідства узгоджувальна комісія готує своє рішення, яке оформляється відповідно до протоколу.

Згідно зі ст. 12 ЗК питання розпорядження землями територіальної громади віднесено до повноважень сільських, селищних, міських рад.

Відповідно до ст.152 ЗК держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язанні з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту прав.

Згідно з ч.ч.2, 3, 5 ст.158 ЗК виключно судами вирішується: земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування території сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 р. № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, що згідно зі ст. 158 ЗК суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішеннями органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів.

Ст. 106 ЗК передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Порядок відновлення меж визначається центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

На виконання зазначеної статті наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 р. №376, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, якою визначено механізм відновлення меж земельних ділянок на місцевості, який здійснюють: виконавець - юридична або фізична особа, яка отримала ліцензії на проведення робіт із землеустрою та топографо-геодезичних робіт; замовник - орган державної влади, орган місцевого самоврядування; власник (користувач) земельної ділянки, який замовляє роботи із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відтак, рішення узгоджувальної комісії має рекомендаційний, а не імперативний характер.

Таким чином, вирішуючи вимоги позивача районний суд вірно прийшов до висновку, що спір про встановлення чи відновлення меж земельних ділянок не підвідомчий суду.

Статтею 116 ЗК передбачено, що громадяни та юридичні особи, набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Надання міською радою дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки не породжує право власності чи користування земельною ділянкою виходячи з положень зазначених норм права, норм ст.ст. 116, 118, 125, 126 ЗК .

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на принципах, відповідно до яких ніхто не може бути змушений робити те, що не передбачене законодавством. У такому разі, якщо розгляд земельної суперечки відповідним органом місцевого самоврядування не приніс позитивного результату, особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права на землю.

Таким чином, перевірка правильності формулювання волі відповідача стосовно спірної земельної ділянки, встановлення меж та передачі її сторонам не може бути розглянутий судом шляхом аналізу рішення узгоджувальної комісії, який оформлений протоколом № 147 від 27 березня 2015 року, а вчинення будь-якими органами дій щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки поза волею власника земельної ділянки можуть бути предметом розгляду суду у випадку їх оскарження.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими і не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного рішення, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

В той же час, колегія суддів вважає, що з урахуванням змісту та предмету позову та вищевикладеного, слід виключити з мотивувальної частини рішення суду абзац 12 який починається словами: « Як встановлено в судовому засіданні…» та закінчується словами: « …що є правомірним і ґрунтується на законі», оскільки в цьому абзаці районний суд дав оцінку правомірності встановлення узгоджувальною комісією межі між земельними ділянками позивача та відповідача ОСОБА_6

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. 313, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 22 березня 2016 року залишити без змін, виключити з мотивувальної частини рішення суду абзац 12, який починається словами: «Як встановлено в судовому засіданні…» та закінчується словами: «…що є правомірним і ґрунтується на законі».

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Бакус В.Я.

Судді: Гірник Т.А.

Левик Я.А.