Справа № 2/714/246/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" жовтня 2016 р. м. Герца

Герцаївський районний суд Чернівецької області в складі :

головуючого-судді ОСОБА_1
секретарОСОБА_2
з участю позивачкиОСОБА_3
представника позивачкиОСОБА_4
відповідачівОСОБА_5
ОСОБА_6
представниці відповідачки ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третьої особи що не заявляє самостійних вимог Служби у справах дітей Герцаївської районної державної адміністрації Чернівецької області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що на підставі договору дарування частини обєкта незавершеного будівництва житлового будинку та договору дарування частини земельної ділянки від 02 жовтня 2008 року вона стала власницею житлового будинку, що розташований в с. Остриця по вул. Щорса, 18 А Герцаївського району Чернівецької області.

У вказаному жилому будинку зареєстроване місце проживання відповідачів, а саме : онука, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, його дружини, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та їх неповнолітніх дітей ОСОБА_5 і ОСОБА_9 народжених відповідно 08 вересня 2010 року та 02 квітня 2015 року.

Оскільки відповідачі з 2011 року у спірному жилому будинку не проживають, а добровільно знятися з реєстрації за вказаною адресою не бажають чим чинять їй перешкоди в користуванні власністю, просила суд, визнати ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_9 такими, що втратили право користування жилим будинком розташованим в с. Остриця, вул. Щорса 18 А Герцаївського району Чернівецької області.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала та суду пояснила, що на кінець 90-х років вона з колишнім чоловіком ОСОБА_10 придбали незакінчений будівництвом спірний житловий будинок. Так як онук ОСОБА_5 залишився без батьківського піклування, вона як бабуся оформила опікунство над ним і він став проживати у її господарстві, в с. Остриця по вул. Щорса, 18 А Герцаївського району де було зареєстровано місце його проживання.

В 2008 році, чоловіком ОСОБА_10 було подаровано їй належну йому частину у спірному будинку, після чого вона власними силами добудувала вказаний житловий будинок.

Перебуваючи здебільшого за кордоном, в господарстві залишився проживати онук ОСОБА_11, а згодом він привів дружину, ОСОБА_6 та після народження в них сина ОСОБА_12, останній проживав з ними. Втім, будь-якого дозволу на реєстрацію місця проживання відповідачки ОСОБА_6 вона не надавала.

Оскільки, відповідачі за час проживання у будинку не підтримували його у належному санітарному стані, комунальні послуги не сплачували тай самі вони у будинку не проживають вже тривалий час, а зареєстроване місце їх проживання чинить їй перешкоди у користуванні жилим будинком, просила визнати відповідачів такими що втратили право користування житлом.

Представник позивачки вимоги позивачки підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на те, що житловий будинок який розташований по вул. Щорса, 18 А с. Остриця Герцаївського району Чернівецької області є особистою власністю позивачки. Відповідачі по справі, а саме, ОСОБА_6 з дітьми, ОСОБА_5 та ОСОБА_9 протягом останніх декілька років проживають в її батьків в с. Смодна Косівського району Івано-Франківської області, тому, останні без поважних причин не користуються житловим будинком позивачки. Щодо відповідача ОСОБА_5, то останній ще до позбавлення волі залишив господарство позивачки і проживав разом з дружиною та дітьми, поза господарством позивачки. Тобто у спірному будинку також не проживає без поважних причин більше одного року. Відтак, відповідачі втратили право користування жилим будинком позивачки.

ОСОБА_6 як відповідачка у справі та законний представник неповнолітніх дітей, ОСОБА_5 і ОСОБА_9, позов не визнала, про що надала суду письмове заперечення. Суду пояснила, що в господарстві позивачки вселилася з дозволу останньої ще до реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 Щодо питання реєстрації її місця проживання в даному господарстві то вказаним займався чоловік - ОСОБА_5 З часу проживання в даному господарстві вона разом з чоловіком ОСОБА_5 добудовували будинок, зокрема проводили внутрішнє його оздоблення допомогу у якому окрім самої позивачки також надавали її батьки. З часу народження сина ОСОБА_12 він також проживає у спірному будинку. Так як будинок не опалюється в цілому, то на зиму вся їх сімя наймала житло у м. Чернівці, після чого знову повертались до їх помешкання в с. Остриця по вул. Щорса, 18 А Герцаївського району. Після того як чоловіка ОСОБА_5 було засуджено, його батько став виганяти її з будинку, через що вона була вимушена переїхати жити до своїх батьків де фактично проживає і наразі з дітьми. Просила суд зважити, що іншого житла не має, а позивачка у будь-який спосіб намагається їх вигнати з будинку. Такі обставини, на її думку не дають підстав для знаття її з дітьми та чоловіком з місця реєстрації.

