Справа № 489/7442/15-ц
Номер провадження 2/489/422/16
РІШЕННЯ

Іменем України

27 квітня 2016 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приватбанк» (далі-позивач або ОСОБА_1) до ОСОБА_2 (далі-відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив

В листопаді 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи вимоги тим, що відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитним лімітом.

Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість, яка виникла внаслідок невиконання відповідачем основного зобов'язання у розмірі 15133,41 грн. та судовий збір.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду не заперечує.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та відповідні правовідносини.

14.06.2008 позивачем було надано відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, за умовами якого позивач надав відповідачу грошові кошти, а відповідач зобов'язувався повернути його та сплатити відсотки.

Позивач в позовній заяві зазначив, що при укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем була надана суду заява, яка засвідчила факт укладення даного договору. Згода відповідача підтверджується його підписом.

На основі укладеного між позивачем та відповідачем договору суд робить висновок про виникнення зобов'язальних правовідносин між сторонами, відповідно до яких позивач зобов'язувався надати грошові кошти відповідачу в розмірі та на умовах, встановлених в договорі, а відповідач зобов'язувався повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

В ч. 1 ст. 527 ЦК України зазначається, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно з ч. 1 ст. 530 цього кодексу, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З розрахунку заборгованості станом на 31.10.2015 за договором № б/н від 14.06.2008 вбачається, що відповідач має заборгованість за даним договором, що підтверджує факт порушення ним умов кредитного договору та не виконання зобов'язань, що випливають з нього.

В ч. 1 ст. 610 ЦК України вказується, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається з розрахунку заборгованість становить 15133,41 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 1997,87 грн., заборгованості за відсотками 9288,71 грн.,заборгованості за пенею та комісією 2650,00 грн., штрафу (фіксована частина) 500,00 грн., штрафу (процентна складова) 696,83 грн.

Відсоткова ставка згідно умов договору становить 2,5 % на місяць. Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 01.09.2014 встановив процентну ставку в розмірі 34,80 % на рік, а з 01.04.2015 - 43,20 % на рік. Проте позивачем не доведено правомірність такої зміни процентної ставки, адже це сторонами не обумовлено при підписанні заяви від 14.06.2008.

Враховуючи поточну заборгованість станом на 31.08.2014 сума неповернутого тіла кредиту складала 1997,87 грн., сума відсотків складатиме з 01.09.2014 по 31.10.2015 - 746,5 грн. з врахуванням процентної ставки 2,5%. Заборгованість до 01.09.2014 (коли процентна ставка порахована як 2,5 % на місяць) склала 1714,93 грн.

За таких обставин сума заборгованості за відсотками з врахуванням процентної ставки 2,5% станом на 31.10.2015 складатиме 2461,43 грн.

05.02.2016 від представника відповідача надійшла заява, в якій він заперечує проти позовних вимог та стверджує, що строк позовної давності звернення Банком до суду з вимогою про стягнення заборгованості з відповідача давно минув.

Згідно зі ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. ст. 257, 258 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена спеціальна позовна давність в один рік.

Згідно з ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до викладеної Верховним Судом України правової позиції в постанові № 6-14цс від 19.03.2014, згідно правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх судів України.

Як вбачається з матеріалів справи, строки дії договору б/н від 14.06.2008 закінчується 12/11.

Пунктом 9.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той самий строк.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що останній платіж погашення заборгованості за кредитом було здійснено 25.03.2013 в сумі 150 грн.

Сплата відповідачем частини заборгованості після закінчення строку дії картки є обставиною, яка перериває перебіг строку загальної позовної давності.

Проте, враховуючи, що до вимог про стягнення пені застосовується спеціальна позовна давність в один рік, то в цій частині вимога про стягнення з відповідача пені підлягає частковому задоволенню, та з відповідача на користь Банку необхідно стягнути пеню у розмірі 1200 грн.

Суд приходить до висновку, що позивач заявляючи вимоги про стягнення і пені і штрафів, просить суд притягти відповідача до подвійної цивільної відповідальності за порушення одного зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту, що є недопустимим відповідно до ст. 61 Конституції України. Тому в задоволенні вимог про стягнення штрафу (фіксована частина) 500,00 грн., штрафу (процентна складова) 696,83 грн. належить відмовити.

Заперечення представника відповідача про те, що банк не повинен був видавати відповідачу кредит, що відповідачу видали більше аніж він просив та в результаті обману не мають правового значення та спростовуються матеріалами справи, а саме заявою відповідача та випискою по рахунку про зняття коштів відповідачем.

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору у розмірі 455,41 грн., що були понесені позивачем у справі і документально підтверджені.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 15, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

вирішив

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, 18.06.1973 р. н., ідент. код НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приватбанк» заборгованість в сумі 5659 (п'ять тисяч шістсот п'ятдесят дев'ять) грн. 30 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом 1997,87 грн., заборгованості за відсотками 2461,43 грн., заборгованості за пенею 1200 грн. за кредитним договором №б/н від 14.06.2008.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приватбанк» судовий збір у розмірі 455,41 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі оскарження особою, яка не була присутня під час проголошення рішення - з моменту отримання копії рішення.

Суддя В. В. Кокорєв