АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Тітов М.Ю.
№22-ц/796/8390/2016 Доповідач - Борисова О.В.
справа №756/3734/15-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Соколової В.В.

при секретарі: Меженко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа: Оболонська районна у м. Києві державна адміністрація про припинення права власності,-

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2014 року позивачі ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 звернулися з вказаним позовом до суду, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просили суд припинити право власності відповідача на 1/5 частину квартири АДРЕСА_1, визнати за ними право власності на 1/5 частини квартири АДРЕСА_1 з виплатою відповідачу компенсації вартості його частки квартири, що складає 220488 грн.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15.04.2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду представник позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Зазначає, що частка відповідача у спільному майні є незначною та не може бути виділена в натурі. Відповідач самовільно без погодження та встановлення порядку користування квартирою з іншими співвласниками, зайняв кімнату жилою площею 11,4 кв.м, хоча частка відповідача складає 6,08 кв.м, що вдвічі перевищує частку на яку він має право власності, чим перешкоджає іншим співвласникам користуватися житловим приміщенням на яке вони також мають право.

Вказує, що спільне володіння і користування сторонами житловим приміщенням не вбачається можливим, оскільки відповідач регулярно влаштовує сварки з апелянтами. В спірній квартирі проживають також неповнолітні діти, які вимушені зростати в оточенні постійних сварок, бійок та систематичного приїзду наряду міліції.

Крім того відповідач ухиляється від утримання спірної квартири, не сплачує за житлово-комунальні послуги, що призводить до негативних наслідків для інших співвласників квартири.

Вказує, на те, що припинення права власності відповідача на 1/5 частину квартиру АДРЕСА_1 не завдасть останньому та членам його сім'ї істотної шкоди, оскільки як зазначала дружина відповідача вони мають інше житло, а саме трьохкімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Крім того, за кошти які отримає відповідач за свою частку в спірній квартирі, яка згідно з проведеної експертизи становить 220488 грн. та які ОСОБА_1 попередньо внесла на депозитний рахунок суду, відповідач в змозі придбати іншу кімнату або навіть квартиру чи будинок в м. Києві або в Київській області, чим забезпечить власне проживання не створюючи конфліктних ситуацій зі сторонами.

Позивач ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 та представник позивачів в судовому засіданні апеляційного суду підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти доводів апеляційної скарги, поросили рішення суду залишити без змін.

Третя особа в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, а тому колегія суддів вважає можливим розглядати справу у її відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позбавлення відповідача частки квартири завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам його сім'ї.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Статтею 41 Конституції Українита ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону України від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України).

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Частиною 1 ст.365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Зі змісту цієї норми закону вбачається, що припинення права особи на частку у спільному майні допускається за наявності будь-якої з обставин, передбачених пунктами 1 - 3 ч.1 ст.365 ЦК України, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Тобто, при застосування статті 365 ЦК України, зокрема, пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України, право власності співвласника на частку у спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спору про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Питання чи є частка незначною, підлягає вирішенню судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, також має робитись у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який спільним майном.

При цьому для припинення права власності на частку у майні необхідно дотримуватися принципу пропорційності між переслідуваною метою та позбавленням особи її власності. Особу може бути позбавлено її власності лише на умовах, передбачених законом, виходячи з вимог розумності та справедливості.

Як вбачається з реєстру прав власності на нерухоме майно №29660707 від 14.04.2011 року квартира АДРЕСА_1 на праві власності належить ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 по 1/5 частині кожному.

Як вбачається з пояснень позивача ОСОБА_1, остання зазначила, що спірна квартира була отримана на сім'ю з чотирьох осіб: позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_8 та відповідача ОСОБА_5

Вказана квартира складається з двох кімнат жилою площею 30,4 кв.м, з яких: одна кімната площею 11,4 кв.м, друга кімната 19 кв.м, кухні площею 7,8 кв.м, ванни площею 2,6 кв.м, вбиральня площею 1 кв.м, коридор площею 6,9 кв.м та балкон площею 1,9 кв.м, а всього загальна площа квартири становить 50,6 кв.м.

Як вбачається із довідки Форми №3 виданої ЖЕК №509 КП «Житлосервіс «Оболонь» від 14.05.2014 року в квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані: ОСОБА_2, ОСОБА_3 з 06.12.1983 року, ОСОБА_5 з 21.12.1993 року, ОСОБА_1 з 21.09.1999 року та неповнолітні ОСОБА_6 з 15.07.2003 року та ОСОБА_9 з 31.05.2011 року.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є рідними сестрою і братом, їхні батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_3, неповнолітня ОСОБА_6 є дочкою ОСОБА_1, а неповнолітній ОСОБА_9 є сином ОСОБА_5

Між сторонами дійсно склалися неприязні стосунки, проте частка відповідача, що складає 1/5 частину спірної квартири є аналогічною частці кожного з позивачів, дана частка не може бути виділена в натурі, однак її не можна вважати незначною, а тому дана квартира є неподільною.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки позбавлення відповідача частки квартири завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам його сім'ї.

Доводи апелянта про те, що відповідач не приймає участі в утриманні квартири та не сплачує жодних житлово-комунальних платежів колегія суддів не приймає до уваги, оскільки як вбачається з матеріалів справи відповідач проживає у спірній квартирі та сплачує за житлово-комунальні послуги, електроенергію, послуги телефонного зв'язку, послуги кабельного телебачення, Інтернет послуги, що підтверджується квитанціями (а.с.96-103 том 1).

Твердження апелянта про те, що відповідач має інше житло для проживання є безпідставними, оскільки позивачами у встановленому законом порядку не доведено наявність у відповідача іншого житла. Матеріали справи не місять доказів на підтвердження доводів позивачів. Наявність іншого житла у дружини відповідача не має правового значення для вирішення даної справи.

Враховуючи те, що спірна квартира є єдиним житлом відповідача та його дитини, іншого житла у них немає, що свідчить про те, що припиненням права власності відповідача ОСОБА_10 на 1/5 частку в спірній квартирі завдасть істотної шкоди його інтересам та інтересам його дитини, яка є інвалідом дитинства.

Доводи апелянтів про те, що відповідач взмозі придбати собі за внесені на депозитний рахунок грошові кошти в сумі 220488 грн. інше рівноцінне житло для себе та своєї родини колегія суддів відхиляє, оскільки належних доказів того, що відповідач взмозі за вказані кошти в м. Києві придбати житло, та відразу переселитися в нього разом з дитиною інвалідом, не надано.

Враховуючи наведене колегія суддів погоджується з обгрунтованим висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, і на законність оскаржуваного рішення не впливають.

Рішення суду є законним та обґрунтованим, відповідає вимогам процесуального права, внаслідок чого підстав для його скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 313, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: