Номер провадження: 22-ц/785/4849/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Ісаєвої Н.В., Комлевої О.С.,

при секретарі Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_2 цивільну справу за позовом кредитної спілки «Перше кредитне товариство» до ОСОБА_3, третя особа ТОВ «Медтерм» про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2015 року,

встановила:

У листопаді 2014 року кредитна спілка «Перше кредитне товариство» (далі - КС «Перше кредитне товариство») звернулась до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 20.05.2008 року між КС «Перше кредитне товариство» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № ОД-1/0303/08/403, відповідно до якого позивач надав йому кредит у розмірі 9 500 049 гривень 28 копійок, на розвиток бізнесу, строком на 12 фактичних місяців, тобто до 28.05.2009 року, а останній повинен був щомісячно повертати кредит із сплатою 0,071% від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Поручителем кредитних зобовязань ОСОБА_3, за договором поруки за № ОД-1/0303/08/403 від 20 травня 2008року є ТОВ «Медтерм», який взяв на себе солідарну відповідальність за порушення позичальником грошового зобов'язання.

Оскільки відповідач свої обов'язки за кредитним договором належним чином не виконував, тому утворилась заборгованість у розмірі 305 217 481 гривень 11 копійок, які позивач просить стягнути з відповідача на його користь.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2015 року позов КС «Перше кредитне товариство» було задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь КС «Перше кредитне товариство» заборгованість за кредитним договором за № ОД-1/0303/08/403 від 20 травня 2008 року у розмірі 305 217 481 гривень 11 копійок (триста пять мільйонів двісті сімнадцять тисяч чотириста вісімдесят одна гривня одинадцять копійок). Вирішено питання судових витрат.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_3

В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову позивачу у задоволенні позову.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (далі - Закон) фінансовий кредит - це кошти, які надаються у позику юридичній або фізичній особі на визначений строк та під процент.

Фінансова послуга - це операція з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів (п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону).

Фінансовою, зокрема, вважається послуга з надання коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту (п. 6 ч. 1 ст. 4 Закону).

Право на здійснення операцій з надання фінансових послуг належить фінансовим установам, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичним особам - суб'єктам підприємницької діяльності (ч. 1 ст. 5 Закону).

Надавати фінансові кредити за рахунок залучених коштів має право на підставі відповідної ліцензії лише кредитна установа (ч. 3 ст. 5 Закону).

Згідно з п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 34 зазначеного Закону уповноважений орган у межах своєї компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами: діяльності з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів; діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб.

Частина 2 ст. 34 Закону передбачає, що здійснення діяльності, зазначеної у ч. 1 цієї статті, дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії.

Відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону України «Про кредитні спілки» також передбачає, що ліцензуванню в кредитній спілці підлягає діяльність по залученню внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також інші види діяльності відповідно до закону.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об'єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об'єднаних грошових внесків членів кредитної спілки.

Абзацом 2 ч. 1 ст. 21 зазначеного Закону передбачено, що кредитна спілка надає кредити своїм членам на умовах їх платності, строковості та забезпеченості в готівковій та безготівковій формі.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм та змісту ч. 3 ст. 5, п. 3 ч. 1 ст. 34 Закону діяльність кредитної установи з надання фінансових кредитів членам своєї спілки за рахунок капіталу самої кредитної установи (який формується з внесків членів кредитної спілки) не потребує отримання ліцензії, на відміну від діяльності з надання кредитів іншим особам або надання кредитів за рахунок залучених коштів, яка потребує ліцензування.

З матеріалів справи вбачається, що 20.05.2008 року між КС «Перше кредитне товариство» та членом КС «Перше кредитне товариство» - ОСОБА_3 було укладено кредитний договір за № ОД-1/0303/08/403 від 20 травня 2008 року, відповідно до якого позивач надав ОСОБА_3 кредит у розмірі 9 500 049 гривень 28 копійок, на розвиток бізнесу, строком на 12 фактичних місяців, тобто до 20.05.2008 року, а останній повинен був щомісячно повертати кредит із сплатою 0,071% від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. (а.с. 5-6)

Згідно договору поруки за № ОД-1/0303/08/403 від 20.05.2008 року, поручителем кредитних зобовязань ОСОБА_3, є ТОВ «Медтерм», який взяв на себе солідарну відповідальність за порушення позичальником грошового зобов'язання. (а.с. 62)

Постановою господарського суду Одеської області від 28.02.2013 року, ТОВ «Медтерм» визнано банкрутом. (а.с. 82, 83)

Відповідно до протоколу засідання кредитного комітету КС «Перше Кредитне товариство» за № 141 від 20.05.2008 року, вирішено надати кредит члену КС «Перше Кредитне товариство» ОСОБА_3 (а.с. 61)

Згідно видаткового касового ордеру від 20.05.2008 року, ОСОБА_3 особисто отримав від КС «Перше кредитне товариство» кошти у розмірі 9 500 049 гривень 28 копійок. (а.с. 4)

ОСОБА_3 взятих на себе обовязків не виконав, внаслідок чого у боржника станом на 03.04.2015 року відповідно до розрахунку кредитної спілки виникла заборгованість у розмірі 305 217 481 грн. 11 коп., яка складається з: заборгованість за кредитом 9 495 606 гривень 18 копійок; заборгованість по процентам за користування кредитом 110 652 511 гривень 01 гривень; заборгованість по пені 185 069 364 гривень 00 копійок. (а.с. 50-53) Одночасно, судова колегія не приймає до уваги розрахунок заборгованості наданий відповідачем, як необґрунтований.

Також судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що для здійснення діяльності по залученню внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, кредитна спілка мала ліцензію Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України серії АВ № 362538 від 07.08.2007 року зі строком дії до 07.08.2010 року.

Для здійснення діяльності з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів, крім внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, кредитна спілка мала ліцензію Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України серії АБ № 344687 від 30.05.2006 року зі строком дії до 30.05.2009 року.

У квітні травні 2008 року КС «Перше Кредитне товариство» не залучала кредити інших фінансових установ для видачі кредитів членам свого кредитного союзу.

Згідно рішення Приморського районного суд м. Одеси від 29 вересня 2015 року, залишеного без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 30 листопада 2015 року, ОСОБА_3 було відмовлено у задоволенні позову до КС «Перше Кредитне товариство» про визнання кредитного договору за № ОД-1/0303/08/403 від 20 травня 2008 року та договору поруки за № ОД-1/0303/08/403 від 20.05.2008 року недійсним.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, ч. 1 ст. 625 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

До відношень встановлених по кредитному договору застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлене цим параграфом та не випливає з положень кредитного договору.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Пунктом 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч. 3 цієї ж статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи встановлене, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача кредитної заборгованості. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги в цій частині не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі в цій частині, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 251 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особа, яка його порушила.

Згідно ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до п.п. 12.7 вищевказаного кредитного договору до правовідносин, повязаних з укладанням цього договору застосовується строк позовної давності тривалістю у 10 (десять) років (ст. 259 ЦК України).

У звязку з чим, посилання апеляційної скарги про застосування до спірних правовідносин строку спеціальної позовної давності є необґрунтованими.

Разом з цим, судова колегія не погоджується з розміром стягнутої з відповідача заборгованості по пені в сумі 185 069 364 грн.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпаними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Таким чином при вирішенні справи суд повинен був визначити зміст позовних вимог, предмет позову та його підставу з метою зясування наявності та характеру спірних правовідносин між сторонами, виявлення заінтересованих осіб у справі, правильного застосування матеріальної форми права до цих правовідносин та застосування необхідного способу захисту порушеного права, а також для визначення й дослідження кола питань і заходів, необхідних для ухвалення законного та обґрунтованого рішення.

Вказаним нормам закону судове рішення в частині стягнення пені в сумі 185 069 364 грн. не відповідає.

З розрахунку КС «Перше Кредитне товариство» вбачається, що заборгованості відповідача, заборгованість за тілом кредиту склала 9 495 606,18 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 110 652 511,01 грн.; заборгованість по пені 185 069 364 грн.

Отже, сума пені значно перевищує суму заборгованості по тілу кредиту.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п. 3.2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 року № 7-рп/2013 «У справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», з приводу значного перевищення розміру неустойки над розміром основного боргу за кредитом, було зазначене наступне:

Положеннями частин першої, другої статті 18 Закону про захист прав споживачів встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. В частинах третій, четвертій статті 18 Закону про захист прав споживачів наведено окремі несправедливі умови договору, перелік яких не є вичерпним. При цьому пунктом 4 частини першої статті 21 Закону про захист прав споживачів встановлено, що для цілей застосування цього закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

Конституційний Суд України виходить з того, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті З, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту.

Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності.

При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп 2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

У наведених «Керівних принципах для захисту інтересів споживачів» визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.

Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема частини третьої статті 551 Кодексу, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За практикою судів загальної юрисдикції України істотними обставинами в розумінні вказаних положень Кодексу вважаються, зокрема, ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязання).

Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обовязку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, повязаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобовязань позичальниками фізичними особами.

Враховуючи встановлене, колегія суддів дійшла до висновку про необхідність зменшення суми пені, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_3 на користь КС «Перше кредитне товариство» із 185 069 364 грн. до розміру заборгованості по тілу кредиту, що підлягає стягненню, а саме до 9 495 606 грн.

Оскільки неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення спору в частині стягнення пені, рішення районного суду в цій частині на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 305, 307, 309 ч. 1 п.п. 3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2015 року змінити, зменшивши розмір стягнутої з ОСОБА_3 на користь КС «Перше Кредитне товариство» заборгованості за кредитним договором № ОД-1/0303/08/403 від 20.05.2008 року до 129 643 723 грн. 19 коп. (сто двадцять девять мільйонів шістсот сорок три тисячі сімсот двадцять три гривні 19 копійок), що складається із заборгованості по тілу кредиту у сумі 9 495 606 грн. 18 коп. (девять мільйонів чотириста девяносто пять тисяч шістсот шість гривень 18 копійок); заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 110 652 511 грн. 01 коп. (сто десять мільйонів шістсот пятдесят дві тисячі пятсот одинадцять гривень 01 копійку); заборгованості по пені у розмірі 9 495 606 грн. (девять мільйонів чотириста девяносто пять тисяч шістсот шість гривень).

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання ним законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

ОСОБА_5

ОСОБА_2