Номер провадження: 22-ц/785/5634/16
Головуючий у першій інстанції Целух
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Таварткіладзе О.М.

суддів: Кравця Ю.І., Фальчука В.П.

при секретарі: Лопотані В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю „Віраж ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 22 лютого 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Товариства з обеженою відповідальністю „Віраж, за участю третіх осіб Публічного акціонерного товариства страхова компанія „Іллічівська, Публічне акціонерне товариство страхова компанія „Статус про відшкодування майнової та моральної шкоди заподіяної внаслідок ДТП, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до Малиновського районного суду м.Одеси з зазначеним позовом та просила стягнути солідарно з відповідачів матеріальну шкоду в розмірі 51783,45 гривень, моральну шкоду в розмірі 2000,00 гривень, витрати з визначення вартості матеріального збитку завданого автомобілю позивача в розмірі 1475 гривні та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що 27.11.2014 року ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки «Тойота Королла» д/н НОМЕР_1 по вулиці Магістральній в м. Одесі, не витримала безпечний інтервал, допустила зіткнення з автобусом «Богдан», д/н НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, внаслідок чого автобус «Богдан» д/н НОМЕР_2 зіткнувся з припаркованим автомобілем «Ниссан», д/н НОМЕР_3, що належить ОСОБА_5 та знаходиться у володінні та користуванні ОСОБА_2 на підставі особливої відмітки у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу. Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 27.02.2015 року ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Зокрема встановлено і підтверджується, що пошкодження належного позивачу автомобілю «Ниссан», д/н НОМЕР_3 трапилось у наслідок взаємодії автомобілю НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_3 і автобусу «Богдан» д/н НОМЕР_2, що належить ТОВ «ВІРАЖ».На момент ДТП автобус «Богдан» д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 здійснював регулярні пасажирські перевезення за маршрутом № 8 «Промринку 7км». Таким чином, на момент ДТП водій автобусу «Богдан» д/н НОМЕР_2 ОСОБА_4 знаходився у трудових відносинах з власником автобусу - ТОВ «ВІРАЖ», яке відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців надає з послуги з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користування. Згідно висновку Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз № 895 від 30.03.2015 року вартість матеріальної шкоди, внаслідок пошкодження автомобілю «Ниссан», д/н НОМЕР_3 складає 51783,45 гривень. Крім того, позивач зазначає, що внаслідок ДТП, їй заподіяно і моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, внаслідок пошкодження автомобіля та неможливості протягом тривалого часу користуватися ним, порушенням нормальних життєвих зв'язків та престижу позивача, яку остання оцінила у 2000,00 грн.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 22 лютого 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 і товариства з обмеженою відповідальністю «ВІРАЖ» на користь ОСОБА_2 вартість матеріальної шкоди, в наслідок пошкодження автомобілю «Ниссан», д/н НОМЕР_3 у розмірі - 51783,45 гривень. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 і товариства з обмеженою відповідальністю «ВІРАЖ» на користь ОСОБА_2 витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі - 1475 гривень. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 і товариства з обмеженою відповідальністю «ВІРАЖ» на користь ОСОБА_2 заподіяну моральну шкоду у розмірі - 2000 гривень.

Вирішено питання стосовно судових витрат.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ТОВ „Віраж ОСОБА_1 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 22 лютого 2016 року в частині стягнення з ТОВ „Віраж на користь ОСОБА_2 вартості матеріальної шкоди у розмірі 51783,45 грн., витрат на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 1475 гривень, моральної шкоди у розмірі 2000 гривень та судових витрат - скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні вимог ОСОБА_2 в частині, що заявлені до ТОВ „Віраж відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції при ухваленні рішення норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду в частині стягення шкоди з ОСОБА_3 не оскаржується і в апеляційносму порядку не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що:

27.11.2014 року ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки «Тойота Королла» д/н НОМЕР_1 по вулиці Магістральній в м. Одесі, не витримала безпечний інтервал, допустила зіткнення з автобусом «Богдан», д/н НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, внаслідок чого автобус «Богдан» д/н НОМЕР_2 зіткнувся з припаркованим автомобілем «Ниссан», д/н НОМЕР_3, що належить ОСОБА_5 та знаходиться у володінні та користуванні ОСОБА_2 на підставі особливої відмітки у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, внаслідок чого автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень.

