№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5476/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Литвинова І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 червня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі головуючого-судді: Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Стрижеуса А.М.,

при секретарі: Юрченко А.С.

за участю: представника позивача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, представника інтересів ОСОБА_5 на рішення Печерського районного суду м.Києва від 10 лютого 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Міністерства юстиції України, третя особа: перший заступник Міністра юстиції України ОСОБА_7 про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до Міністерства юстиції України, третя особа: перший заступник Міністра юстиції України ОСОБА_7 про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації, посилаючись на те, що поширена третьою особою інформація не відповідає дійсності та є негативною, порушує право позивача на честь, гідність та ділову репутацію, оскільки створює негативне та хибне уявлення у громадян про позивача, як особу, яка вчинила злочин, а саме підробила офіційний документ Міністерства юстиції України, та використала його з метою уникнення люстрації.

З урахуванням уточнень позивач просила: визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_5, поширену Міністерством юстиції України через Першого заступника Міністра юстиції України ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 під час брифінгу «Щодо виявлених обставин, що свідчать про спроби уникнути люстраційної перевірки», інформацію наступного змісту: «... ця відповідь надходила до неї персонально, тому ми вважаємо, що вона маючи офіційну відповідь, приховала її, а вже в органи фіскальної служби надала цю відповідь, фейкову».

визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_5, поширену Міністерством юстиції України через першого заступника Міністра юстиції України ІНФОРМАЦІЯ_1 на телеканалі «24», інформацію наступного змісту: «13 лютого вона направила до нас документи, ці документи опрацьовувалися, і офіційна відповідь з роз'ясненнями взагалі закону вона отримала 12 березня...», «Вона вже на руках мала відповідь», «..ті, хто підробляли цей документ дуже поспішали, бо, мабуть, пані ОСОБА_5 повинна була бути звільнена і вона шукала собі якісь шляхи»;

визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_5, поширену Міністерством юстиції України на офіційному сайті Міністерства юстиції України ІНФОРМАЦІЯ_2 в інформаційному блозі під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_3» інформацію наступного змісту: «ОСОБА_5 стала головною дієвою особою скандалу, пов'язаного з підробкою документів Міністерства юстиції. За місцем роботи чиновниця пред'явила сфальсифікований лист-роз'яснення, згідно з яким на неї нібито не поширюються дія Закону про очищення влади»;

зобов'язати Міністерство юстиції України спростувати недостовірну інформацію шляхом повідомлення про ухвалене рішення суду у справі за позовом ОСОБА_5 до Міністерства юстиції України, третя особа: Перший заступник Міністра юстиції України ОСОБА_7 про захист честі, гідності і ділової репутації, спростування недостовірної інформації на брифінгу, організованомуМіністерством юстиції України протягом 10 днів з дня набрання рішення законної сили;

зобов'язати Міністерство юстиції України повідомити на офіційному Інтернет-сайті Міністерства юстиції України про ухвалене рішення суду у справі за позовом ОСОБА_5 до Міністерства юстиції України, третя особа: Перший заступник Міністра юстиції України ОСОБА_7 про захист честі, гідності і ділової репутації, спростування недостовірної інформації, та опублікувати текст цього судового рішення на офіційному Інтернет-сайті Міністерства юстиції України протягом 10 ті в з дня набрання рішення законної сили.

Рішенням Печерського районного суду міста Києві від 10 лютого 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до Міністерства юстиції України, третя особа: перший заступник Міністра юстиції України ОСОБА_7 про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_3, яка діє на підставі договору про надання правової допомоги в інтересах ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В апеляційній скарзі посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник ОСОБА_5 - ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримала і просила її задовольнити.

Представник Міністерства юстиції України та третьої особи першого заступника Міністра юстиції України ОСОБА_7 проти доводів апеляційної скарги заперечував і просив рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом установлено, що першим заступником Міністерства юстиції України ОСОБА_7 під час проведення брифінгу «Щодо виявлених обставин, що свідчать про спроби уникнути люстраційної перевірки», організованого Міністерством юстиції України ІНФОРМАЦІЯ_1 року, була розповсюджена інформація про позивача наступного змісту»… ця відповідь надходила до неї персонально, тому ми вважаємо, що вона маючи офіційну відповідь, приховала її, а вже в органи фіскальної служби надала цю відповідь, фейкову».

Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_1 року відповідачем через першого заступника Міністра юстиції України ОСОБА_7, під час надання останньою інтерв'ю на телеканалі «24», також була поширена інформація, яка стосується позивача, наступного змісту «13 лютого вона направила до нас документи, ці документи опрацьовувалися, і офіційна відповідь з роз'ясненнями взагалі закону вона отримала 12 березня…», «Вона вже на руках мала відповідь», «…ті, хто підробляли цей документ дуже поспішали, бо, мабуть, пані ОСОБА_5 повинна була бути звільнена і вона шукала собі якісь шляхи».

Позивачем 24 березня 2015 року до Міністерства юстиції України та першого заступника Міністра юстиції України ОСОБА_7 були подані звернення з питань спростування недостовірної інформації, поширеної щодо особи (ОСОБА_5.). Однак, на вказані звернення ані Міністерство, ані перший заступник Міністра до цього часу жодної відповіді не надали.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року на офіційному-сайті Міністерства юстиції України в інформаційному блозі під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_4» було поширено інформацію про позивача наступного змісту: «ОСОБА_5 стала головною дієвою особою скандалу», пов'язаного з підробкою документів Міністерства юстиції. За місцем роботи чиновниця пред'явила сфальсифікований лист - роз'яснення, згідно з яким на неї нібито не поширюється дія Закону про очищення влади.

Міністерство юстиції України листом від 17 березня № 1-20/116 проінформував Міністерство внутрішніх справ України про підробку документа-листа Міністерства юстиції України від 13 лютого 2015 року № 1-2687 та просив розпочати за цим повідомленням досудове розслідування у формі досудового слідства щодо невстановлених осіб за вчинення дій, які мають ознаки складу злочину, передбаченого статтею 358 КК України. Головним слідчим управлінням МВС України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000153 за фактами підроблення документа (листа Міністерства юстиції України від 13 лютого 2015 року № 1-2687) щодо невстановлених осіб за вчинення дій, які мають ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст..358 КК України.

ОСОБА_5 протягом певного часу була публічною фігурою, займала керівні державні посади у структурі органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову політику.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що інформація поширена першим заступником Міністра юстиції ОСОБА_7 під час проведення брифінгу є оціночним судженням; інформація, поширена через першого заступника Міністра юстиції України ІНФОРМАЦІЯ_1 року під час надання інтерв'ю на телеканалі «24» не містить звинувачень позивача у причетності до підробки листа Міністерства юстиції України від 13 лютого 2015 року, оскільки вислів «Офіційну відповідь вона отримала 12 березня» відповідає дійсності, а вислів «Ті хто підробляли цей документ дуже поспішали бо, напевно, мабуть, пані ОСОБА_5 мала бути звільнена і вона шукала собі якісь шляхи», з огляду на характер мовно-стилістичних засобів, - є висловлюванням оціночних суджень. Крім того, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено, що розповсюджена інформація не відповідає дійсності та призвела до негативних наслідків, що дискредитує саме її.

Виходячи з наявних у матеріалах справи, досліджених судом першої інстанції письмових доказів, висновки суду щодо підстав для відмови у задоволенні позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Судом установлено, що під час брифінгу «Щодо виявлених обставин, що свідчать про спроби уникнути люстраційної перевірки», організованого Міністерством юстиції України ІНФОРМАЦІЯ_1 року, під час надання в цей же день першим заступником Міністра юстиції України ОСОБА_7 інтерв'ю на телеканалі «24», ІНФОРМАЦІЯ_2 року на офіційному-сайті Міністерства юстиції України в інформаційному блозі під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_4» була викладена інформація, яка стосується позивача, а також зазначена інформація доведена до відома багатьох осіб.

Згідно з п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій ( наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Відповідно до п.19 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з»ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» встановлено, що оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правильності.

Відповідно до змісту ст. 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності ( на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедент ній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні статті 10 Конвенції.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що інформація, поширена першим заступником Міністра юстиції України ОСОБА_7 під час проведення брифінгу «Щодо виявлених обставин, що свідчать про спроби уникнути люстраційної перевірки» ІНФОРМАЦІЯ_1 року щодо позивача наступного змісту «…ця відповідь надходила до неї персонально, тому ми вважаємо, що вона маючи офіційну відповідь, приховала її, а вже в органи фіскальної служби надала цю відповідь, фейкову»., за своїм змістом є припущенням, думкою, а не констатацією факту, оскільки містить такі слова як «Ми вважаємо…, фейкову», що відповідно до ч.2 ст.30 Закону України «Про інформацію» є оціночним судженням, тобто висловлюванням, що не містить фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири).

