г Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/2296/15-ц
Номер провадження 2/213/83/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2016 року Інгулецький районний суд м.Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Макарової Т.Ю.

при секретарі Васильєвій Є.О.,

за участі позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,

треті особи у справі, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю «УЮТ-2011», Виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради, як орган опіки та піклування,

Про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення, визначення порядку користування квартирою, яка належить позивачу на праві спільної часткової власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який 04.04.2016 року уточнив, та просить суд винести рішення, яким: усунути перешкоди у користуванні його власністю, якою є 1/2 частки квартири АДРЕСА_1, шляхом його вселення у квартиру, зобовязати відповідача ОСОБА_3 не чинити перешкод у користуванні квартирою та визначити порядок користування вищезазначеною квартирою, шляхом визнання за ним права користування кімнатою №1 площею 10,3 кв.м, а за ОСОБА_3 - права користування кімнатою № 2 площею 17,5 кв.м; кухню, ванну кімнату, балкон, кладову кімнату, вбиральню та коридор, залишити у спільному користуванні.

Представник третьої особи ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю "УЮТ-2011" в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно, заперечень проти позову не надав. Судом ухвалено про розгляд справи без участі представника третьої особи.

Позивач ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали.

Представник позивача ОСОБА_2 суду пояснила, що з 27.11.2004 року по 11.11.2014 року позивач перебував у шлюбі з ОСОБА_3 Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка разом з відповідачем проживає у спірній квартирі.

Під час шлюбу позивачем та відповідачем за сумісні кошти було придбано 2-кімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, яка належить сторонам на праві спільної часткової власності, та кожному з них належить по 1/2 частки зазначеної квартири. Належне позивачу право на нерухоме майно, а саме на 1/2 частку АДРЕСА_3 зареєстроване в реєстраційній службі Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області.

Оскільки позивач є власником належної йому частки спірної квартири, він має рівне право з відповідачем володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому на праві спільної часткової власності майном, приймати участь в утриманні спільного майна та самостійно розпоряджатися своє часткою. Але з вересня 2013 року позивач не мав доступу до своєї власності, оскільки відповідач забрала в нього ключі від належної їм квартири, правовстановлюючі документи на квартиру, тим самим позбавила позивача права користування та володіння в повному обсязі приватною власністю.

Намагаючись дійти згоди у порядку користування та володіння належним кожному з них майном, позивач неодноразово дзвонив відповідачу, направляв листи, але відповідач його звернення ігнорувала.

Під час судового розгляду відповідач надала позивачеві ключі від квартири, та перешкод у користуванні квартирою йому вже не чинить. Разом з тим, побоюючись, що позивач знову, буде перешкоджати позивачу користуватися спірною квартирою, позивач бажає, щоб це питання було вирішено судом, тому від своїх позовних вимог не відмовляється. Крім того, позивач просить виділити йому в користування меншу кімнату, а більшу кімнату залишити відповідачу та їх доньці, місця загального користування залишити у їх спільному користуванні. Просить позовні вимоги задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні також підтвердив, що на час розгляду справи відповідач ОСОБА_3 ніяких перешкод у користуванні спірною квартирою не чинить, надала йому ключі від квартири, він має доступ до квартири, безперешкодно користується кімнатою житловою площею 10,3 кв.м, та має можливість користуватися місцями загального користування. Не зважаючи на це, він, як і його представник, від позову не відмовляється та просить, щоб суд задовольнив його вимоги.

Відповідач ОСОБА_8 проти позову заперечує, просить суд врахувати те, що ніяких перешкод у користуванні їх спільною з позивачем квартирою вона йому не чинила. Позивач сам, за своєю волею залишив їх спільну квартиру, забрав із собою частину своїх речей, та у добровільний спосіб сам залишив їй ключі від спірної квартири. Після цього він неодноразово приходив до приміщення квартири для зясування стосунків з приводу спільного майна, забирав речі, набуті під час шлюбу, відвідував дитину, зясовував питання щодо аліментів, зясовував їхні стосунки. Сварки виникали, коли він зявлявся у стані алкогольного спяніння, і це дуже несприятливо впливало на стан здоров,я маленької дитини, яка дуже нервувала.

Звертає увагу суду, що позивач неодноразово ставив питання, щодо продажу своєї частки квартири, та намагався схилити її до продажу квартири з розподілом коштів, при цьому не враховував інтереси малолітньої дитини, яка також має право на користування квартирою, а продаж квартири порушить права малолітньої дитини. Позов заявлений позивачем, щоб йому було виділена частка житла, якою б він міг розпорядитися. Про це свідчить його лист, який він направляв їй 05.05.2014 року, та в якому зазначив, що він має право самостійно розпорядитися своєю часткою, та продати її за 10000 доларів США, та попереджав її про її переважне право щодо придбання його частки житла. Оскільки житлові приміщення в спірній квартирі не відповідають їх часткам, виділ позивачу кімнати, значно меншої його частки, виділ його частки житлової площі в натурі неможливий. На цей час позивач має ключі та безперешкодний доступ до квартири, але він в ній не проживає, а тільки іноді приходить. Ніяких перешкод позивачу у користуванні квартирою вона не чинить і не чинила, оскільки він сам залишив ключі, він має можливість проживати в спірній квартирі, а тому його вимоги щодо вселення надумані та безпідставні, оскільки спір щодо вселення та користування житловою площею відсутній. Вважає, що позивач обрав не належний спосіб захисту. Також зазначила, що в їх квартирі немає кладової кімнати, про залишення якої у спільному користуванні просить позивач. Просить в позові відмовити.

