Номер провадження: 22-ц/785/5325/16
Головуючий у першій інстанції Драгомерецька К. П.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретарів: Лопотан В.І., Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 11 травня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

встановила:

09.10.2015 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду із зазначеним позовом та вказала, що з 22.03.2003 року по 28.09.2015 року вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. Врегулювати добровільно спір з приводу розподілу майна, придбаного за час шлюбу, відповідач відмовляється, у зв'язку з чим вона змушена звернутись до суду з позовом про розподіл спільного майна подружжя, зазначила варіант розподілу.

Крім варіанту розподілу меблів та іншого майна, яке знаходиться в будинку сторін, позивач також просила визнати за сторонами право власності по 1/2 частини автомобіля Хюндай Акцент, 2012 року випуску, д/н НОМЕР_1. Контейнер на ринку м. Балта Одеської області, вартістю 50 000 грн. (далі - контейнер на ринку), залишити у власності ОСОБА_4, а також стягнути з останнього в рахунок різниці вартості розподіленого майна кошти в сумі 27 750 грн., і половину сплаченого судового збору.

В свою чергу, 18.12.2015 року відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом до позивача про поділ майна подружжя (а.с.33-34).

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що під час проживання однією сім'єю з позивачкою, в лютому 2005 року на підставі договору купівлі-продажу ними було придбано житловий будинок в с. Обжиле Балтського р-ну, Одеської обл., право власності на який на підставі рішення Балтського районного суду від 21.04.2005 року було визнано за позивачкою.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_4 просив визнати даний житловий будинок спільною сумісною власністю подружжя, з подальшим поділом його по 1/2 частини кожному.

В судове засідання позивачка за первісним позовом не з'явилася, її представник за довіреністю в судовому засіданні 11.05.2016 року заявлені позовні вимоги підтримав.

Відповідач за первісним позовом в судове засідання не з'явився, від його представників суду було надано заперечення на первісний позов, в якому вони просили виключити із майна, яке підлягає поділу, контейнер на ринку, так як сторони дійшли згоди, що дане майно не є об'єктом права спільної сумісної власності.

Також просили відмовити в задоволенні позовних вимог про поділ автомобіля Хюндай Акцент, так як дане рухоме майно було відчужене ще під час перебування сторін у шлюбі і на час звернення позивачки з первісним позовом до суду сторонам не належить.

Крім того, просили виключити із майна, яке підлягає поділу, газову плиту та приставку SONY, у зв'язку із фактичною їх відсутністю.

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 11.05.2016 року первісний позов позивачки було задоволено частково та було розподілено спільне майно подружжя між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 наступним чином:

- виділено зі спільного сумісного майна у власність ОСОБА_3 рухоме майно: гарнітур спальний, вартістю 2000,00 гривень, пилосос, вартістю 1500 гривень, телевізор, вартістю 1500 гривень, пральна машина вартістю 4000 гривень, мікрохвильова піч, вартістю 500 гривень, хлібопіч, вартістю 500 гривень, мультиварка, вартістю 500 гривень, м'який куточок, вартістю 4000 гривень, холодильник, вартістю, 4000 гривень, DVD приставка, вартістю 500 гривень та електром'ясорубка, вартістю 1000 гривень, а сього на суму 20 000 гривень.

- виділено із спільного сумісного майна у власність ОСОБА_4 рухоме майно: кухонний диван, вартістю 800 гривень, кухонний гарнітур вартістю 1500 гривень, диван та два кресла, вартістю 3000 гривень, прихожа, вартістю 1500 гривень, бойлер, вартістю 1500 гривень, гідрофор, вартістю 1500 гривень, журнальний столик, вартістю 300 гривень, стіл письмовий, вартістю 400 гривень та стінка меблева, вартістю 5000 гривень, а всього на суму 15 500 гривень.

У задоволені інших первісних позовних вимог ОСОБА_3 було відмовлено.

Зустрічний позов відповідача ОСОБА_4 про поділ майна було задоволено повністю та визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 домоволодіння в с. Обжиле, Балтського р-ну, Одеської області, яке було придбане на підставі рішення Балтського районного суду Одеської області від 21.04.2005 року, та визнано за нею право власності на 1/2 частку вказаного житлового будинку.

Визнано також за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частку вказаного житлового будинку.

Виключено із майна, яке підлягає поділу, контейнер на ринку, так-як дане майно не є об'єктом права спільної сумісної власності, газову плиту вартістю 4000 грн., у зв'язку із залишенням її за старим місцем мешкання та приставки SONY через фактичну її відсутність. Також суд вказав, що сторони домовилися, що різниця вартості розподіленого майна не сплачується.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування даного рішення, в частині відмови їй у задоволенні позовних вимог щодо визнання за нею права власності на 1/2 частину автомобіля Хюндай Акцент, 2012 року випуску, д/н НОМЕР_1, а також 1/2 частину контейнера на ринку, вартістю 50 000 грн., та в цій частині ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги і визнати а нею право власності на 1/2 частину вказаного автомобіля та 1/2 частину вказаного контейнера на ринку.

В іншій частині рішення фактично не оскаржується, а тому питання щодо розподілу іншого мана подружжя, не є предметом апеляційного провадження.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ті обставини, що сторони в період з 22.03.2003 року по 28.09.2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі, а також той факт, що в період шлюбу за спільні кошти ними було придбано майно, яке за оскаржуваним рішенням було розподілено між сторонами, підтверджуються матеріалами справи та визнані сторонами, а тому у відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України вважаються встановленими і доказуванню не підлягають.

Спірним в даному випадку є питання щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя автомобіля Хюндай Акцент, 2012 року випуску, д/н НОМЕР_1, а також контейнера на ринку, вартістю 50 000 грн., та визнання за первісним позивачем і апелянтом права власності 1/2 частину вказаних автомобіля і контейнера.

Так, ухвалюючи судове рішення щодо відмови в задоволенні позовних вимог стосовно контейнера на ринку, суд першої інстанції виходив із того, що спірний контейнер на ринку не є об'єктом права спільної сумісної власності.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів, оскільки позивач не надала суду доказів сумісного придбання подружжям вказаного контейнера, документів, які б підтверджували належність цього контейнера сторонам та його вартість.

Довідка директора Балтського підприємства ринкових послуг «Ринок» ОСОБА_5 про те, що 01 травня 2013 року між вказаним підприємством і відповідачем ОСОБА_4 був укладений договір про надання послуг щодо створення умов для здійснення торговельної діяльності з використанням об'єкту малої архітектурної форми, контейнер загальною площею 18,7 кв.м., а також копія цього договору, не можуть слугувати доказом придбання вказаного контейнера сторонами у справі - подружжям ОСОБА_4, а свідчать лише про здійснення ОСОБА_4 у вказаний період часу підприємницької діяльності на ринку м. Балта із використанням об'єкту малої архітектурної форми, контейнеру загальною площею 18,7 кв.м. (а.с.125, 129).

Більш того, згідно вказаної довідки, 25 квітня 2015 року договір на вищевказаний об'єкт малої архітектурної форми, контейнер загальною вартістю 18,7 кв.м., був переоформлений на ОСОБА_6 - маму відповідача ОСОБА_4, яка не є особою, що бере участь у справі (а.с.126), незважаючи на те, що позов було пред'явлено після цього, 09.10.2015 року.

Що стосується оскаржуваного рішення, в частині відмови в задоволенні первісного позову ОСОБА_3 про визнання спільною сумісною власністю подружжя автомобіля Хюндай Акцент, 2012 року випуску, д/н НОМЕР_1, то суд виходив із того, що стороною позивачки за первісним позовом не надано суду жодних допустимих доказів про те, що даний автомобіль на момент звернення ОСОБА_3 до суду з первісним позовом належав на праві власності комусь із сторін по справі.

Навпаки, стороною відповідача за первісним позовом було надано суду технічний паспорт на автомобіль Хюндай Акцент, 2012 року випуску, д/н НОМЕР_1, згідно якого власником даного автомобіля є ОСОБА_6 - мама первісного відповідача по справі ОСОБА_4

Даний автомобіль було відчужено ОСОБА_6 16.06.2015 року, тобто ще в період перебування сторін по справі в зареєстрованому шлюбі і до звернення ОСОБА_3 з первісним позовом до суду. Доказів неправомірності даного правочину, стороною позивачки за первісним позовом суду не надано.

Таким чином, враховуючи зазначені обставини, та те, що на час звернення до суду ОСОБА_3 з первісним позовом, власником спірного автомобіля відповідач ОСОБА_4 вже не був, а була ОСОБА_6, яка не є особою, що бере участь у справі, суд дійшов обгрунтованого висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в цій частині.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надала суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх первісних позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія судів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 11 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції України.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко