Провадження № 22-ц/783/280/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Д. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2016 року року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Кабаля І.І., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю представників ОСОБА_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 ОСОБА_6 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, -

в с т а н о в и л а:

25 грудня 2013 року ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, в якому просив стягнути з відповідача 30861,41 грн. у відшкодування моральної та моральної шкоди та судові витрати. В обґрунтування позову посилався на те, що працюючи на посаді охоронця в ДСО, у вересні-жовтні 2011 року ніс службу в кафе «Стрілець», що в м. Львові по вул. Костюшка. 10 жовтня 2011 року приблизно о 22 год. 40 хв. під час його чергування у вказаному кафе ОСОБА_2 наніс йому тілесні ушкодження, після чого він потратив у лікарню, де пролежав вісім днів. ОСОБА_7 акту судово-медичного дослідження № 556/2011 від 13 жовтня 2011 року йому встановлено діагноз: струс головного мозку, забій шийного відділу хребта, садно на спині носа, синяк на повіках правого ока, перелом коронки одного зуба, рана слизової оболонки верхньої губи, що відноситься до легких тілесних ушкоджень. На лікування він витратив 4 294,26 грн., в тому числі на зубного лікаря, а на правову допомогу 4 782,15 грн. Разом його майнові збитки складають 9 076,41 грн. Завдана йому протиправними діями відповідача моральна шкода полягає у стражданнях через фізичний біль, який він терпів з 10 жовтня 2011 року по 18 жовтня 2011 року. Також моральна шкода полягає у порушенні звичного для нього ритму життя, життєвих звязків, перебування у лікарні на стаціонарному лікуванні, лікування пошкодженого зуба, консультації у адвоката, зміні місця роботи, участь у слідчих діях та суді. Моральну шкоду він розраховує, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, розміру одного неоподаткованого мінімуму та часу, витраченого на відновлення його прав. Зокрема, час перебування у лікарні з побоями з 10 жовтня 2011 року по 18 жовтня 2011 року він оцінює як найважчий, і тому за кожен день його перебування у лікарні він хоче отримати компенсацію в розмірі мінімальної заробітної плати (8 днів х 985,00 грн. + 7 880,00 грн.). В цілому він перебував на лікарняному 21 день, синці сходили дуже довго, йому соромно було вийти на вулицю до людей, на роботу. Цей період з 18 жовтня 2011 року 31 жовтня 2011 року він оцінює в сумі 200,00 грн. за кожен день (13 днів х 200,00 грн. + 2600,00 грн.). Починаючи з 31 жовтня 2011 року до дня подання позовної заяви він рахує кожен день по 17,00 грн. (665 днів х 17,00 грн. + 11 305,00 грн.). Разом моральна шкода складає 21 785,00 грн., а всього моральна та матеріальна 30 861,41 грн.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 14027,91 грн.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави 243,60 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_5 ОСОБА_6, вважає його незаконним у частині визначення розміру моральної шкоди. Посилається на ч. 4 ст. 1193 ЦК України, відповідно до якої суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. Зазначає, що шкода йому була заподіяна злочином, тому суд неправомірно врахував матеріальне становище відповідача та зменшив розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню. Крім цього, у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували матеріальне становище відповідача.Просить змінити рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 серпня 2015 року в частині визначення розміру моральної шкоди та стягнути моральну шкоду в повному обсязі.

ОСОБА_5 будучи належним чином повідомлений (т. 2, а.с. 27), в судове засідання апеляційної інстанції не зявився, причину своєї неявки суду не повідомив, матеріалів справи достатньо для розгляду справи у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників ОСОБА_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

ОСОБА_7 ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Право визначення підстав і предмета позову належить позивачеві (ст. ст. 3, 10, 31 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

ОСОБА_7 до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Колегія суддів приходить до переконання, що дане рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Рішення суду першої інстанції оскаржується позивачем лише в частині стягнення моральної шкоди.

З матеріалів справи вбачається наступне.