Представник органу опіки та піклування, при вирішенні спору покладається на розсуд суду, просить врахувати, що права дитини не повинні порушуватися, частка житлової площі, яким користується дитина не повинна зменшуватися.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила що вона є матірю позивача. Підтвердила, що квартира була придбана сторонами у шлюбі, за спільні кошти, тому кожному із сторін належить по ? її частині. Пояснила, що між позивачем та відповідачем під час шлюбних відносин постійно виникали сварки через конфліктний характер відповідача. У 2013 році, після чергового скандалу, позивач пішов з квартири, залишивши ключі. В цей час йому треба було їхати у відрядження, а повернувшись з нього, до квартири він вже потрапити не зміг, оскільки залишив ключі, а відповідач виставила його речі з квартири. Коли позивач намагався вирішити це питання, відповідач викликала міліцію, вчиняла скандали, тому вона вважає, що позивач чинить перешкоди позивачу у користуванні їх спільною квартирою.

Вислухавши сторони, представника третьої особи, вивчивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступні факти, та відповідні їм правовідносини.

Так судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.11.2004 року. 11.11.2014 року шлюб між сторонами розірвано /а.с.7/. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.102/.

20.10.2010 року, тобто під час шлюбу, позивач та відповідач згідно договору купівлі-продажу, посвідченому приватним нотаріусом ОСОБА_10 та зареєстрованому в реєстрі за №1478, за сумісні кошти придбали 2-кімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 44,8 кв.м., житловою - 27,5 кв.м, яка належить сторонам на праві спільної часткової власності - кожному з них належить по 1/2 частки зазначеної квартири, що підтверджується витягом з реєстру нерухомого майна /а.с.73-76/.

Відповідно до технічного паспорту спірна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_4, загальна площа -44,8 кв.м, житлова - 27,5 кв.м, складається з 2-х кімнат площею: 17,2кв.м та 10,3кв м.; місця загального користування: кухня, коридор, ванна, вбиральня /а.с.127/.

Виходячи із змісту позовних вимог, позивач просить виділити йому в користування меншу кімнату 10,3 кв.м, а більшу кімнату 17,2 кв.м, залишити відповідачу; місця загального користування залишити у їх спільному користуванні. При цьому, в матеріалах справи міститься лист позивача, з яким він звертався до відповідача, і в якому він повідомляв про намір розпорядитися своєю часткою у квартирі, а саме продати її, або обміняти на інше житло /а.с.103/.

Статтею 358 ЦК України передбачено підстави та умови здійснення права спільної часткової власності співвласниками та презюмується, що таке здійснення відбувається за їхньою згодою. Відповідно до частини 3 цієї статті кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та, користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Таким чином, правове обґрунтування своїх позивних вимог, пояснення та дії позивача, свідчать про те, що позивач бажає виділення своєї частки в натурі, оскільки в користуванні кімнатою, яку він просить йому виділити, перешкод йому на цей час ніхто не чинить.

Судом встановлено, що в спірній квартирі немає кімнат, які б співпадали з часткою сторін. Одна кімната, значно менша за іншу. За таких підстав визначення порядку користування житлом, яке перебуває у спільній частковій власності сторін, запропоноване позивачем, не відповідає принципу справедливості та розумності.

У разі якщо поділ майна в натурі чи встановлення порядку користування майном, що є спільною частковою власністю, є неможливим, повинно вирішуватися питання про стягнення грошової компенсації. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а в разі відсутності такої угоди судом за дійсною вартістю будинку на час розгляду справи. Для її визначення за необхідності призначається експертиза.

Проте вимога щодо поділу майна в натурі чи стягнення грошової компенсації позивачем не заявлена, клопотання про призначення експертизи, для визначення дійсної вартості квартири та можливості її поділу в натурі, позивачем та його представником також не заявлено, тому суд приходить до висновку, що позивач обрав не належний спосіб захисту, тому у задоволенні цієї вимоги слід відмовити.

Вирішуючи питання щодо усунення перешкоди у користуванні позивачем власністю, якою є 1/2 частки квартири АДРЕСА_1, шляхом його вселення у квартиру суд прийшов до наступного.

У відповідності до положень статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 1 статті 3 ЦПК України зазначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Проте, відповідно до змісту позовної заяви та наданих сторонами у судовому засіданні пояснень слідує, що відповідач ОСОБА_3 перешкод у користуванні спірною квартирою позивачу не чинить, надала йому ключі від квартири, він має доступ до кімнати житловою площею 10,3кв.м, та має можливість користуватися місцями загального користування.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що права позивача на даний час не порушуються, тому спір між сторонами відсутній та дана вимога не підлягає розгляду судом.

Тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог, а тому у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.15, 16, 358, 360, 361 ЦК України, ст.ст. 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи у справі, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю «УЮТ-2011», Виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради, як орган опіки та піклування, про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом вселення, визначення порядку користування квартирою, яка належить позивачу на праві спільної часткової власності, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Інгулецький районний суд м.Кривого Рогу на протязі 10 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо скаргу не подано, або якщо апеляційну скаргу подано, то після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не скасовано.

Суддя: Т.Ю Макарова