Провадження № 2/428/1422/2016
02 серпня 2016 року м. Сєвєродонецьк
Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:
головуючого судді Олійник В.М.,
при секретарі Гетьманцевій Ю.Ю.,
за участю представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Сєвєродонецька цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 з додатковою відповідальністю «Сєвєродонецького заводу хімічного нестандартизованого обладнання» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки, суд -
Крім того, у відповідності до ст. 117 КЗпП України підприємство повинно виплатити йому середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 p. № 100 визначено, що в аналогічних випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата, тобто подія звільнення. Отже, його середньомісячна заробітна плата перед звільненням за даними обліку Управління Пенсійного Фонду України в м. Сєвєродонецьк; Луганської області складає - 2846 грн. 96 коп. ((2871,33 грн. + 2822,59 грн.):2).
Отже ТДВ «Сєвєродонецький завод хімічного нестандартизованого обладнання» зобов'язано виплатити середній заробіток за весь час затримки з 01 серпня 2012 року по день можливого розрахунку - 01 жовтня 2015 року - в сум 105337 грн. 52 коп. (сто пять тисяч триста тридцять сім грн. 52 коп.) (2846 грн. 96 коп. *3 місяців).
17.12.2015 року по справі було ухвалено заочне рішення, уточнені позовні вимоги позивача було задоволено.
Ухвалою Сєвєродонецького міського суду від 23.02.2016 року заву відповідача про перегляд заочного рішення було задоволено, рішення було скасовано та призначено до розгляду в загальному порядку.
Позивач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності за участю його представника ОСОБА_1 (а.с.62).
Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги з урахуванням змін, просив позовні вимоги задовольнити, підтвердив факти викладені в позові, також вказав, що у зв'язку з навмисним затягуванням представником відповідача розгляду справи шляхом систематичного нез'явлення в судові засідання під вигаданими приводами з листопаду 2015 року по теперішній час розгляд справи так і не закінчено, що є порушенням основоположного права позивача - ОСОБА_2 на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, гарантованого ст. 6, Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини та ст.ст.1, 157 ЦПК України. Так, з вісьмох призначень до розгляду справи представник відповідача не з'являвся в судові засідання шість разів: 24.03.2016р., 25.05.2016р., 25.07.2016р. - у в зв'язку з хворобою; 02.06.2016р., 13.06.2016р.- у в зв'язку з відрядженням; 14.07.2016р.- у в зв'язку з відпусткою. Разом з тим, в матеріалах справи (аркуш 116) додана довіреність на представництво ТДВ «Сєвєродонецький завод хімічного нестандартизованого обладнання» в усіх судах на іншу особу - ОСОБА_4 з усіма правами та обов'язками представника підприємства, що також свідчить про навмисне затягування розгляду справи та введення суду в оману про відсутність інших осіб, які б змогли представляти інтереси підприємства в суді при розгляді цієї цивільної справи. Беручи до уваги поведінку наявного представника відповідача - юридичної особи, яка свідчить про навмисне затягування розгляду справи й те, що це підприємство не позбавлено права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами (п.3.9. постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 26.12.2011р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»), просить відхилити клопотання представника відповідача та розглянути справу без участі представника відповідача - ОСОБА_3 з додатковою відповідальністю «Сєвєродонецький завод хімічного нестандартизованого обладнання» та провести розгляд справи за відсутністю представника відповідача.
Представник відповідача в судове засідання повторно не з'явився, суду за підписом директора ТДВ «СЗХНО» було надано чергову заяву в якій зазначено, що представник ТДВ «СЗХНО» в призначений час буде знаходитись у відрядженні, а на підприємстві відсутні особи з знанням у галузі права. Посилаючись на ст.191 КАС України просив відкласти розгляд справи.
З матеріалів справи слідує, що дійсно з вісьмох призначень до розгляду справи представник відповідача не з'являвся в судові засідання шість разів: 24.03.2016р., 25.05.2016р., 25.07.2016р. - у в зв'язку з хворобою; 02.06.2016р., 13.06.2016р.- у в зв'язку з відрядженням; 14.07.2016р.- у в зв'язку з відпусткою, про місце та час розгляду справи представник повідомлявся заздалегідь. Зміни позовних вимог отримував. Разом з тим, в матеріалах справи, на аркуші 116 дійсно є довіреність на представництво ТДВ «Сєвєродонецький завод хімічного нестандартизованого обладнання» в усіх судах на іншу особу - ОСОБА_4, з усіма правами та обов'язками представника підприємства. З огляду на вищезазначене суд дійшов висновку, що дійсно в даному випадку відповідач не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника відповідачем суду не доведено.
