Справа №: 398/5217/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"29" березня 2016 р.

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

судді Нероди Л.М.,

секретарі Борозни Л.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору управління Держгеокадастру в Олександрійському районі Кіровоградської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку набувальної давності,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року позивач звернулася до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом до ОСОБА_2 сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору управління Держгеокадастру в Олександрійському районі Кіровоградської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку набувальної давності.

Позов мотивує тим, що позивач є племінницею тітки ОСОБА_3, яка померла 20.04.2000 року. За життя померла не отримала державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 8,78 в умовних кадастрових гектарах, у с. Попельнасте, що підтверджується оригіналом сертифікату серія КР №0141447. Сертифікат зареєстровано 08.04.1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №210. При видачі громадянину державного акту на право приватної власності на земельну ділянку цей сертифікат повертається до Олександрійської районної державної адміністрації. У лютому 2014 року позивач звернулася до Олександрійської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке належало померлій, але постановою від 12.02.2014 року нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3, так як відповідно статей Цивільного Кодексу Української РСР від 18.07.1963 року №1540-VI, який діяв на момент смерті тітки, такої категорії спадкоємців, як племінники не існує, і за правом представлення можуть спадкувати тільки онуки та правнуки спадкодавця, що не дає можливості оформити спадщину нотаріально. Позивач просить визнати за ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, право на земельну частку (пай) розміром 8,78 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Шевченка, відповідно до Сертифікату серія КР №0141447, виданого громадянину України члену КСП ім. Шевченка ОСОБА_2 сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області ОСОБА_3 на підставі рішення Олександрійської районної державної адміністрації від 11 березня 1997 року №94-р та зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 08 квітня 1997 року за номером 210, в порядку набувальної давності.

Представник позивача надав письмову заяву в якій просить розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області та представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору управління Держгеокадастру в Олександрійському районі Кіровоградської області просили слухати справу у їх відсутність, згідно листів.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_3 на підставі рішення Олександрійської райдержадміністрації від 11 березня 1997 року №94-р, отримала сертифікат серія КР №0141447 на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Шевченка ОСОБА_2 сільської ради Олександрійського району, Кіровоградської області, розміром 8,78 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), вартістю на той час у розмірі 29 511 грн. 00 коп.

Згідно свідоцтва про смерть серії І-ОЛ №131748 виданого 22.04.2000 року, ОСОБА_3 померла 20.04.2000 року.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15.09.2014 року, встановлено факт, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 20.04.2000 року, є рідною сестрою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер 01 березня 1993 року, і тіткою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_3 немає, згідно листа завідуючої Олександрійської районної державної нотаріальнох контори від 25.02.2016 року, вих. №217/01-16.

З часу смерті тітки ОСОБА_3, позивач заволоділа оригіналом сертифікату серія КР №0141447 на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Шевченка ОСОБА_2 сільської ради Олександрійського району, Кіровоградської області, розміром 8,78 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташовану на території ОСОБА_2 сільської ради.

У лютому 2014 року позивач звернулася до Олександрійської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке належало померлій.

Постановою від 12.02.2014 року нотаріус Олександрійської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3, так як відповідно статей Цивільного Кодексу Української РСР від 18.07.1963 року №1540-VI, який діяв на момент смерті тітки, такої категорії спадкоємців, як племінники не існує, і за правом представлення можуть спадкувати тільки онуки та правнуки спадкодавця, що не дає можливості оформити спадщину нотаріально.

Отже, позивач добросовісно, відкрито та безперервно володіє Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії КР №0141447.

Конституцією України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави; обєктом права власності Українського народу.

Відповідно до статті 13 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють від імені Українського народу права власника в межах, визначених Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними обєктами права власності народу відповідно до закону. Відповідно до статті 14 Конституції України право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ст. 325 ЦК України, субєктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи, які можуть бути власниками будь-якого майна.

Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом та вважається правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно положень ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно.

Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України цієї статті право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Однак, ОСОБА_1 не має можливості отримати правовстановлюючі документи, належним чином оформити право власності та використовувати земельну ділянку, право на яку засвідчує Сертифікат серії КР №0141447.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. При цьому в п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Оскільки ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року, норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001р., а отже, визнати право власності за набувальною давністю суд може не раніше 1 січня 2011 року.

Чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за субєктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або предявлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК).

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ.

Можливість предявлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 5, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У звязку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Отже, суд врахував, що позивач 16 років добросовісно володіє Сертифікатом серії КР №0141447 на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Шевченка ОСОБА_2 сільської ради Олександрійського району, Кіровоградської області, розміром 8,78 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), відкрито, безперервно володіє ним з 2000 року, тому вважає за можливе, відповідно до чинного законодавства України, визнати за позивачем право на земельну частку (пай), яке належить померлій, в порядку набувальної давності.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 16, 325, 328, 344 ЦК України; ст. ст. 6, 10, 11, 88, 169, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, право на земельну частку (пай) розміром 8,78 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Шевченка, відповідно до Сертифікату серія КР №0141447, виданого громадянину України члену КСП ім. Шевченка ОСОБА_2 сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області ОСОБА_3 на підставі рішення Олександрійської районної державної адміністрації від 11 березня 1997 року №94-р та зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 08 квітня 1997 року за номером 210, в порядку набувальної давності.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: Л.М. НЕРОДА