У Х В А Л А

13 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі

Яреми А.Г., Лященко Н.П.,Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 травня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Харківської області від 6 липня 2015 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суми індексу інфляції, 3% річних,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 6 липня 2015 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 суму індексу інфляції та 3% річних в сумі 4006 грн 85 коп., моральну шкоду у розмірі 1500 грн, а всього 5506 грн 85 коп. Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 липня 2015 року відмовлено у відкритті касаційного провадження в указаній справі.

У заяві ОСОБА_4 про перегляд судових рішень порушується питання про скасування рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 травня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Харківської області від 6 липня 2015 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 липня 2015 року з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України: невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статті 625 ЦК України.

Для прикладу наявності зазначеної підстави подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на постанови Верховного Суду України від 13 січня та 2 березня 2016 року.

Перевіривши доводи заявниці, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що необхідність відкриття провадження у справі за вказаною заявою відсутня та в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися й суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що згідно із статтею 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Також відповідно до вимог частини третьої статті 23 ЦК України з відповідачки стягнуто моральну шкоду у розмірі 1500 грн, оскільки позивачка зазнала душевних страждань, пов'язаних з тривалим невиконанням судового рішення та вимушена була звертатися до виконавчої служби, суду за захистом своїх прав.

Постановою Верховного Суду України від 13 січня 2016 року, що надана заявницею для порівняння, скасовано судові рішення судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій та ухвалено нове рішення, яким у позові про відшкодування матеріальної шкоди відмовлено. В указаній справі суд дійшов висновку, що за змістом статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу входить до складу грошового зобов'язання і виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів. При наявності у справі судового рішення, яким вже було встановлено розмір завданої шкоди та відповідно стягнуто її, такий розмір шкоди відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України має преюдиційне значення для суду при вирішенні справи і суд не вправі змінювати його, в тому числі шляхом застосування положень ст. 625 ЦК України.

Постановою Верховного Суду України від 2 березня 2016 року, що надана заявницею для порівняння, скасовано судові рішення судів першої, апеляційної, касаційної інстанцій, справу за позовом про стягнення грошових коштів направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. У вказаній справі суд дійшов висновку, що суди, визнаючи недійсним договір купівлі-продажу, застосували двосторонню реституцію, на виконання якої вирішено стягнути з відповідачів на користь позивача отримані від нього за продаж будинку кошти, які відповідачі не повернули. У зв'язку із цим застосуванню підлягає стаття 1212 ЦК України, згідно з якою особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Це положення застосовується і до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином. Якщо без достатньої правової підстави набуваються або зберігаються гроші (як готівкові, так і безготівкові), на них нараховуються відсотки згідно зі статтею 536 ЦК України з того часу, коли набувач дізнався або повинен був дізнатися про безпідставність набуття або збереження грошових коштів. У разі стягнення безпідставно набутих чи одержаних грошей нараховуються відсотки відповідно до статті 536 ЦК України й унеможливлюється стягнення 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, порівняння змісту постанов Верховного Суду України від 13 січня та 2 березня 2016 року зі змістом ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 липня 2015 року, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що зазначена ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеному у вказаній постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Ураховуючи наведене, вважати зазначену заяву обґрунтованою немає підстав.

Керуючись статтями 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суми індексу інфляції, трьох процентів річних державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 травня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Харківської області від 6 липня 2015 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 липня 2015 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А.Г. Ярема
Н.П. Лященко Л.І. Охрімчук