За таких обставин, та у зв'язку з вищевикладеним суд, визнає причину повторної неявки представника відповідача в судове засідання неповажною, вважає за можливе розглянути справу в його відсутності, а матеріали, що є в справі, достатніми для цього, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Представник позивача не заперечував проти розгляду справи за відсутності представника відповідача та ухвалення повторного заочного рішення на підставі наданих сторонами документів та наявних матеріалів справи.
Свідки про виклик яких заявляв клопотання представник відповідача в судове засідання не зявились, причини неявку суду не повідомили, рекомендовані повідомлення було повернуто на адресу суду з відміткою за закінченням терміну зберігання.
Матеріалами справи встановлено, що позивач працював у відповідача ТДВ «Сєвєродонецький завод хімічного нестандартизованого обладнання» у період з 12 вересня 2011 року по 09 серпня 2012 року спочатку на посаді начальника служби безпеки, а потім - на посаді заступника директора з якості, вказане підтверджено наданою копією трудової книжки. 09.08.2012 року, наказом № к-122 його було звільнено за згодою сторін п.1 ст.36 КЗпП України. Як стверджує позивач, при звільненні з ним не було проведено відповідних розрахунків, у звязку з чим він неодноразово звертався з заявами на адресу керівництва, однак вони були залишені без реагування. Вказане підтверджується наданими копіями заяв позивача, а також корінцями рекомендованих повідомлень. В заперечення викладеного - суду документів не надано.
Згідно ст.16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч.ч.1, 2,3 ст.60 УПК України Стаття 60. кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Відповідно до ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є: 1) угода сторін.
Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Відповідно до ч.2 ст.117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму, тим паче позивачем було надано суду документи в підтвердження неодноразового звернення до відповідача з заявами про виплату заборгованості.
Відповідачем, як на підстави невиплати суду було надано акт від 09.08.2012 року про відмову від отримання розрахунку при звільненні у розмірі 6435,83 грн., однак, це суперечить вимогам ст.ст. 116, 117 КЗпП України, оскільки навіть відмові працівника від отримання належних сум не перешкоджає перерахуванню не оспорюваних сум на рахунок працівника.
Відповідно до ст.21 ЗУ «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.
Таким чином встановлено, що відповідачем не було проведено розрахунку при звільнені з позивачем.
Відповідачем суду було надано відомості про розмір заробітної плати ОСОБА_2 на день звільнення 09 серпня 2012 року.
Як зазначено ВСУ у постанові по справі № 6-113цс16 «право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у звязку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.
Разом із тим при розгляді даної справи необхідно взяти до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати».
Враховуючи розмір середньої заробітної плати ОСОБА_2, розмір заборгованості, те, що спір виник одразу при звільненні позивача, позивач неодноразово звертався з заявами про виплату до відповідача, які були залишені поза увагою, враховуючи відсутність перешкод у здійсненні виплат не оспорюваної суми, чим відповідач не скористався, а також позицію відповідача при розгляді даної справи (отримання повісток уповноваженими особами та незявлення до судових засідань), що призвело до ухвалення спочатку заочного рішення, а згодом і повторного заочного рішення, та розгляд справи протягом девяти місяців, що є неприпустимим, суд вважає, що в даному конкретному випадку є не доцільним застосування принципу співмірності та зменшення розміру відшкодування працівникові заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, таким чином, та з урахуванням обставин справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість та середній заробіток, як просить позивач саме по 01 квітня 2016 року у розмірі 106633 грн. 02 коп., а не по день ухвалення рішення.
Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України суму судових витрат необхідно стягнути з відповідача в дохід держави.
Керуючись ст.43 Конституції України, ст.ст. 7, 10-12, 27, 31, 57, 60, 88, 174, 209, 212-214 ЦПК України, ст.ст.38, 47, 115-117, 233 КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд,
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 з додатковою відповідальністю «Сєвєродонецького заводу хімічного нестандартизованого обладнання» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки задовольнити.
Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Луганської області через Сєвєродонецький міський суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В. М. Олійник