РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/2557/14-ц

20 жовтня 2016 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Олійник П. В.

з участю секретаря Вознюк Ю. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодуання матеріальної шкоди та стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить стягнути з відповідача 100000 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої мертю його матері ОСОБА_3

В обгрунтування позову покликається на те, що його мати ОСОБА_3 була травмована автомобілем, яким керував відповідач. Внаслідок отриманих травм ОСОБА_3 померла. Вважає, що діями відповідача йому було причинено моральну шкоду.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про відшкодуання матеріальної шкоди та стягнення коштів, в якому просив стягнути з відповідача майнову шкоду в сумі 24029,90 грн..

В обгрунтування позову покликається на те, що відповідач є спадкоємцем покійної ОСОБА_3, яка померла внаслідок ДТП, яке сталося по її вині. Вважає, що ОСОБА_3 умисно порушила правила дорожнього руху, в результаті чого автомобіль ОСОБА_2 отримав механічні пошкодження на суму 9500 грн.. Крім того, ним було витрачено на лікування ОСОБА_3 439,95 грн., а також позичено позивачу ОСОБА_1 2100 грн. та 1500 доларів США. Просить всі ці кошти стягнути з відповідача.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали повністю та з аналогічних підстав. Також заперечили проти зустрічного позову та пояснили, що позивач не позичав у відповідача будь-яких коштів, а кошти відповідач давав у зв'язку з лікуванням покійної матері.

Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що ДТП сталося по вині ОСОБА_3, яка умисно порушила правила дорожнього руху, а тому відповідач не може нести будь-якої відповідальності. Також підтримав зустрічний позов з підстав, викладених в зустрічній позовній заяві.

Суд, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини та дослідивши докази по справі, вважає, що первинний позов підлягає до часткового задоволення, а в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20 листопада 2012 року близько 17 год.40 хв. в м.Костопіль відповідач ОСОБА_2 керуючим автомобілем марки «OPEL KADETT», державний номерний знак НОМЕР_1, рухаючись по вулиці Степанській м.Костопіль допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3, яка переходила проїзну частину автодороги. В результаті ДТП ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень як небезпечних в момент спричинення (висновок судово-медичної експертизи № 492 від 04 грудня 2012 року). Після отриманих травм ОСОБА_3 перебувала на лікуванні в медичних закладах області і 21 грудня 2012 року померла. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 232 від 22 січня 2013 року смерть ОСОБА_3 настала від закритої черепно-мозкової травми з крововиливами у речовину та під оболонки головного мозку, яка ускладнилась набряком набуханням та компресією головного мозку. Між цими травматичними змінами і настанням смерті громадянки ОСОБА_3 існує прямий причинно-наслідковий зв'язок.

Постановою заступника начальника СВ Костопільського РВ УМВС України в Рівненській області Регези Ю.В. від 26 серпня 2013 року кримінальне провадження було закрито у зв'язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Згідно ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Частиною 3 ст. 1193 ЦК України встановлено, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено. При цьому зазначено, що правила про зменшення розміру відшкодування або відмову у відшкодуванні шкоди з врахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках заподіяння шкоди майну, а також особі громадянина, однак у кожному разі підставою до цього може бути груба необережність потерпілого (знаходження в нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху і т. п.), а не проста необачність.

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 239 від 17.07.2013 року з моменту виникнення небезпеки для руху, водій автомобіля марки «OPEL KADETT» ОСОБА_2 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_3 і в його діях з технічної точки зору не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які б знаходились у причинному зв'язку з скоєнням дорожньо-транспортної пригоди .

Враховуючи, що з боку водія ОСОБА_2 порушень допущено не було, що встановлено органами досудового розслідування, а з боку потерпілої ОСОБА_3 було встановлено порушення п.п. 4.7, 4.14а, 4.14.б ПДР, які вона допустила, то суд вважає, що саме груба необережність потерпілої сприяла виникненню наслідків ДТП.

За таких обставин суд вважає, що підлягає застосуванню ч. 3 ст. 1193 ЦК України та п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», згідно яких розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений.

Згідно з ч. 5 ст. 1187 ЦК особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов'язку доказування та зобов'язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

В судовому засіданні представником відповідача не надано жодних доказів в підтвердження того, що в діях ОСОБА_3 був умисел на причинення собі будь-яких тілесних ушкоджень або заподіяння смерті.

Суд вважає необґрунтованим посилання представника відповідача як на підставу для відмови в задоволенні первинного позову незаявлення позивачем вимог про відшкодування шкоди до страхової компанії, оскільки, правовою позицією Верховного Суду України в справі № 6-2808цс15 встановлене право потерпілого на повне відшкодування збитків як за рахунок особи, що застрахувала свою відповідальність або за рахунок страховика.

Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується завдана нею і моральна шкода, в тому числі якщо шкоди завдано ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1167 ЦК).

Відповідно до роз'яснень, даних у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема враховуються стан здоров"я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, ступінь зниження престижу, ділової репутації.

Суд також вважає, що позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що він переніс моральні страждання в зв'язку із трагічною смертю матері. Згідно ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральну шкоду, а також з врахуванням вимог розумності та справедливості. Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 1193 ЦК України суд визначає суму одноразового відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000 грн..

Щодо зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодуання матеріальної шкоди та стягнення коштів, то суд відмовляє в його задоволенні з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 померла 21 грудня 2012 року, про що достовірно було відомо ОСОБА_2. З позовом про відшкодуання матеріальної шкоди він звернувся до суду лише 11.02.2015 року, тобто з пропуском встановленого ч. 2 ст. 1281 ЦК України строку.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

В судовому засіданні не здобуто доказів, що позивач ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Як вбачається із наданих позивачем за зустрічним позовом копій розписок, вони не містять зобов'язання ОСОБА_1 про повернення цих коштів. В зв'язку з цим суд вважає, що між сторонами не укладався договір позики, а надані розписки лише свідчать про отримання ОСОБА_1 коштів від ОСОБА_2 на лікування ОСОБА_3 після ДТП.

Крім того, позивачем за зустрічним позовом на вимогу суду не було надано оригіналу розписки про отримання ОСОБА_1 коштів в сумі 1500 доларів США.

За таких обставин суд відмовляє в задоволенні зустрічного позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 60, 88, 212 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10000 (десять тисяч) грн. у відшкодування моральної шкоди спричиненої смертю матері ОСОБА_3.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 551,20 грн. судового збору.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодуання матеріальної шкоди та стягнення коштів відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Костопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяП. В. Олійник