Інформація поширена через першого заступника Міністра юстиції України ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 року, під час надання останньою інтерв'ю на телеканалі «24», наступного змісту: «… ця відповідь надходила до неї персонально, тому ми вважаємо, що вона маючи офіційну відповідь, приховала її, а вже в органи фіскальної служби надала цю відповідь, фейкову» 13 лютого вона направила до нас документи, ці документи опрацьовувалися, і офіційна відповідь з роз'ясненнями взагалі закону вона отримала 12 березня…», «Вона вже на руках мала відповідь», «…ті, хто підробляли цей документ дуже поспішали, бо, мабуть, пані ОСОБА_5 повинна була бути звільнена і вона шукала собі якісь шляхи» не містить звинувачень позивача у причетності до підробки листа Міністерства юстиції України від 13 лютого 2015 року № 1-2687.

Зазначений вислів було проголошено в наступному контексті: «…Цей фейк датований тим самим числом, коли вона подала до міністерства документи. Взагалі вони ще опрацьовувалися у канцелярії і їх повинні були лише розписати, вона вже на руках мала відповідь», що також підтверджується і відеозаписом «Інтерв'ю ОСОБА_7».

Вислів «Ті, хто підробляли цей документ дуже поспішали, бо, напевно, мабуть, пані ОСОБА_5 мала бути звільнена і вона шукала собі якісь шляхи», з огляду на характер використання третьою особою мовно-стилістичних засобів ( вживання гіпербол, алегорій, сатири) на кшталт «напевно», «мабуть», «шукала собі якісь шляхи» є висловлюванням оціночних суджень, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, так оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правильності.

Крім того, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивачем не доведено, що інформація, поширена на офіційному Інтернет-сайті Міністерства юстиції України про позивача наступного змісту «ОСОБА_5 стала головною дієвою особою скандалу, пов'язаного з підробкою документів Міністерства юстиції. За місцем роботи чиновниця пред'явила сфальсифікований лист - роз'яснення, згідно з яким на неї нібито не поширюється дія Закону про очищення влади», не відповідає дійсності та призвела до негативних наслідків, що дискредитують саме її.

Наявні в матеріалах справи документи, а саме лист Державної фіскальної служби України від 20 лютого 2015 року, в якому повідомлялось громадську раду з питань люстрації при Міністерстві юстиції України про надання ОСОБА_5 роз'яснення Міністерства юстиції України від 13 лютого 2015 року щодо не застосування до позивача положень ст..3 Закону № 1682, звернення Міністерства юстиції України до правоохоронних органів з повідомленням про підроблення листа від 13 лютого 2015 року, а також розпочате судове розслідування в рамках кримінального провадження за фактом підроблення документа (листа Міністерства юстиції України від 13.02.2015 № 1-2687) дають підстави вважати, що ОСОБА_5 був пред'явлений лист від 13 лютого 2015 року, видання якого Міністерство юстиції України оспорює. А отже відсутні підстави вважати інформацію, поширену на офіційному Інтернет-сайті Міністерства юстиції України про позивача недостовірною.

Оскільки озвучена ІНФОРМАЦІЯ_1 року Першим заступником Міністра юстиції ОСОБА_7 інформація відносно ОСОБА_5 не містить звинувачено конкретно щодо особи позивача, експертний висновок від 21 травня 2015 року № 251/1тдд, зроблений за результатами почеркознавчої експертизи, проведеної в рамках кримінального провадження № 0000153, правового значення у цій справі не має.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи» роз'яснено, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи ( далі - Декларація), а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя (далі - Резолюція).

Зокрема, у Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті ( у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У ст..ст.3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють політичну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорення, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв'язку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Отже, межі та характер інформації поширеної Міністерством юстиції через його посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 року відносно ситуації, яка склалася навколо «так званого листа Мін'юсту від 13.02.2015» були законодавчо допустимими, з огляду на публічність посади ОСОБА_5

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з дотриманням вимог ст..ст.212-214 ЦПК України повно, всебічно та об'єктивно з'ясував обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові.

Отже, доводи апеляційної скарги, які зводяться до аналізу встановлених судом обставин через призму інтересів позивача, не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення. При вирішенні даної справи судом першої інстанції правильно визначені характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно та всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 308, 313, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє на підставі договору про надання правової допомоги в інтересах ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: