Справа № 653/368/16-ц
Провадження № 2/653/302/16
РІШЕННЯ

іменем України

26.04.2016

Генічеський районний суд Херсонської області у складі:

головуючої судді Шарко Н.А.,

секретаря Карпенко І.Д.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Генічеська цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до комунального підприємства «Генічеське БТІ» Херсонської обласної ради про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати,

встановив:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до комунального підприємства «Генічеське БТІ» Херсонської обласної ради, в якому з урахуванням зменшення позовних вимог просила стягнути з відповідача на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01 серпня 2014р. по 01 червня 2015р. у сумі 3133,76 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 1990 р. перебуває у трудових відносинах з КП «Генічеське БТІ» Херсонської обласної ради, де займає посаду інженера інвентаризації з нерухомого майна I категорії. Зазначає, що колишній в.о. начальника КП «Генічеське БТІ» ОСОБА_3 та головний бухгалтер ОСОБА_4 незаконно не здійснювали повну виплату нарахованої позивачу заробітної плати, у звязку з чим за період з 01 серпня 2014р. по 01 червня 2015р. утворилась заборгованість у сумі 3789,43грн. Вважає, що виникнення заборгованості із заробітної плати є наслідком протиправних дій колишнього керівництва комунального підприємства, у звязку з чим звернулась до суду з вказаним позовом.

Позивач у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Надала суду письмову заяву з проханням розглянути справу у її відсутність.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнала. Пояснила, що заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_2 існує. Проте, ця заборгованість виникла у звязку з протиправними діями колишнього керівництва КП «Генічеське БТІ» ХОР ОСОБА_3 та головного бухгалтера ОСОБА_4 Період за який позивач просить стягнути заборгованість по заробітній платі, припадає саме на період діяльності ОСОБА_3 на посаді виконуючого обовязки керівника підприємства. Вказала, що на даний час на підприємстві новий керівник ОСОБА_5, який вчасно виплачує працівникам заробітку плату, проте, перебирати на себе борги колишнього керівництва, без рішення суду він не бажає.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, та надавши оцінку доказам, суд приходить до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 з 30 листопада 1990р. перебуває у трудових відносинах з КП «Генічеське БТІ» ХОР, в якому на даний час займає посаду інженера інвентаризації з нерухомого майна I категорії.

Згідно довідки від 03 лютого 2016р. за №114 виданої КП «Генічеське БТІ» ХОР, за підписами в.о. керівника ОСОБА_5 та головного бухгалтера ОСОБА_6, вбачається, що за період з серпня 2014р. по травень 2015р. у підприємства перед ОСОБА_2 рахується заборгованість зі сплати нарахованої, але не виплаченої заробітної плати на суму 3789,43грн.

На запит суду, КП «Генічеське БТІ» ХОР була надана довідка за №250 від 14 березня 2016р., за підписами в.о. керівника ОСОБА_5 та головного бухгалтера ОСОБА_6, зі змісту якої вбачається, що станом на 01 червня 2015р. за підприємством перед ОСОБА_2 рахується заборгованість у сумі 3789,43грн., станом на час звернення до суду, тобто на 24 лютого 2016р. за підприємством перед працівником рахується заборгованість у сумі 3133,76грн.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Статтею 21 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору

Згідно із статтею 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена як правило в грошовому виразі яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У відповідності до ст. ст.11,27,60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір.

Судовим розглядом встановлено, що позивач жодного разу не з'явилась у судове засідання, окрім ксерокопії трудової книжки та довідки від 03 лютого 2016р. за №114, якою розраховано заборгованість за період з 01 серпня 2014р. по 01 червня 2015р., більше ні чого не надала.

Судом встановлено, що позивач як підставу свого позову зазначає - протиправну діяльність колишнього керівника КП «Генічеське БТІ» ХОР ОСОБА_3 та головного бухгалтера ОСОБА_4, при цьому зазначаючи часовий проміжок (з серпня 2014р. по червень 2015р.), який припадає саме на час діяльності колишнього керівництва КП «Генічеське БТІ» ХОР.

У той же час, на вимогу суду, представником відповідача надано довідку про нараховану, але не виплачену заробітку плату ОСОБА_2 за №250 від 14 березня 2016р., за період роботи з серпня 2014р. по лютий 2016р. Зі змісту вказаної довідки вбачається, що у КП «Генічеське БТІ» ХОР наявна перед ОСОБА_2 заборгованість на суму 3133,76 грн. При цьому, судом встановлено, що вказана сума заборгованості має плинний характер, оскільки як колишнім керівництвом підприємства, так і діючим, вчинялись дії як і щодо зменшення суми заборгованості, так і щодо її збільшення (тобто заробітна плата сплачувалась не в повному обсязі).

Однак, позивач у своєму позові наявну суму заборгованості фактично ставить в провину колишньому керівництву підприємства, не зважаючи на те, що сума заборгованості яка заявлена до стягнення допущена також і діючим керівником КП «Генічеське БТІ» ХОР ОСОБА_5

У той же час, позивач не скористалась своїм правом на зміну позовних вимог, не представила суду належних доказів, що сума заборгованості яка заявлена до стягнення допущена саме за період з серпня 2014р. по червень 2015р.

Представник відповідача у судовому засіданні зазначила, що вона позов визнає, позивача включено до списку осіб, яким відшкодовується заборгованість по заробітній платі. У той же час зазначила, що виникнення заборгованості є наслідком протиправної діяльності колишнього керівника КП «Генічеське БТІ» ХОР ОСОБА_3, а діючий керівник підприємства жодного відношення до вказаної заборгованості не має.

Частиною першою ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Фактично з наведених вище обставин справи вбачається, що між сторонами відсутній цивільно-правовий спір, а звернення до суду обумовлене бажанням у такий спосіб ввести суд в оману, з метою створення судового прецеденту, для констатації того, що заборгованість зі сплати заробітної плати допустив саме колишній керівник КП «Генічеське БТІ» ХОР ОСОБА_3, а не діючий.

Також, суд зазначає, що позивач продовжує перебувати у трудових відносинах з відповідачем, та враховуючи оголошену у судовому засіданні позицію відповідача, заявлена сума заборгованості виплачується у добровільному порядку.

Таким чином, вищевказане свідчить про безпідставність заявлених вимог, а також наявність можливості і необхідність вирішення даного питання в позасудовому порядку, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на зазначене вище, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Херсонської області через Генічеський районний суд протягом десяти днів після проголошення рішення.

Суддя ОСОБА_7