АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий в 1 інстанції - Москаленко К.О.
№22-ц/796/7949/2016 Доповідач - Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.,

Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря Майданець К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою представником ОСОБА_3 на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 квітня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ТОВ«Лізингова компанія «Ваш Авто» про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди.

У мотивування вимог посилалася на те, що 11 грудня 2015 року між нею та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» укладено Договір фінансового лізингу №002935, відповідно до умов якого відповідач взяв на себе зобов'язання придбати предмет лізингу - автомобіль марки «Nissan Qash Qai» та передати предмет лізингу в користування ОСОБА_2 на строк та на умовах, передбачених цим договором.

12 грудня 2015 року на виконання умов договору вона сплатила авансовий платіж у розмірі 72 000 грн.

Однак, у порушення умов договору в обумовлений договором строк вказаний автомобіль не був переданий.

Вона звернулася до відповідача з листом про розірвання договору та повернення сплачених коштів у розмірі 72 000 грн, на що отримала відповідь, за якою з неї утримано адміністративний платіж 71520 грн та аванс 480 грн, повернуто буде лише 288 грн.

Вказаних коштів вона позбавлена шахрайськими діями працівників відповідача.

До того ж, умови договору суперечать п. 1, 3.2, 3.3-3.7, 3.10 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Також діями відповідача їй завдано моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

З урахуванням наведеного просила суд повернути перераховані ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» кошти в розмірі 71 712 грн та утримати з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на її користь моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11 квітня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, визнати Договір №002935 від 11.12.2015 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто», недійсним; повернути перераховані ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» кошти в розмірі 71 712 грн; утримати з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на її користь моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Зазначає, що причиною розірвання спірного договору та визнання його недійсним стало порушення зі сторони представників відповідача п. 1, 3.2, 3.3-3.7, 3.10 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Вказує, що працівники компанії здійснювали нечесну підприємницьку діяльність, що заборонено ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, представниками відповідача при укладенні договору порушено ст. 631, 632, 665, 806 ЦК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції підставно виходив з їх недоведеності та необґрунтованості.

Судом встановлено, що 11 грудня 2015 між ОСОБА_2 та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» укладено Договір фінансового лізингу №002935, відповідно до умов якого відповідач взяв на себе зобов'язання придбати предмет лізингу - автомобіль марки «Nissan Qash Qai» та передати предмет лізингу у користування ОСОБА_2 на строк та на умовах, передбачених цим договором, а позивач ОСОБА_2 зобов'язується прийняти предмет Лізингу та сплачувати Лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору. (а.с.6-11)

На виконання умов договору позивач сплатила адміністративний платіж в розмірі 72000 грн, що підтверджується квитанцією №0.0.474480855.1 від 14.12.2015. (а.с. 13)

21 грудня 2015 року ОСОБА_2 звернулась до відповідача з вимогою розірвати Договір фінансового лізингу №002935 та повернути сплачені нею грошові кошти у розмірі 72 000грн. (а.с.12)

Листом №1273 від 12.01.2016 року ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» повідомлено, що Договір фінансового лізингу №002935 розірвано 24.12.2015 року на підставі заяви ОСОБА_2 та відмовлено у поверненні адміністративного платежу в розмірі 71520 грн з тих підстав, що відповідно до умов спірного договору адміністративний платіж поверненню не підлягає, а підлягає поверненню тільки авансовий платіж у розмірі 288 грн. (а.с. 24).

Згідно із ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.

За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

У ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

За договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом (ч. 1, 2 ст. 806 ЦК України).

За змістом ст. 808 ЦК України якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

Умовами Договору фінансового лізингу, а саме, п. 12.1 ст. 12, передбачено, що лізингоодержувач, який сплатив адміністративний платіж, частково або повністю сплатив авансовий внесок та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання договору шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця та надати реквізити особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. У строк, встановлений чинним законодавством, лізингодавець розглядає заяву лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 60% від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 40% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору.

Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 сплачено саме адміністративний платіж, який за умовами договору не підлягає поверненню.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта, що представниками відповідача при укладенні договору порушено ст. 631, 632, 665, 806 ЦК України.

Так, стаття 631 ЦК України передбачає, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Згідно ч. 1 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

У п. 2.1, 2.4 Договору зазначено, що даний Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє протягом 78 календарних місяців, але у будь-якому випадку до повного виконання зобов'язань сторонами за даним Договором. Дія Договору фінансового лізингу припиняється або з моменту переходу права власності на предмет лізингу лізингоодержувачу, або у випадку повернення предмета лізингу лізингодавцю, що підтверджується підписанням сторонами відповідного акту прийому-передачі.

Сторонами у п. 8.2 Договору погоджено, що вартість предмета лізингу на момент укладення договору становить 28 268,77 доларів США (гривневий еквівалент - 715 200 грн).

Стаття 665 ЦК України визначає, що у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Якщо продавець відмовився передати річ, визначену індивідуальними ознаками, покупець має право пред'явити продавцеві вимоги відповідно достатті 620 цього Кодексу.

Проте, позивачем не надано доказів, що вона зверталася до ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» з вимогами передати їй автомобіль та що їй було відмовлено.

Також колегія суддів звертає увагу на таке.

У позовній заяві та апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що умови Договору фінансового лізингу суперечать п. 1, 3.2, 3.3-3.7, 3.10 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним або змінено, а не сам договір.

У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч. 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Згідно із ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У разу недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочинну (ч. 1 ст. 216 ЦК України).

Проте, ОСОБА_2 не заявлялися позовні вимоги про визнання недійсним договору фінансового лізингу та повернення у зв'язку з цим адміністративного платежу.

Отже, відсутні підстави для стягнення коштів з відповідача, оскільки недійсність Договору фінансового лізингу №002935 судовим рішенням не встановлена.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач просила суд лише стягнути на її користь сплачений нею платіж.

Позов про розірвання договору лізингу не був предметом судового розгляду, як не була предметом судового розгляду вимога про визнання договору недійсним.

Суд розглянув позов в межах заявлених вимог, що відповідає ст. 11 ЦПК України.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою ст. 1167 ЦК України.

Згідно ч. 1 та п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4).

Вимога ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди є похідною від вимоги про повернення їй суми 71 712 грн, в задоволенні якої суд відмовив.

Правові підстави для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди з урахуванням заявлених вимог відсутні.

Суд повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку.

Рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

В.А.Шебуєва