Справа № 357/7012/16-ц Головуючий у І інстанції Ярмола О. Я.
Провадження № 22-ц/780/5268/16 Доповідач у 2 інстанції Суханова Є. М.
Категорія 49 26.10.2016
УХВАЛА

Іменем України

26 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Данілов О.М., Сержанюк А.С.,

за участю секретаря: Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що вона є непрацездатною, хворіє, потребує сторонньої допомоги, має дорослих доньок, одна з яких ОСОБА_3, - достатньо матеріально забезпечена, працевлаштована, має великий дохід, а тому позивач просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 на її користь аліменти в розмірі 1000 грн. щомісячно, до зміни матеріального становища сторін.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов.

Відповідач, представник відповідача за довіреністю, позов не визнали.

Третя особа позов не підтримала, просила відмовити в задоволенні позову.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 серпня 2016 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із висновком, наведеним у рішенні апелянт звернулася із апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити по справі нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Судом першої інстанції було встановлено, що позивач ОСОБА_2 є непрацездатною особою, перебуває на обліку в УПФУ м. Біла Церква, отримує пенсійне забезпечення за віком в розмірі 1485,16 грн. Наведене підтверджується довідкою УПФУ в м. Біла Церква (а.с.7).

Встановленим є те, що відповідач ОСОБА_3 є донькою позивача (а.с.11).

Згідно довідки Центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода» де відповідач працює вихователем-методистом, їй нарахована заробітна плата за травень 2016 р. в сумі 4897,75 грн., за червень 2016 р. -4659,01 грн. (а.с.22).

Як було встановлено в судовому засіданні, позивач є співвласником квартири АДРЕСА_1. В даній квартирі позивач зареєстрована та проживає сама. Відповідач зареєстрована і проживає разом зі своє сім'єю в квартирі АДРЕСА_2. Зазначені обставини підтверджуються зібраними матеріалами справи та поясненнями сторін.

За ст.202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Зазначене зобов'язання, що належить до аліментних зобов'язань, - це правовідношення, підставою виникнення якого є сукупність таких юридичних фактів: родинний зв'язок батьків і дітей або усиновлення; непрацездатність батьків; потреба батьків у матеріальній допомозі.

Як вказано вище, відповідач є донькою позивача ОСОБА_2

Щодо критеріїв визначення непрацездатності позивача та її потреби у матеріальній допомозі, то суд вважає за можливе з урахуванням закріпленого у ч.1 ст.10 СК України положення про можливість застосування аналогії закону до сімейних відносин, не врегульованих цим Кодексом, при вирішенні даного спору, виходити з критеріїв, закріплених у ч. ч. 3,4 ст.75 СК України.

Так, непрацездатними вважаються особи, які досягли пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідами 1,2 чи 3 групи.

Позивач є пенсіонеркою та отримує пенсію за віком, тобто, згідно приписів закону вона вважається непрацездатною.

Застосовуючи критерії ч.4 ст.75 СК України, батьки можуть бути визнані такими, що потребують матеріальної допомоги, у тому разі, якщо їх заробітна плата, пенсія, інші доходи не відповідають прожитковому мінімуму, встановленому законом.

В ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» визначено розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, на рівні: з 1 січня 2016 року - 1074 гривні, з 1 травня - 1130 гривень, з 1 грудня - 1247 гривень.

Судом першої інстанції достовірно встановлено, що позивачу призначено щомісячну пенсію за віком, розмір якої становить 1485,16 грн., що слідує з довідки управління ПФУ в м. Біла Церква. Отже, позивач має дохід вище прожиткового мінімуму. При цьому, слід також звернути увагу, що позивач в судовому засіданні зазначила, що її пенсійного забезпечення вистачає на харчування та оплату комунальних послуг, на які надана державна субсидія.

Також судом першої інстанції встановлено, що відповідач та третя особа по справі, які є доньками позивача провідують свою матір, надають допомогу в побуті, беруть прати білизну, прибирають в материній квартирі, забезпечують транспортом по негайній потребі доставити матір в лікарню, не відмовляють оплатити лікування. Встановленим є те, що в 2015 році старша донька ОСОБА_4 надала своїй матері 1500 грн., а відповідач на весні 2016 року на вимогу матері повернула її кошти в розмірі 8 000 грн. Крім зазначеного, позивач не заперечила, що доньки пошили їй подушку, халат, перешивають деякий одяг, на вимогу матері прибирають в квартирі, замінили замок в дверях, допомогли встановити бойлер та ін.. Доньки з повагою звертаються до матері, переймаються її станом здоров'я, і не дивлячись на образи, попрікання, - не відмовляються надавати матері посильну допомогу, пропонують їй стаціонарно пролікуватися і оплатити це лікування.

Так колегією суддів при дослідженні заперечення поданого відповідачем ОСОБА_3, встановлено, що доводи апелянта не ґрунтуються на фактах та доказах, а лише на припущеннях апелянта так, як вона ніколи не зрікалася матері, завжди допомагала їй, не дивлячись на складні відносини та психічну хворобу матері. ОСОБА_3 неодноразово повідомляла, що при потребі оплатить стаціонарне лікування матері, але заперечує надання коштів безпосередньо матері, оскільки ОСОБА_2 може без розсудливо витратити їх, нашкодити собі. Позивач має все необхідне, має достатнє пенсійне забезпечення та допомогу своїх дітей.

Колегія суддів не приймає до уваги надані апелянтом ОСОБА_2 довідки та виписку із медичної картки амбулаторного хворого де зазначено ряд хвороб на які страждає позивач. Крім цього, позивач надала суду інформаційну довідку з Тарифами на платні соціальні послуги, що надаються Білоцерківським міським територіальним центром. Дані письмові докази не є належними доказами в підтвердження позовних вимог. Так, незадовільний стан здоров'я ОСОБА_2 та існуючий в м. Біла Церква центр по наданню платних соціальних послуг не доводять факту ухилення відповідача від надання допомоги матері та крім цього, як було вже зазначено вище, позивач має дохід вище прожиткового мінімуму.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Таким чином, доводи апеляційної скаргипро те, що менша донька ОСОБА_3, яка є достатньо матеріально забезпеченою та отримує додатковий дохід від здачі в найм квартири позивача, не бажає надавати кошти матері в суді першої інстанції не знайшли свого підтвердження.

А тому колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апелянта не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи та нею не надано належних та допустимих доказів, що в свою чергу не ґрунтуються на вимогах ст.ст.10,60 ЦПК України, де кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Таким чином, судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального права, та підстави для його скасування відсутні. За таких обставин, апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 293, 303, 304, 307 ,308 ,313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: