Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О.,Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Ржищівської міської ради Київської області, третя особа - Ржищівська міська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Ржищівського міського суду Київської області від 01 березня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 18 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив визнати за ним право власності в порядку спадкування на домоволодіння АДРЕСА_1

Вимоги за позовом обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_8, після смерті якої залишилось спадкове майно у вигляді Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1. Інша Ѕ частина вказаного житлового будинку була зареєстрована за його бабою ОСОБА_9, тобто матір'ю ОСОБА_8 Після смерті баби ОСОБА_9 у 1966 році його мати ОСОБА_8 право на спадщину документально не оформила. На момент смерті його матері він проживав разом з нею у власному будинку по АДРЕСА_1

Оскільки за життя його мати не оформила свідоцтво про право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 він не зміг отримати свідоцтво про право власності в порядку спадкування на вказане домоволодіння. Інші спадкоємці першої черги відсутні, тому звернувся до суду з вказаним позовом.

Рішенням Ржищівського міського суду Київської області від 01 березня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 18 листопада 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено.

Визнано за ОСОБА_6 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1

У касаційній скарзі ОСОБА_7, просить скасувати ухвалені судові рішення першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та заперечення на неї, перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що оскільки позивач є спадкоємцем першої черги, інших спадкоємців немає та з урахуванням того, що правоустановчі документи на домоволодіння АДРЕСА_1 на ОСОБА_8 не оформлялися, тому відповідно до вимог діючого законодавства він має право на оформлення за ним права власності на спадковий будинок.

Однак колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій установлено, що відповідно до акта Переяслав-Хмельницького міжміського БТІ від 05 липня 1960 року домоволодіння АДРЕСА_1 належить на праві власності у рівних частках ОСОБА_10 та ОСОБА_8 Вказані обставини також підтверджуються рішенням Ржищівської селищної ради депутатів трудящих від 21 липня 1960 року № 12 та копією Висновку про реєстрацію вказаного домоволодіння.

ОСОБА_10 є бабою позивача та матір'ю ОСОБА_8

Після смерті баби ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, мати позивача ОСОБА_8, яка проживала з нею на момент смерті, спадщину документально не оформила.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_8, яка є матір'ю позивача та на момент смерті проживала разом із позивачем у його будинку по АДРЕСА_1, що підтверджується копією будинкової книги.

Судами також установлено, що інших спадкоємців немає.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

За змістом ч.ч. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року) відносини спадкування регулюються нормами ЦК України (2004 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця.

Згідно зі ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або із застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

За вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Слід відзначити, що ці положення цивільного законодавства щодо встановлення факту прийняття спадщини можливо застосовувати лише до спадщини, яка відкрилася до набрання чинності новим Цивільним кодексом, тобто до 01 січня 2004 року. В інших випадках необхідно керуватися нормами Цивільного кодексу, які по іншому регулюють ці правовідносини.

Відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином, установивши, що відкриття спадщини мало місце до введення в дію ЦК України 2004 року, суди попередніх інстанцій, без урахування положень частин четвертої, п'ятої Прикінцевих та перехідних положень, безпідставно застосували до цих правовідносин норми статті 1268 ЦК України 2004 року, які застосуванню не підлягали, і не застосував норми ЦК Української РСР 1963 року, у зв'язку з чим не з'ясували фактичні обставини у справі, а саме чи вступив ОСОБА_6 в управління або володіння спадковим майном, як того вимагали положення ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР, 1963 року, у зв'язку з чим прийшли до передчасного висновку, що ОСОБА_6 фактично прийняв спадщину на житловий будинок АДРЕСА_1 після смерті своєї матері ОСОБА_8

Крім того, апеляційний суд, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої, вказаних порушень не врахував, а також не звернув уваги на те, що апеляційну скаргу на вказане рішення подала ОСОБА_7, яка не брала участі у справі та яка вважає, що оскаржуваним рішенням місцевого суду порушені її права, оскільки вказаним рішенням визнано за ОСОБА_6 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 розташований на земельній ділянці, яка передана їй у власність, на підставі рішення Ржищівської міської ради 14 сесії 06 скликання № 586 від 09 вересня 2011 року, та 15 травня 2012 року видано Державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,1000 га, яка розміщена по АДРЕСА_1

Отже, апеляційний суд не дав належної оцінки вказаним доказам та не з'ясував, чи дійсно земельна ділянка, яка була передана ОСОБА_7, є земельною ділянкою на якій розміщений житловий будинок АДРЕСА_1 та який належав померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8, оскільки в Державному акті на право власності на земельну ділянку, виданого на ім'я ОСОБА_7 не зазначено конкретного розташування земельної ділянки.

Враховуючи вищезазначене, в порушення норм процесуального закону, суди дійшли помилкового висновку щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_6, у зв'язку з чим ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Ржищівського міського суду Київської області від 01 березня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 18 листопада 2015 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова С.О. Карпенко Г.І. Мостова