Провадження № 2/161/1798/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Олексюка А.В.,

при секретарі Шумиводі О.І.

з участю: представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 20.04.2007 року укладено кредитний договір № VOXRRX04380516, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 2094,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Однак, відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобовязання за договором.

Станом на 24.09.2015 року заборгованість за кредитним договором становить 54158,60 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом 1921,75 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом 11019,55 грн., по комісій за користуванням кредитом 558,62 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 40658,68 грн. Від цієї суми віднімається сума в розмірі 40843,66 грн., яка була стягнута рішенням Луцького міськрайонного суду від 22.08.2013 року, що становить різницю в розмірі 13314,94 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна ставка) 665,75 грн.

На підставі наведеного, просить суд стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість всього в розмірі 14480,69 грн.

Крім того, просить суд стягнути з відповідача в його користь понесені судові витрати по справі.

В ході судового розгляду представник позивача збільшив позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 17022,88 грн.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в судове засідання не зявились, проте останній подав суду письмові заперечення, просив розглядати справу за його відсутності та відмовити в задоволенні позову.

Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача та його представника за наявними матеріалами справи.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала збільшені позовні вимоги. Просила суд позов задовольнити.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволення, з наступних підстав.

Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 530, 651, 1048, 1050, 1054 ЦК України.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

20.04.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № VOXRRX04380516, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 2094,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 6-10).

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 22.08.2013 року стягнуто з ОСОБА_2 в користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 40843,66 грн., що складається з заборгованості за кредитом 1921,75 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом 11019,55 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом 558,62 грн., пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 24922,61 грн., штрафу (фіксована частина) 500 грн., штрафу (процентна складова) 1921,13 грн. (а.с. 4).

З наданого позивачем розрахунку заборгованості, вбачається що станом на 24.09.2015 року заборгованість за кредитним договором становить 54158,60 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом 1921,75 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом 11019,55 грн., по комісій за користуванням кредитом 558,62 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 40658,68 грн., за мінусом суми в розмірі 40843,66 грн., з яких: заборгованості за кредитом 1921,75 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом 11019,55 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом 558,62 грн., пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 24922,61 грн., штрафу (фіксована частина) 500 грн., штрафу (процентна складова) 1921,13 грн., яка була стягнута рішенням Луцького міськрайонного суду від 22.08.2013 року. Різниця становить суму в розмірі 15736,07 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна ставка) 786,80 грн. Отже, сума заборгованості за період з 29.04.2013 року по 24.09.2015 року становить 17022,88 (а.с. 66).

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 5 такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599 - 601, 614 - 619 ЦК України.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.

Отже, враховуючи, що ухвалено судове рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, то нарахування неустойки та штрафу строком дії кредитного договору законом не передбачено.

Крім того, представником відповідача подано до суду письмову заяву про застосування строку позовної давності щодо нарахування неустойки (пені, штрафу), просив відмовити позивачу у задоволенні позову у зв'язку з пропуском цього строку.

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина пята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України ).

Чинне цивільне законодавство передбачає два види позовної давності - загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність установлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України ).

Спеціальна позовна давність установлена законом для окремих видів вимог. Так, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України ).

Статтею 253 цього Кодексу визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобовязання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від тривалості правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день (місяць) нарахування пені. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Суд визнає, що звернення позивача до відповідача з позовом, на підставі якого було ухвалене судом рішення від 22.08.2013 року є перериванням строку позовної давності, та, що цього дня строк позовної давності почався заново.

Суд також враховує, що позивач звернувся до суду 06.10.2015 року з вимогами про стягнення пені та штрафу, тобто з пропуском річного строку, що відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові в цій частині.

Таким чином, враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 3,8,10,14,15,30,60,61,62,88,213,214,215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 626, 629, 631, 651, 1046, 1048, 1050, 1054, 1055, 1056 Цивільного Кодексу України суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Апеляційна скарга на дане рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В.Олексюк