Представниця відповідачки, ОСОБА_7, вважала вимоги позивачки таким, що не підлягають задоволенню стверджуючи, що позивачка в розумінні статті 331 ЦК України не набула права власності на спірне майно житловий будинок, що в с. Остриця по вул. Щорса, 18 А Герцаївського району так як таке право не зареєстровано у встановленому законодавством порядку. Окрім того, переїзд відповідачки ОСОБА_6 з дітьми до своїх батьків є мірою тимчасовою повязаною з засудженням чоловіка до позбавлення волі та чиненням батьком ОСОБА_5 перешкод для її проживання у спірному господарстві.

Відповідач, ОСОБА_5 допитаний в режимі відеоконференції проти задоволення вимог позивачки заперечував та суду пояснив, що починаючи з часу навчання у 7-му класі і до позбавлення його волі у грудні 2015 року постійно проживав в спірному господарстві позивачки, тобто його бабусі. Сама позивачка вдома буває рідко, так як здебільшого знаходиться в Італії, тому будівництво будинку було закінчено хоч і не без її допомоги, але в т.ч. за його участю. Виключно з дозволу позивачки була проведена реєстрація місця проживання дружини - ОСОБА_6 у вказаному господарстві, де згодом в них народився син ОСОБА_12, який проживав разом з ними.

Дійсно вони з дружиною та сином на зимовий період знімали квартиру в м. Чернівці. а на весну поверталися у с. Остриця по вул. Щорса, 18 А Герцаївського району де проживали разом та здійснювали догляд за господарством.

Вважає, що позивачка разом з його колишнім батьком у обраний спосіб намагаються виселити його із сімєю на вулицю попри відсутність в них іншого житла.

Представник служби у справах дітей Герцаївської районної державної адміністрації Чернівецької області у судове засідання не зявився, хоча про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

Вислухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3, тобто позивачка, 02 жовтня 2008 року згідно нотаріально посвідченого договору дарування отримала у власність від ОСОБА_10 обєкт незавершеного будівництва житлового будинку 81 % готовності, що знаходиться в с. Остриця по вул. Горького Герцаївського району Чернівецької області (а.с. 6).

Того ж дня ОСОБА_3 за договором дарування частини земельної ділянки стала власником земельної ділянки площею 0,08 га для будівництва та обслуговування житлового будинку що в с. Остриця Герцаївського району Чернівецької області (а.с. 5).

Сторонами не оспорюється, що обєкт незавершеного будівництва житлового будинку який позивачка придбала за вищевказаним договором дарування наразі розташований за адресою с. Остриця вул. Щорса, 18 А Герцаївського району Чернівецької області.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_3 зазначала, що відповідачі не проживають у належному їй на праві власності житловому будинку розташованому в с. Остриця по вул. Щорса, 18 А Герцаївського району Чернівецької області понад стоки встановлені ч.2 ст. 405 ЦК України, відтак вони втратили право користування жилим приміщенням.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом права власності яке закріплено у ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Обєктом права власності особи може бути, зокрема житло житловий будинок, садиба, квартира (статті 379-382 ЦК).

Статтею 334 ЦК України встановлено момент набуття права власності за договором.

Відповідно до ч.ч. 3 та 4 ст. 334 вказаної норми закону, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає в набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності в набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Згідно з ч.1 ст. 210 ЦК правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, установлених законом. Такий правочин є вчиненим із моменту його державної реєстрації.

Договір дарування обєкта незавершеного будівництва підлягає державній реєстрації відповідно до ч.4 ст. 331 ЦК України.

Разом з тим, ст.182 ЦК України передбачена необхідність державної реєстрації як прав на нерухомість, так і правочинів щодо нерухомості.

Таким чином, державна реєстрація договору про відчуження майна та державна реєстрація права власності на нерухому річ є окремими видами реєстрації.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та на обєкт незавершеного будівництва та їх обтяжень провадиться у порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на житловий будинок, що розташований в с. Остриця по вул. Щорса, 18 А Герцаївського району Чернівецької області ні за ким не зареєстровано (а.с. 70).

З урахуванням викладеного та з огляду на положення статей 182, 331, 334 ЦК України, спірний житловий будинок не набув юридичного статусу нерухомого майна, тобто не став обєктом цивільного обороту як нерухомість.

Відтак, оскільки ОСОБА_3 не набула права власності на житловий будинок, що розташований в с. Остриця по вул. Щорса, 18 А Герцаївського району Чернівецької області в установленому законом порядку, вона не є власником цього будинку.

Згідно положень статті 391 ЦК України виключно власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку передбаченому законом.

При вищенаведених обставинах, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки до відповідачів про позбавлення їх права користування житловим приміщенням за місцем реєстрації с. Остриця вул. Щорса, 18 А Герцаївського району Чернівецької області заявлені безпідставно, отже задоволенню не підлягають.

Керуючись, ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третьої особи що не заявляє самостійних вимог Служби у справах дітей Герцаївської районної державної адміністрації Чернівецької області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області через Герцаївський районний суд шляхом подачі в 10-и денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя