Справа № 202/3143/16-ц
06 липня 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді - Шклярука Д.С.
при секретарі - Вітько Є.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення, -
ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 у якій просить суд виселити відповідачку з квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, без надання іншого житлового приміщення, а також стягнути з відповідачки на її користь судові витрати.
Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначає, що на підставі договору купівлі - продажу від 14 червня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_3, вона придбала у власність квартиру, яка знаходиться за адресою: м. Дніпро (попередня географічна назва місто Дніпропетровськ), АДРЕСА_2, у ОСОБА_2, яка володіла нею на праві приватної власності.
Відповідно до п. 5 договору купівлі-продажу сторони домовилися, що продавець ОСОБА_2 та члені її родини повністю звільняють відчужувану квартиру для вільного та безперешкодного користування нею покупцем та знімаються з реєстраційного обліку до 15.06.2013 року.
Відповідачка умови договору не виконала та продовжує незаконно проживати у спірній квартирі, хоч і зареєстрована за іншою адресою, чим перешкоджає їй у здійсненні права власності на вищевказане майно.
При цьому, відповідачка змінила номер телефону, на звязок із нею не виходить, двері у квартиру не відчиняє.
ОСОБА_2 жодним чином не приймає участі в утриманні квартири, її ремонті, оплаті комунальних послуг, чим завдає їй як власнику значних матеріальних втрат.
На письмові вимоги щодо звільнення квартири відповідачка не реагує, через що вона вимушена звернутися до суду із позовом про виселення.
В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав та просив пред'явлений позов заяв задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування позиції посилався на викладені у заяві обставини.
Відповідач заперечень проти позову не надала, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася, причин не повідомила, свого представника до суду не направила, на підставі чого з урахуванням письмової згоди представника позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України справа підлягає розглядові судом з ухваленням даного рішення заочно.
Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи та дослідивши зібрані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Так, за договором купівлі продажу квартири від 14 червня 2013 року позивачка купила у ОСОБА_2 квартиру яка знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Донецьке шосе, 103/40. Договір купівлі-продажу було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстровано в реєстрі за № 590.
Вказана квартира належала продавцю відповідачці на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 23.08.2003 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстром № 3265. Право власності за продавцем було зареєстровано в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 16.03.2004 року, реєстраційний номер 1917861.
Договір купівлі-продажу квартири від 14.06.2013 року був підписаний між представником позивачки та особисто відповідачкою.
Право власності на спірну квартиру було зареєстровано за позивачкою у встановленому законом порядку, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 4891552.
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
У відповідності зі статтею 657 ЦК - договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, жилого будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.
Згідно статті 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.
Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав.
Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Європейська конвенція про захист прав людини та основоположних свобод у ст. 1 Першого протоколу, закріплює принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Як встановлено у судовому засіданні відповідачка зі спірної квартири не виселилася у визначений договором купівлі-продажу строк та продовжує у ній проживати, отримує за адресою спірної квартири поштову кореспонденцію, тощо.
Про те, що відповідачка продовжує мешкати у спірній квартирі дотепер також підтвердила майстер житлової організації ОСОБА_5 будучи допитаною у судовому засіданні в якості свідка.
Згідно ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться у добровільному або судовому порядку.
Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України особи, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяються без надання їм іншого жилого приміщення.
ОСОБА_2 не виконала своїх зобов'язань за договором купівлі-продажу від 14.06.2013 року щодо залишення проданої квартири добровільно та на даний час залишається самовільно проживати у квартирі, чим порушує права позивачки як власника квартири та перешкоджає їй цим повною мірою володіти та розпоряджатися власним майном.
За встановлених в судовому засіданні обставин, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок відповідача.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61,88, 208, 209, 212, 213, 215, 218,224-226 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Усунути ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права власності на квартиру АДРЕСА_3 шляхом виселення із неї ОСОБА_2 без надання іншого житлового приміщення.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 551,20 грн.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого Цивільним процесуальним кодексом України.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, на рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційний суд Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя: Д.С. Шклярук