Справа № 495/6105/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2016 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання: Левченко А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідачів: не з'явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 495/6105/16-ц

за позовом ОСОБА_1

до:

- Козацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області,

- Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Україна»

про визнання права власності на земельну частку (пай) та виділення її в натурі

В С Т А Н О В И В :

08.08.2016 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до Козацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області(далі по тексту відповідач-1), Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Україна»(далі по тексту відповідач-2) про визнання права власності на земельну частку (пай) та виділення її в натурі(а.с.1-3).

Так, згідно останніх уточнень, позивач просить суд зобовязати Козацьку сільську раду виділити в натурі (на місцевості) земельну ділянку в розмірі земельної частки (паю) площею 4,35 га в умовних кадастрових гектарах на території Козацької сільської ради Білгород-Дністровського району, Одеської області та визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну частку (пай) площею 4,35 га в умовних кадастрових гектарах яка розташована за межами населеного пункту на території Козацької сільської ради Білгород-Дністровського району. Одеської області.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.08.2016 року було відкрито провадження по справі №495/6105/16-ц за позовною заявою ОСОБА_1 до Козацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Україна" про визнання права власності на земельну частку (пай) та виділення її в натурі. Справу призначено до розгляду (а.с.7).

Позивач ОСОБА_1, в судове засідання не з'явилася, але її представник ОСОБА_2, подав до суду заяву, згідно з якою заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за його відсутністю (а.с.34).

Представник відповідача-1 Козацької СР, в судове засідання не зявився, але від сільського голови до суду надійшов лист, згідно якого з позовом ОСОБА_1 згоден та просить суд розглянути справу за відсутності представника сільської ради (а.с.33).

Представник відповідача-2 СВК «Україна», в судове засідання не зявився, але від голови СВК до суду надійшов лист, згідно якого з позовом ОСОБА_1 згоден та просить суд розглянути справу за відсутності представника СВК (а.с.28).

Враховуючи викладені обставини, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників судового процесу, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи.

У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши уточнену позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до висновку про законність, правомірність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової шкоди) (ч.1, п.п. 8, 9 ч.2 ст.16 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Так, ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до Козацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Україна» про визнання права власності на земельну частку (пай) та виділення її в натурі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 працювала в колгоспницею у КСГП «Україна» с 1974 року по 1997 рік, що підтверджено копією трудової книжки (а.с.12).

На момент розпаювання земельних паїв ОСОБА_1 була дійсним членом колгоспу та вважалась особою, яка має право на отримання земельної частки (паю). Однак, звільнившись з КСГП «Україна» ОСОБА_1 переїхала до іншої місцевості.

Згодом, ОСОБА_1 звернулась до Козацької сільської ради із запитом про отримання інформації: чи була ОСОБА_1 внесена до списків пайовиків, якім надається право на оформлення земельної частки (паю).

Відповідно до довідки Козацької сільської ради від 12.07.2016 року № 170 02/19 вказано, що громадянка ОСОБА_3 була включена до списку громадян членів КСГП «Україна» під номером 78.21.10.1996 року на імя ОСОБА_1 був виписаний та зареєстрований сертифікат серія ОД № 0227554 (а.с.13).

Отже, сільська рада підтверджує факт наявності ОСОБА_1 у списку осіб, які є пайовиками та, навіть оформлення сертифікату, який так й не був виданий ОСОБА_1.

На запит ВПГО «Бессарабія Правова» від 30.05.2016 року ОСОБА_1 отримала від Білгород-Дністровського архіву завірене належним чином розпорядження голови РДА від20.06.1996 pоку, в якому йдеться, що розмір земельного паю становить 4,35 га, а також підтвердження видачі сертифікатів на право власності на земельну частку (пай), в якому під № 80 значиться ОСОБА_1 (а.с.16-20).

Таким чином, ОСОБА_1 є особою, яка має право на отримання в натурі належну мені земельну частку (пай).

За твердженням позивача, дана ділянка має статус «не витребуваного паю», як вказано Козацьким сільським головою, та оскільки КСГП реформовано у СВК, а Білгород-Дністровська РДА з 2013 року не є розпорядником вказаної ділянки, ОСОБА_1 вимушена звернутись до суду з метою відновлення її прав для належного отримання права власності на земельну ділянку.

Відповідно до ч.2 ст.14 Конституції України та ч.2 ст.1 Земельного Кодексу України, право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону.

Згідно зі п.2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, наданих у колективну власність колективним підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року, право на земельний пай мають члени КСГП, акціонерного товариства, в тому числі і пенсіонери, які працювали в ньому і залишаються членами зазначеного КСГП, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.04. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Відповідно до ст.268 ЦК України позовна давність не розповсюджується на вимоги, що випливають з порушення особистих немайнових прав. Право на включення в списки на отримання сертифікату є особистим немайновим правом / правом на право/, тому термін позовної давності на цю вимогу не поширюється.

У відповідності до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування , їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч.2 ст. 19 Конституції України, Указу Президента від 08.08.1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». Відповідно до 4.5 ст.25 Земельного Кодексу України , особи зазначені у ч.1 ст.25 ЗК України, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості).

Відповідно до ст.2 ЗК «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документами, що посвідчують право на земельну частку(пай) є, в тому числі , рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Як встановлено в ході судового розгляду справи, на час видання Указу Президента України і при передачі земель в колективну власність членам КСГП, позивач був членом КСП та мав право на включення в список на отримання сертифікату на земельну частку (пай) в КСГП «Україна», не включення позивача до списку осіб, які мали право на земельну частку (пай) безумовно порушують права позивача на землю.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із ст.1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У відповідності до п.2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення у цивільній справі» за № 14 від 18.12.2009 року, рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У звязку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (ч.1 ст.213 ЦПК). Обґрунтованим визнається рішення, яке ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставин, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку про задоволення уточненої позовної заяви ОСОБА_1 до Козацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Україна» про визнання права власності на земельну частку (пай) та виділення її в натурі.

Керуючись ст.ст. 328, 373 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 157, 169, 197, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Козацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Україна» про визнання права власності на земельну частку (пай) та виділення її в натурі задовольнити.

Зобовязати Козацьку сільську раду Білгород-Дністровського району Одеської областівиділити в натурі (на місцевості) земельну ділянку в розмірі земельної частки (паю) площею 4,35 га в умовних кадастрових гектарах на території Козацької сільської ради Білгород-Дністровського району, Одеської області та визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну частку (пай) площею 4,35 га в умовних кадастрових гектарах яка розташована за межами населеного пункту на території Козацької сільської ради Білгород-Дністровського району. Одеської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Мишко