ОСОБА_2 10 жовтня 2011 року близько 22.40 год., знаходячись в приміщенні кафе «Стрілець», що по вул. Костюшка, 5 в м. Львові, перебуваючи у стані алкогольного спяніння, на ґрунті неприязних відносин вступив у конфлікт із охоронцем вказаного кафе ОСОБА_5, в ході якого застосував відносно нього фізичне насильство, а саме правою рукою, зжатою в кулак, умисно завдав удар в обличчя.

З виписки медичної карти № 22553 стаціонарного хворого ОСОБА_5, такий перебував на стаціонарному лікуванні з 11 жовтня 2011 року по 18 жовтня 2011 року, повний діагноз: ЗЧМТ. Струс головного мозку. Забій шийного відділу хребта (а.с. 20).

ОСОБА_7 № 1 від 01 листопада 2011 року про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом ОСОБА_5, затвердженого начальником УДСО при ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_8 02 листопада 2011 року, причинами нещасного випадку є протиправні дії з боку ОСОБА_2, ОСОБА_9; діагноз за листком непрацездатності або довідкою лікувально-профілактичного закладу є забій шийного відділу хребта, струс головного мозку (а.с. 22-25).

Відповідно до підсумків ОСОБА_7 судово-медичного дослідження (обстеження) № 556/2011 від 11 жовтня 2011 року, у ОСОБА_5 були слідуючі ушкодження: струс головного мозку, забій шийного відділу хребта, садно на спинці носа, синяк на повіках правого ока, перелом коронки одного зуба, рана слизової оболонки верхньої губи, які утворились від контакту з тупими предметами, могли бути спричинені 10 жовтня 2011 року від ударів руками або іншими предметами, відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоровя (а.с. 38).

ОСОБА_7 Висновку експерта № 372/13 від 23 серпня 2013 року, у ОСОБА_5 малися наступні ушкодження: струс головного мозку, забій шийного відділу хребта, садно спинки носа зліва, синяк на повіках правого ока, перелом коронкової частини 1-го зуба верхньої щелепи справа, рана слизової оболонки верхньої губи справа на рівні 1-го зуба. Пошкодження утворились від неодноразового контакту з тупими предметами, могли бути спричинені 10 жовтня 2011 року, не характерні для одноразового вільного падіння на площину. Струс головного мозку відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоровя. ОСОБА_7 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» п. 4.6 судово-медичний експерт, оцінюючи строки порушення анатомічної цілості тканин і органів та їх функцій, виходить із звичайної їх тривалості. Струс головного мозку є найбільш легким видом черепно-мозкової травми, порушення функцій нормалізується після травми на перший або другий тиждень, тому тривале знаходження ОСОБА_5 на амбулаторному лікуванні з приводу струсу головного мозку не може бути прийнятим до уваги. Клінічний діагноз «Забій шийного відділу хребта» виставлений на підставі субєктивних скарг хворого на болючість в ділянці хребта, не підтверджений обєктивними відомостями, тому не приймається до уваги при визначенні ступеня тяжкості тілесного ушкодження. Перелом коронкової частини одного зуба, синяк, садно, рана слизової оболонки губи, кожне окремо, відносяться до легкого тілесного ушкодження. При огляді судово-медичного експерта від 13 жовтня 2011 року та при огляді щелепно-лицевого хірурга при поступленні ОСОБА_5 в КМК ЛШМД 11 жовтня 2011 року було відмічено перелом коронки одного зуба 1-го зуба верхньої щелепи справа, тому діагноз «перелом 1, 2-го зубів справа та зліва на верхній щелепі», виставлений у медичній карті стоматологічного хворого 4-ї стоматполіклініки, не може бути прийнятим до уваги при визначенні ступеня тяжкості тілесного ушкодження. Враховуючи покази потерпілого під час проведення слідчого експерименту та покази свідків, що ОСОБА_5 був нанесений тільки один удар рукою в ділянку обличчя справа, слід вважати, що від цього удару могли утворитись ушкодження у вигляді перелому коронкової частини одного зуба верхньої щелепи спрва та рана слизової оболонки верхньої губи справа. Струс головного мозку міг бути як наслідком даного удару, так і удару головою після падіння внаслідок даного удару. Висловитись про обставини спричинення інших ушкоджень на обличчі ОСОБА_5, а саме: синяка на повіках правого ока та садна на спинці носа зліва, немає можливості (т. 1, а.с. 56-60).