Згідно висновку Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз № 895 від 30.03.2015 року вартість матеріальної шкоди, в наслідок пошкодження автомобілю «Ниссан», д/н НОМЕР_3 складає 51783,45 гривень.

Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 27.02.2015 року ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП встановлено і підтверджується, що пошкодження належного мені автомобілю «Ниссан», д/н НОМЕР_3 трапилось у наслідок взаємодії автомобілю НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_3 і автобус «Богдан» д/н НОМЕР_2, що належить ТОВ «ВІРАЖ».

На момент ДТП ОСОБА_4 виконував трудові обовязки водія автобусу, що належить ТОВ «ВІРАЖ» та здійснював пасажирські перевезення за маршрутом, який обслуговує ТОВ «ВІРАЖ», останнє несе відповідальність за шкоду заподіяну його працівником.

ОСОБА_6 «СТ Іллічівське» від 06.05.2015 року підтверджується, що ТОВ «ВІРАЖ» та/або водій автобусу «Богдан» д/н НОМЕР_2 ОСОБА_4 із письмовою заявою про страховий випадок до ОСОБА_6 «СТ Іллічівське» не звертались.

Також, 18.05.2015 року позивачем було надіслано запит до ОСОБА_6 "СК "СТАТУС" з приводу звернення ОСОБА_3 із заявою про страховий випадок. Рекомендованим повідомленням про вручення підтверджується, що її запит надійшов до ОСОБА_6 "СК "СТАТУС" 27.05.2015 року, однак до теперішнього страховик не надав відповіді.

Як зазначила сама відповідачка ОСОБА_3 у судовому засіданні, вона не зверталася з відповідним повідомленням до ОСОБА_6 "СК "СТАТУС".

Обставини, що спроствують факт не звернення ОСОБА_3 до ОСОБА_6 "СК "СТАТУС" з заявою про страховий випадок, судом не встановлені.

Тому суд вважав, що саме відповідачі повинні відшкодувати завдану позивачці шкоду, посилаючись при цьому на правову позицію, викладену ВССУ в ухвалі від 18.03.2015 року по справі № 6-44983св14, в ухвалі від 20.05.2015 року по справі № 6-7873св15.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 і ТОВ «ВІРАЖ», незалежно від іхньої вини, зобовязані солідарно відшкодувати шкоду спільно завдану ними позивачу під час дорожньо-транспортної пригоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної безпеки .

Проте повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна.

Згідно зі ст. 119 ЦПК України підставами позову, які відповідно до ст. ст. 31, 215 цього Кодексу суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що винним у ДТП постановою суду визнано ОСОБА_3 Проте позивач обгрунтував заявлені вимоги до ОСОБА_3 і ТОВ «ВІРАЖ» про солідарне стягнення майнової та моральної шкоди тим, що шкода завдана внаслідок взаємодії джерел підвищеної безпеки відповідачами спільно і тому підлягає стягненню з них незалежно від їх вини.

Як роз`яснено у п. 8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» шкода, завдана кількома особами, відшкодовується кожною з них у частці, завданій нею (у порядку часткової відповідальності).

Особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємоповязаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування.

Суди мають розрізняти випадки, коли внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкоди завдано самим володільцям цих джерел, від випадків, коли шкоди завдано іншим особам (наприклад, пасажирам, пішоходам). У цьому випадку особи, які спільно завдали шкоди, зобовязані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (частина друга статті 1188 ЦК).

Відповідно до ст. ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Зі змісту заявлених вимог та наведених у позовній заяві обґрунтувань вбачається, що майнова шкода завдана ОСОБА_2, як володільцю джерела підвищеної небезпеки, а саме автомобілю НОМЕР_5, що внаслідок зіткнення зазнав механічних пошкоджень. Пошкодження належного позивачу майна спричинило їй також моральну шкоду.

Правило генерального делікту закріплено у ст. 1166 ЦК України стосовно майнової шкоди та у ст. 1167 ЦК України стосовно моральної шкоди.

Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв'язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача.

За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача.

За загальними правилом ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Положення ч. 1 ст. 1188 ЦК України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Положення ч. 2 ст. 1188 ЦК України застосовується у випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам, які не є власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, від взаємодії яких завдана шкода, наприклад пасажир транспортного засобу, пішохід тощо).

Як вже зазначалося, постановою Овідідпольського районного суду Одеської області визначено вину у скоєнні ДТП водія ОСОБА_3, яка 27.11.2014 року о 09-50 г., керуючи автомобілем «Тойота Королла» ВН3278АР по вул. Магістральній в м. Одесі при об`їзді на ділянці дороги перешкоди (вкопаних металоконструкцій) не витримала безпечний інтервал до зустрічного автобуса «Богдан» під керуванням ОСОБА_4, допустила зіткнення свого транспортного засобу з автобусом, після чого сталося зіткнення автобусу Богдан з припаркованим автомобілем НОМЕР_5, який належить ОСОБА_2 Таким чином, ОСОБА_3 порушила п. 13.3. ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП.

ОСОБА_3 постанову районного суду у справі про адміністративне правопорушення до апеляційного суду Одеської області не оскаржила, постанова вступила в законну силу.

При встановлених обставинах у суду першої інстанції не було підстав для набуття висновку про майнову відповідальність ТОВ «ВІРАЖ» взагалі і про солідарну відповідальність разом з винною у ДТП особою ОСОБА_3 зокрема.

Кріма того, у відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Як зазначено у позовній заяві моральна шкода, завдана позивачу, полягала у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з пошкодженням її майна, що спричинило зміну її усталеного укладу життя та необхідність докладання додаткових зусиль для його відновлення та подолання труднощів, які виникли у зв`язку з тимчасовою неможливістю експлуатації транспортного засобу.

Інших підстав моральної шкоди передбачених ст. 23 ЦК України у позовній заяві не зазначено.

Тобто моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна підлягає відшкодуванню особою, яка її завдала.

Оцінюючи всі встановлені обставини справи в контексті норм цивільного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, які виникли між сторанами, судова колегія доходить висновку, що у суду першої інстанції не було підстав, як для стягнення моральної шкоди на користь позивача безпосередньо з ТОВ «ВІРАЖ», так і для набуття висновку про стягнення моральної шкоди з ТОВ «ВІРАЖ» солідарно з особою, яка визнана винною у ДТП, під час якого майно позивача було пошкоджено.

Тому рішення суду першої інстанції не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Ухвалюючи власне рішення, апеляційний суд виходить з встановлених у справі обставин та з наведених у рішенні норм цивільного законодавства України, якими врегульовані виниклі між сторонами правовідносини щодо відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП і доходить висновку про відсутність підстав для задоволення вимог заявлених до ТОВ «ВІРАЖ» про стягнення майнової та моральної шкоди солідарно з ОСОБА_3 Тому в цій частині вимог слід відмовити.

Водночас, приймаючи до уваги, що рішення суду першої інстанції оскаржено лише в частині вимог заявлених до позивачем до ТОВ «ВІРАЖ», а в частині вимог до ОСОБА_3 ані нею самою ані позивачем не оскаржується, у апеляційного суду у відсутні підстави для перегляду апеляційному порядку рішення районного суду в частині задоволення вимог до ОСОБА_3

У відповідності до ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справу на новий розгляд , змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Приймаючи до уваги, що апеляційний суд апеляційну скаргу задовольнив та ухвалив нове рішення, яким відмовив у задоволенні вимог ОСОБА_2 до ТОВ «ВІРАЖ», з позивача на користь ТОВ «ВІРАЖ», слід стягнути понесені судові витрати у вигляді оплаченого судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1520 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 317 ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю „Віраж ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2016 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до Товариства з обеженою відповідальністю „Віраж - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_2 до Товариства з обеженою відповідальністю „Віраж про відшкодування майнової та моральної шкоди заподіяної внаслідок ДТП.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обеженою відповідальністю „Віраж судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1520 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили рішенням суду.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Ю.І. Кравець

ОСОБА_7