Справа №515/491/16-ц
Провадження №2/515/786/16
Татарбунарський районний суд Одеської області
05 травня 2016 р. Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:
головуючого- судді Чебан А.П.
секретаря Дечевої І.І.
позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
29 березня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на наступні обставини.
03 грудня 2015 року між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики грошових коштів на суму 40 000 грн. Цей правочин між сторонами було укладено в письмовій формі, про що свідчить розписка ОСОБА_2 від 03.12.2015 року. Вищевказану грошову суму відповідач зобовязався, відповідно до умов договору позики (розписки), повернути до 04 грудня 2015 року, однак у зазначений термін борг не повернув, на час подачі позову відповідач ухиляється від його повернення. У звязку з вищевикладеним позивач звертається до суду з позовом про стягнення боргу з відповідача. Крім того, у відповідності до ст.625 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
Позивач в судове засідання не зявився, однак направив до суду заяву про слухання справи за його відсутності, надав оригінал розписки та позовні вимоги підтримав (а.с.10).
Відповідач в судове засідання двічі не зявився по невідомим суду причинам, хоча був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, заяв про причини неявки не надіслав. Належне його повідомлення міститься на аркушах справи 16,17.
Суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.
Згідно розписки (а.с.5) відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, житель ІНФОРМАЦІЯ_2, знаходячись в тверезому стані та здоровому глузді, 03.12.2015 року взяв у відповідача ОСОБА_1 в борг 40 000 грн., які зобовязався повернути до 04 грудня 2015 року.
Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Суд вважає, що письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Судом з достовірністю встановлено, що між сторонами був укладений договір позики. На підтвердження укладення договору позики та його умов позивачем представлена розписка позичальника (а.с.5), яка посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми, що відповідає вимогам ч.2 ст.1047 ЦК України.
Також судом встановлено, що відповідач не виконав умов договору, а саме: не повернув борг у встановлений договором строк, чим порушив ст.1049 ЦК України, яка передбачає, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Між тим, згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.
У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню і судові витрати, які складаються з розміру сплаченого судового збору 551 грн. 20 коп.
Керуючись ст.ст. 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 58-60, 88, 213, 215,224-226 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії КМ №943417 виданий Татарбунарським РС ГУДМС України в Одеській області 05 лютого 2015 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551 (пятсот пятдесят одної) грн. 20 коп.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Татарбунарський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку.

Суддя Чебан