У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., НагорнякаВ.А., Писаної Т.О.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції Павловської Світлани Максимівни, третя особа - ОСОБА_6, про скасування заборгованості із сплати аліментів, зняття арешту з майна, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 16 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 24 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції Павловської С.М. про скасування заборгованості із сплати аліментів, зняття арешту з майна.

Позивач посилався на те, що відділом державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження № 40813946 з виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 серпня 2002 року на підставі виконавчого листа за № 2-2396/2002 від 29 серпня 2002 року про стягнення аліментів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 на утримання дитини у розмірі ј частини з усіх видів заробітку щомісячно.

Позивач вказував, що постановою про відкриття виконавчого провадження № 40813946 від 19 листопада 2013 року накладено арешт на все його рухоме та нерухоме майно в межах боргу та було заборонено вчиняти відчуження будь якого майна. На даний час заборгованість (31 833 грн 26 коп.) погашена в повному обсязі, але державний виконавець арешти та заборони скасувати відмовляється.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 16 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 24 лютого 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно зі ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що відділом державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження № 40813946 із виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 серпня 2002 року на підставі виконавчого листа за № 2-2396/2002 від 29 серпня 2002 року про стягнення аліментів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 на утримання дитини у розмірі ј частини з усіх видів заробітку щомісячно, у межах суми боргу 31 833 грн 26 коп.

Згідно з ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 05 березня 2015 року у задоволенні скарги ОСОБА_4 на дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції Одеської області Павловської С.М. про визнання дій неправомірними, зобов'язання скасувати заборгованість, зняття арешту та заборони відчуження відмовлено.

За нормами ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з ч. 5 ст. 60 цього ж Закону у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до розрахунку заборгованості, який складено державним виконавцем, сума боргу станом на 31 серпня 2014 року становить 35 271 грн 05 коп. Станом на 01 вересня 2015 року заборгованість не погашена.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, правильно виходив із того, що в діях державного виконавця немає порушень законодавства, заборгованість за аліментами не погашена.

Крім того, позивач обрав неналежний спосіб захисту свого права, оскільки у разі незгоди з діями (бездіяльністю) державного виконавця до суду необхідно звертатись у рамках Розділу 7 ЦПК України.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судами не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 16 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 24 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Л.М. Мазур В.А. Нагорняк Т.О. Писана