Провадження № 4-с/331/18/2016 № 2-1364/11
У Х В А Л А

22 квітня 2016 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м.Запоріжжя в складі головуючого судді Мінасова В.В., при секретарі Федорович Ю.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та кредит» на дії головного державного виконавця Жовтневого ВДВС ЗМУЮ ГТУЮ у Запорізькій області Куліченко Олени Миколаївни, боржник ОСОБА_2,

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернувся до суду із скаргою, у якій зазначає, що рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 31.05.2011 року задоволено позов ПАТ «Банк Фінанси та кредит» та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 66,86 кв.м., яка належить на праві власності ОСОБА_2 у спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів. Видано виконавчий лист. 02 лютого 2016 року державний виконавець повернула виконавчий документ на підставі п.9 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки існує мораторії на звернення стягнення на майно боржників. Вважає, що виконавець неправильно повернула виконавчий документ, оскільки дія мораторію на ОСОБА_2 не поширюється, так як вказане житло не є її місцем проживання. Тому просить визнати дії державного виконавця з повернення виконавчого документу незаконними, скасувати оспорювану постанову та зобов'язати його виконати дії з виконання виконавчого листа.

У судовому засіданні представник заявника на скарзі наполягає на підставах, викладених в неї.

Державний виконавець Куліченко О.М. в судовому засіданні скаргу не визнала та пояснила, що під час виконання виконавчого листа вона поспілкувалася з боржником, впевнилася, що та проживає у житлі, яке є предметом іпотеки і прийняла рішення про повернення виконавчого документу.

Представник боржника в судовому засіданні проти скарги заперечує. Пояснив, що ОСОБА_2 постійно проживає в квартирі АДРЕСА_1. Але в теперішній час вона перебуває у Вірменії. Доказів того, що вона проживає в квартирі, у нього немає, окрім квитанції про сплату комунальних послуг.

Суд, розглянувши надані матеріали, вислухавши учасників, вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 31.05.2011 року задоволено позов ПАТ «Банк Фінанси та кредит» та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 66,86 кв.м., яка належить на праві власності ОСОБА_2 у спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів. Видано виконавчий лист.

Згідно з актом держвиконавця від 11.11.2015 року зі слів сусідів в квартирі АДРЕСА_1 ніхто не проживає, вона використовується як офіс.

Згідно з довідкою ЄАС ЦОА № 2 від 17.12.2015 року в квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_2 не зареєстрована. Не визначено ОСОБА_4

08.12.2015 року ОСОБА_2 надала державному виконавцю пояснення про те, що постійно проживає в квартирі АДРЕСА_1 та іноді виїздить до Вірменії.

Згідно з відповіддю АДС УДМС України в Запорізькій області ОСОБА_2 в Запорізькій області не зареєстрована.

Згідно з актом держвиконавця від 08.12.2015 року в квартирі АДРЕСА_1 майна, що належить боржнику не виявлено.

Згідно з копією паспорту громадянина України для виїзду за кордон, ОСОБА_2 з 12.10.2000 року прийнята на облік в посольстві України в Республіці Вірменія.

02 лютого 2016 року державний виконавець повернула виконавчий документ на підставі п.9 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки існує мораторії на звернення стягнення на майно боржників.

Пунктом 9 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: 9) наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Відповідно до п.1 ст.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону:

1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку;

Згідно з п.2.1 Наказу МЗС України № 337 від 17.11.2011 року «Про затвердження Правил ведення закордонними дипломатичними установами України консульського обліку громадян України, які постійно проживають або тимчасово перебувають за кордоном, та дітей - громадян України, усиновлених іноземцями або громадянами України, які постійно проживають за кордоном» на постійний консульський облік приймаються громадяни України, які відповідно до чинного Законодавства України є такими, що постійно проживають за кордоном.

Оцінивши наведене, суд вважає, що вказана постанова прийнята неправомірно і підлягає скасуванню, оскільки державним виконавцем не підтверджено, що ОСОБА_2 дійсно постійно проживає за вказаною адресою.

Суд не вбачає підстав для зобов'язання держвиконавця виконувати виконавчий лист, оскільки це й так є його обов'язком, а суд може захистити тільки вже порушені права сторони виконавчого провадження, а не на майбутні.

Керуючись ст.ст. 378, 383, 387 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити частково.

Скасувати постанову головного державного виконавця Жовтневого ВДВС ЗМУЮ ГТУЮ у Запорізькій області Куліченко О.М. № 48703694 від 02.02.2016 р.

В решті скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня оголошення ухвали апеляційної скарги.

Суддя: В.В.Мінасов