Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Коробенка С.В.

при секретарі Семененко А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності на домоволодіння

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 і просить суд визнати за нею право власності на домоволодіння АДРЕСА_1.

У своєму позові посилається на те, що за життя її мати - ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, була власницею домоволодіння АДРЕСА_1.

Після смерті матері Позивач звернулася до нотаріальної контори для отримання Свідоцтва про право на спадщину, але не змогла його отримати, оскільки у неї відсутні правовстановлюючі документи на спірне домоволодіння, на ім'я померлої.

Відсутність правовстановлюючих документів Позивач пояснити не може, проте вважає, що відсутність реєстрації документів на спірне майно сталася через те, що після 1988 року село Жуляни було приєднано до міста Києва, а мати не переоформила документи на спірний будинок у Київському БТІ, або вони могли бути втрачені при передачі документації.

Відсутність правовстановлюючих документів створюють перешкоди у користуванні та розпорядженні спадковим майном, а тому Позивач для вирішення цього питання змушена звернутися до суду з позовом, оскільки вирішити питання права власності на спірний будинок можливо лише в судовому порядку.

Позивач зазначає, що на час відкриття спадщини вона постійно проживала разом зі спадкодавцем, а після смерті матері й надалі проживає у спірному будинку, у зв'язку з чим просить визнати право власності ні спадкове майно у судовому порядку.

В судовому засіданні представник Позивача позов підтримав повністю та просив його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнала повністю та не заперечувала проти його задоволення. Також, заявила, що не претендує на спадкове майно, як спадкоємець першої черги.

Представник Головного територіального управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явилися про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином

Заслухавши пояснення представника Позивача та Відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню з таких підстав.

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 17.03.2008 року вбачається, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_5 (помер ІНФОРМАЦІЯ_2) та ОСОБА_3. (а.с. 12, 13)

На момент смерті ОСОБА_3 була зареєстрована та проживала з нею за адресою: АДРЕСА_1. (а.с. 14)

З архівної довідки № 547 від 05.08.2004р., виданої Архівним відділом Києво-Святошинської РДА Київської обл., вбачається, що по документах архівного фонду «Жулянська сільська рада» у погосподарських книгах за 1986-1989 роки є особовий рахунок НОМЕР_3 на ім'я ОСОБА_3, проживаючої по АДРЕСА_1; у графі «Будівлі» - значиться житловий будинок 1961 р. забудови, у графі «Всього землі» - зазначено - 0, 15 га; у графі «Члени родини» значиться ОСОБА_5 (чоловік), ОСОБА_1 (дочка), ОСОБА_6 (онук).

З технічного паспорта на домоволодіння АДРЕСА_1 вбачається, що воно складається з житлового будинку літ. «А» загальною площею - 82, 9 кв.м., житловою площею - 43, 5 кв.м. та господарських будівель і споруд літ. «Б» - вбиральня, літ. «Г» - теплиця, споруди № 1-4; І.

Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з п.1 ч.2 зазначеної статті визнання права власності на майно є одним із способів захисту права власності.

Відповідно до законодавства колишнього СРСР, а саме Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої наказом Мінкомунгоспу УРСР від 31 січня 1966 року (втратив чинність 13.12.95 року), реєстрації підлягали лише індивідуальні будинки та домоволодіння у містах і селищах міського типу Української РСР.

У сільській місцевості, до якої відносився м/р Жуляни м. Києва на час будівництва спірного будинку (с. Жуляни приєднано до м. Києва на підставі Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 26.08.1988 року «Про розширення меж міста Києва»), оформлення індивідуальних (приватних) будинків здійснювалося шляхом вчинення відповідного запису в господарській книзі сільської ради та відкриття особистого рахунку на ім'я забудовника.

Інших правовстановлюючих документів чинне на той час законодавство не передбачало.

Крім того, відповідно до п. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом (до 01.07.2004 року), визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов, зокрема, якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

На момент будівництва спірного будинку діюче на той час законодавство УРСР такої реєстрації будинку не передбачало.

Відповідно до ч. 1 ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Враховуючи, що на час відкриття спадщини ОСОБА_1 постійно проживала разом зі своєю матір'ю у спірному домоволодінні, суд приходить до висновку про те, що вона фактично прийняла спадщину відповідно до чинного законодавства, а тому її вимоги є обґрунтованими, а право власності на успадковане майно підлягає захисту шляхом його визнання в судовому порядку.

Таким чином, суд оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів, достатність і їх взаємний зв'язок у їх сукупності, заслухавши пояснення сторін на підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст. 1, 2, 4, 88, 208-223 ЦПК України, ст.ст. 16, 1216-1218, ч. 3. ст. 1268, 1270 Цивільного кодексу України

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 право власності на домоволодіння АДРЕСА_1, яке складається з житлового будинку загальною площею 82,9 кв.м., житловою площею 43,5 кв.м., та господарських будівель і споруд літ. «Б» - вбиральня, літ. «Г» - теплиця, споруд № 1-4; І.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1418,45 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: