У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Кадєтова О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Одеської області від 03 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, третя особа - реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції Одеської області, про визнання договору купівлі-продажу удаваним, визнання недійсним договору дарування, скасування державної реєстрації, виключення зі спадкової маси, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності,

в с т а н о в и в :

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 01 грудня 2000 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до умов якого він отримав в борг 15 000,00 доларів США. У забезпечення умов належного повернення боргу позивачем було передано відповідачу за договором купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_1.

Позивач зазначав, що 06 травня 2015 року він повернув ОСОБА_2 15 000,00 доларів США, проте останній йому квартиру не повернув, та більш того, повідомив про те, що квартиру він в 2001 році подарував своїй тещі, ОСОБА_5, яка ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, що унеможливлює виконання домовленостей.

На підставі наведеного та з урахуванням уточнень остаточно просив ухвалити рішення, яким визнати удаваним посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Таранською А.М. та зареєстрований в реєстрі за № 15647, договір купівлі-продажу від 01 грудня 2000 року 10/100 частин домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2; визнати, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 для забезпечення виконання договору позики укладено договір іпотеки 10/100 частин зазначеного вище домоволодіння; визнати недійсним договір дарування від 12 квітня 2001 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. та зареєстрований в реєстрі за номером 4123; скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_5 на спірне домоволодіння, реєстраційний номер майна 7282781; виключити зі спадкової маси, що відкрилася після смерті ОСОБА_5 спірне домоволодіння; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Южноукраїнської державної нотаріальної контори Миколаївської області 20 лютого 2007 року та зареєстроване в реєстрі за номером 413, в частині видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 10/100 часток спірного домоволодіння; визнати за ОСОБА_3 право власності на 10/100 частин зазначеного вище домоволодіння.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено повністю.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 03 грудня 2015 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням апеляційним судом норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

Разом з тим, заявник подав касаційну скаргу з пропуском строку на касаційне оскарження, встановленого чинним законодавством, проте у касаційній скарзі ним заявлено клопотання про поновлення цього строку з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин.

Відповідно до ч. 2 ст. 325 ЦПК України, у разі пропущення строку на касаційне оскарження, з причин, визнаних поважними, суддя касаційної інстанції за заявою особи, яка подала касаційну скаргу, може поновити цей строк.

Наведені у клопотанні доводи свідчать про поважність причин пропуску процесуального строку на касаційне оскарження.

За таких обставин клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення апеляційного суду слід задовольнити.

Проте, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оспорюваний договір купівлі продажу, вчинений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 приховував договір іпотеки, вчинені сторонами дії не можуть вважатись остаточним відчуженням майна та призводить до правових наслідків, які настають за договором іпотеки. Крім того, районний суд посилався на визнання відповідачем позову. Також суд першої інстанції зазначав, що свідоцтво про право на спадщину за законом, отримане ОСОБА_4, відповідно до ст. 1301 ЦК України підлягає визнанню недійсним в частині його видачі на спірне нерухоме майно, оскільки ОСОБА_4 не мала права на спадкування.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про визнання договору купівлі-продажу удаваним, суд апеляційної інстанції виходив з того, що договір купівлі-продажу спірного нерухомого майна є дійсним, укладеним, сторони під час укладання досягли згоди про всі його істотні умови, спірне нерухоме майно знаходиться у володінні та користуванні з 01 грудня 2000 року по теперішній час у ОСОБА_4, сторонами не було надано жодних доказів того, що вони приховали договором купівлі-продажу інший правочин. Натомість, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 визнали, що умовою надання коштів у борг було укладення саме договору купівлі продажу квартири. Сторони також зазначили, що вони усвідомлювали, що укладають договір купівлі-продажу, їм було відомі наслідки укладення такого договору.

Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що позовні вимоги про визнання недійсним договору дарування від 12 квітня 2001 року, скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_5 на 10/100 частин спірного житлового будинку, виключення зі спадкової маси, що відкрилася після смерті ОСОБА_5 10/100 частин спірного домоволодіння, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Южноукраїнської державної нотаріальної контори Миколаївської області 20 лютого 2007 року та зареєстроване в реєстрі за номером 413, в частині видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 10/100 часток домоволодіння, що складається з квартири АДРЕСА_1, визнання за ОСОБА_3 право власності на 10/100 частин спірного домоволодіння, є похідними від вимоги про визнання договору купівлі продажу удаваним, а тому задоволенню не підлягають.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що апеляційним судом при розгляді справи допущено неправильне застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, які передбачені ст. ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

На підставі наведеного та керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Поновити ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження рішення апеляційного суду Одеської області від 03 грудня 2015 року.

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, третя особа - реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції Одеської області, про визнання договору купівлі-продажу удаваним, визнання недійсним договору дарування, скасування державної реєстрації, виключення зі спадкової маси, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ О.В. Кадєтова