У х в а л а

11 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Яреми А.Г.,

розглянувши заяву публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про перегляд Верховним Судом України рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 9 липня 2015 року, рішення Апеляційного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про стягнення ненарахованої та невиплаченої заробітної плати,

в с т а н о в и л а :

Шевченківський районний суд м. Києва рішенням від 9 липня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнив; ухвалив стягнути з публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») на користь ОСОБА_4 322 тис. 658 грн 32 коп. (в тому числі заробітну плату за роботу у вихідні дні) та 3 тис. 226 грн 58 коп. судового збору в дохід держави.

Апеляційний суд м. Києва 15 вересня 2015 року скасував рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання щодо судового збору та ухвалив у цій частині нове рішення, яким витрати по оплаті судового збору вирішив компенсувати за рахунок держави. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 16 грудня 2015 року касаційну скаргу ПАТ «КБ «Надра» відхилила, рішення Апеляційного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року залишила без змін.

10 червня 2016 року ПАТ «КБ «Надра» звернулося до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 9 липня 2015 року, рішення Апеляційного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2015 року з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав: неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статті 72 Кодексу законів про працю України; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Обґрунтовуючи підставу перегляду вказаних судових рішень, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 березня 2016 року, в якій, на його думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних судових рішеннях, застосовано зазначену норму матеріального права.

На підтвердження підстави перегляду вказаних судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на постанову Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 16 грудня 2015 року, про перегляд якої порушує питання заявник, касаційний суд, залишивши без змін судові рішення, погодився з їх висновками про те, що позивачка згідно з розпорядженнями банку була направлена у відрядження в період з 27 по 30 грудня 2008 року та з 12 по 28 січня 2009 року; була залучена до роботи у вихідні дні, яку банк відповідно до вимог трудового законодавства не оплатив, а тому наявні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Разом з тим в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 березня 2016 року, наданій заявником для порівняння, касаційний суд, залишивши без змін рішення суду апеляційної інстанції, погодився з його висновком про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог, оскільки позивачка не довела факту залучення її до роботи та виконання такої роботи у вихідні дні.

Порівняння вищенаведеного судового рішення із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Крім того, відсутні й підстави для перегляду ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2015 року у зв'язку з її невідповідністю висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року, оскільки у цій постанові Верховний Суд України, відмовивши у задоволенні заяви про перегляд судового рішення, дійшов висновку про відсутність неоднакового застосування норм матеріального права при ухваленні судових рішень у справах з подібних правовідносин з огляду на встановлені різні фактичні обставини справ.

Таким чином, вважати зазначену заяву обґрунтованою немає підстав.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про стягнення ненарахованої та невиплаченої заробітної плати за заявою публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про перегляд Верховним Судом України рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 9 липня 2015 року, рішення Апеляційного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

А.Г. Ярема