АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22ц/774/703/К/16 Головуючий в суді першої
Справа № 212/9379/15-ц інстанції - Зімін М.В.
Категорія № 46 (1) Доповідач - Ляховська І.Є.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Михайлів Л.В.,

із секретарем - Петренко К.І.,

за участю - представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 08 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, виконавчий комітет Жовтневої районної у місті Кривому Розі ради, про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, та зняття з реєстраційного обліку,

У С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернулась до ОСОБА_4 із даним позовом, в якому просила усунути перешкоди у користуванні житловою площею шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням та зняття його з реєстраційного обліку. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначала, що з 1998 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. 15 листопада 2005 року їй та її чоловіку ОСОБА_4 була надана житлова площа у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1. У зв'язку із припиненням шлюбних відносин з червня 2009 року відповідач мешкає за місцем проживання його батьків та не користується житлом без поважних причин.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 08 лютого 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду та задоволення її позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, судом не враховано, шо з червня 2009 року відповідач не мешкає за місцем його реєстрації без поважних причин. Вважає помилковим висновок суду про те, що вона чинить перешкоди відповідачу у здійсненні користування спірною кімнатою, оскільки відповідач не пред'являв їй ніяких претензій з питань користування житловою площею та багато років проживає за місцем мешкання його батьків.

Представник відповідача ОСОБА_2 надав суду апеляційної інстанції письмові заперечення проти апеляційної скарги, які підтримав у судовому засіданні, просив залишити рішення суду без змін.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції позивач ОСОБА_3 не з'явилась, надала заяву про відкладення розгляду справи через хворобу дитини, чому зобов'язалась надати підтвердження в наступному судовому засіданні.

При цьому позивач не забезпечила явку до суду свого представника - адвоката Обремської Л.Ф., яка не з'явилась до суду і не повідомила про причини своєї неявки.

Треті особи - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області та Виконавчий комітет Жовтневої районної у місті Кривому Розі ради своїх представників до апеляційного суду не направили, просили розглянути справу у їх відсутність.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у разі першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними.

Згідно з ч. 2 ст. 169 ЦПК України неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи. За клопотанням сторони та з урахуванням обставин справи суд може відкласти її розгляд.

На думку колегії суддів, причини, зазначені позивачем, не можуть бути визнані поважними, оскільки не підтверджені доказами, неявка в судове засідання позивача та її представника, а також відповідача і третіх осіб, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи, являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку позивача та її представника, а також відповідача і третіх осіб в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 04 грудня 1998 року по 11 серпня 2009 року сторони перебували року у зареєстрованому шлюбі (а.с.9).

Відповідно до ордеру №54 від 16 листопада 2005 року, виданого на підставі рішення адміністрації, профспілкового комітету та житлово-побутової комісії №11 від 15 листопада 2005 року, ОСОБА_3 та членам її сім'ї - чоловіку ОСОБА_4 надана житлова площа в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12).

24 вересня 2010 ОСОБА_3 укладено шлюб із ОСОБА_8 та змінено її прізвище на ОСОБА_3 (а.с.10).

Згідно з актами №5 від 12 січня 2010 року та від 14 жовтня 2015 року, складеним мешканцями будинку АДРЕСА_1, ОСОБА_4 не проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 18 червня 2009 року (а.с.15, 16).

Згідно з актом від 25 лютого 2010 року, складеним мешканцями будинку АДРЕСА_1, у їх присутності було відкрито квартиру №54 у зазначеному будинку та виявлено, що квартира потребує відновлення (а.с.31).

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилалась на те, що відповідач не мешкає у спірній кімнаті понад шість місяців без поважних причин, у зв'язку з чим втратив право користування нею.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не проживає у спірній кімнаті у зв'язку із перешкодами в користуванні житлом з боку позивача, яказмінила замки в квартирі та не дає доступу до приміщення, у зв'язку з чим дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 9 ЖК УРСР громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Згідно зі ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Положеннями ст. 64 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.

Стаття 71 ЖК УРСР передбачає, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ч. 3 ст.47 Конституції України, ч. 4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування житловим приміщенням інакше, як на підставі і в порядку, передбачених законом.

Положеннями частин 1 та 2 статті 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Частиною 3 статті 71 ЖК України встановлено випадки, за яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців.

Відповідно до положень ч.5 ст.71 ЖК України може бути встановлено й інші умови і випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами на більш тривалий строк, крім випадків, наведених у ч. 3 вказаної статті ЖК України.

Згідно зі статтею 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до абз.1 п.10 Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким , що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Суд може продовжити пропущений строк у разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо). При цьому вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює , у зв`язку з чим зазначене питання вирішується судом у кожному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

Згідно із ст. 10 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

Доказами в розумінні ст.57 ЦПК України є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Як убачається із матеріалів справи, позивач на підтвердження своїх вимог надала два акти №5 від 12 січня 2010 року та від 14 жовтня 2015 року, в яких зазначено, що відповідач з 18 червня 2009 року не мешкає за місцем своєї реєстрації.

На думку колегії суддів, таких доказів недостатньо для того, щоб зробити висновок про те, що відповідач ОСОБА_4 не користується житловим приміщення понад строк, установлений законом, без поважних причин.

Акт від 25 лютого 2010 року, на який позивач також посилається як на доказ не проживання відповідача у квартирі, також не може бути взятим до уваги, оскільки свідчить лише про те, що квартира сторін потребує відновлення, а також те, що позивач на час складення цього акту не мала доступу до квартири (а.с.31).

Викладені в позовній заяві пояснення позивача про те, що вона разом із сусідами зрізала петлі на вхідних дверях своєї квартири та замінила вхідні замки з міркувань безпеки, колегією суддів розцінюються як свідчення того, що відповідач був позбавлений можливості користуватись квартирою, а з огляду на те, що 11 серпня 2009 року сторони розірвали шлюб через неможливість подальшого його збереження, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач не мешкає в квартирі з поважних причин, що унеможливлює визнання його таким, що втратив право користування житлом.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, надав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Доводи апеляційної скарги позивача щодо неврахування судом того, що відповідач не пред'являв до неї жодних претензій з приводу перешкод в користуванні житлом, не можуть бути взятими до уваги, оскільки вони не спростовують висновок суду про відсутність правових підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням на підставі ст.. 71, 72 ЖК України.

Зважаючи на викладене, колегія суду вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 08 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий І.Є.Ляховська

Судді: А.П.Барильська

Л.В.Михайлів