Судом першої інстанції встановлено, що 28 січня 2014 року Галицький районний суд м. Львова виніс ухвалу, якою кримінальне провадження № 0000387 від 26 грудня 2012 року відносно ОСОБА_2, який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України закрито; звільнено ОСОБА_2, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, від кримінальної відповідальності у звязку із закінченням строків давності; цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди в розмірі 30861,41 грн. залишено без розгляду (т. 1, а.с. 67). Вказана ухвала не оскаржена та набрала законної сили.

ОСОБА_7 висновку ОСОБА_7 № 284 судово-психологічної експертизи, проведеної КЗ «ЛОКПЛ» від 23 травня 2014 року, ситуація, що досліджується за справою, яка мала місце 10 жовтня 2011 року, внаслідок якої ОСОБА_5 зазнав легких тілесних ушкоджень є психотравмуючою для потерпілого, внаслідок якої йому завдані моральні страждання (моральна шкода). Моральні страждання ОСОБА_5 полягають у періодичних больових відчуттях, у деяких змінах особливостей памяті, уваги, зниження темпу мислення, послаблення вольової регуляції, які проявляються у підвищеній дратівливості, схильності до агресивних імпульсів, підвищеної виснажливості та повязаних з ними порушень звичного способу життя, які він продовжує зазнавати, що сприяє виникненню негативних емоцій. Грошова компенсація за завдані страждання (моральна шкода) ОСОБА_5 орієнтовано-рекомендовано становить 22000,00 грн. та остаточно визначається судом (т. 1, а.с. 78-79).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач в обґрунтування своїх вимог про стягнення з відповідача коштів на відшкодування моральної шкоди зазначив, щозавдана йому моральна шкода полягає у порушенні звичного для нього ритму життя, життєвих звязків, перебуванні у лікарні на стаціонарному лікуванні, лікуванні пошкодженого зуба, консультації у адвоката, зміні місця роботи, участі у слідчих діях та у суді.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_5 в частині стягнення моральної шкоди у сумі 5000,00 грн. суд першої інстанції, пославшись на вищевказаний висновок судово-психологічної експертизи, виходив з того, що заподіяння протиправними діями відповідача ОСОБА_2 моральної шкоди позивачу, полягало у періодичних больових відчуттях, у деяких змінах особливостей памяті, уваги, зниження темпу мислення, послаблення вольової регуляції, які проявляються у підвищеній дратівливості, схильності до агресивних імпульсів, підвищеної виснажливості та повязаних з ними порушень звичного способу життя, які ОСОБА_5 продовжує зазнавати, що сприяє виникненню негативних емоцій.

Відповідно дост. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

ОСОБА_7 ч. 1ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до розяснень, даних в пунктах 3, 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб і відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків; відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору;розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

На підставі вкладеного, колегія суддів приходить до переконання, що при визначенні розміру компенсації моральної шкоди, суд першої інстанції вірно прийняв до уваги ступінь фізичних страждань, які одержав позивач у зв'язку зпротиправними діями відповідача ОСОБА_2 та повязаних з ними порушень звичного способу життя. При цьому суд виходив з засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів погоджується з висновками районного суду, оскільки суд вірно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті і справедливе рішення, дійшовши його на основі повно зясованих обставин, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтами не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Рішення відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги, матеріали справи, зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішення, тому підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314 ч. 1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 ОСОБА_6 -відхилити.

РішенняГалицького районного суду м. Львова від 28 серпня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Кабаль І.І.

ОСОБА_10