Провадження 2/760/2195/16
Справа № 760/279/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Букіної О.М.

при секретарі Січкар Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Відділ державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві про звільнення майна з-під арешту, -

В С Т А Н О В И В:

06.01.2016 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просив звільнити з - під арешту ? квартири АДРЕСА_1, виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна ? квартири АДРЕСА_1 та стягнути судові витрати з ОСОБА_2

Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Солом'янського районного суду від 12.03.2015 року за позивачем було визнано право власності на ? квартири АДРЕСА_1 а тому останній звернувся до Реєстраційної служби у м. Києві з метою проведення державної реєстрації його права власності.

Зазначає, що 16.11.2015 року позивач отримав відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №26182388 з мотивацією тим, що згідно з інформацією з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна наявний запис заборони відчуження на все нерухоме майно ОСОБА_3, яка є колишньою дружиною позивача.

Позивач посилається, що оскільки його право на розпорядження чи користування ? квартири АДРЕСА_1 обмежене, а тому з метою захисту законних прав останнього, необхідно звільнити з-під арешту ? вищевказаної квартири.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали в повному обсязі та просили суд його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд до відома не поставила.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надіслала до суду заяву про визнання позову в повному обсязі та просила суд його задовольнити.

Представник відповідача Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Заслухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що в грудні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визнання недійсним договору іпотеки, укладеного між ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_2

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 12 березня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково: визнано недійсним договір іпотеки квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, посвідчений 11 лютого 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В., реєстровий № 663; визнано недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, посвідчений 11 лютого 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В., реєстровий № 665; припинено право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1; скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1, номер запису 5518319; визнано право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на ? частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 43,65 кв. м., житловою площею 27,9 кв.м.; визнано право власності за ОСОБА_3 на ? частину вказаної квартири та за ОСОБА_1 на ? частину цієї ж квартири. В іншій частині позову відмовлено (а.с.9-12).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 17 червня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення у справі про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 (а.с.13-15).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2015 року рішення Апеляційного суду м. Києва від 17 червня 2015 року скасоване, а рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 12 березня 2015 року залишено в силі (а.с.16-18).

Згідно з положеннями ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, виходячи з даних вимог законодавства, рішення суду від 12 березня 2015 року, є обов'язковим для розгляду даної справи, а встановлені даним рішенням обставини доказуванню не підлягають.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено та не підлягає доказуванню в силу ст. 61 ЦПК України, що ОСОБА_1 є власником ? квартири АДРЕСА_1.

Встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Реєстраційної служби у м. Києві з метою проведення державної реєстрації його права власності, проте 16 листопада 2015 року отримав відмову у зв'язку з тим, що згідно інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна наявний запис заборони відчуження на все нерухоме майно ОСОБА_3, номер запису про обтяження: 10043779 (а.с.6).

Так, 08 червня 2015 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Войнарска Ірина Анатоліївна за заявою ОСОБА_2 здійснила виконавчий напис, за яким вона пропонує стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 895 846,21 гривень (а.с.19).

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що у 2015 року ОСОБА_2 за вказаним вище договором позики звернулась до Солом'янського районного суду м. Києва з позовом про стягнення з ОСОБА_3 суми боргу та рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 09 грудня 2015 року позов ОСОБА_2 було задоволено. Дане рішення частково було змінене рішенням Апеляційного суду м. Києва від 26 квітня 2016 року (а.с.127-138).

Також з матеріалів справи вбачається, що у 2015 року ОСОБА_2 звернулась до Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції із заявою про виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войнарскої Ірини Анатоліївни та 15 червня 2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції Бугайовою Л.Л. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження про виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войнарскої І.А. та постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с.142-145).

В свою чергу, ОСОБА_3 звернулася до Солом'янського районного суду м. Києва з позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року позов ОСОБА_3 було задоволено (а.с.95-97). На даний час рішення перебуває на стадії апеляційного оскарження.

Як роз'яснено в п. 11. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03 червня 2016 року №5 при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з'ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно додержуючись при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів (статті 58, 59 ЦПК).

Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Враховуючи те, що право власності позивача на ? частини квартири АДРЕСА_1 підтверджено рішенням суду, а тому звернення позивача з вимогою про звільнення належної йому частини спірної квартири з -під арешту, відповідає обраному способу захисту та узгоджується з вимогами чинного законодавства.

З огляду на викладене вище та оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов ОСОБА_1 в частині звільнення з-під арешту ? частини квартири АДРЕСА_1, підлягає задоволенню.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 10 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 ЦК України.

Таким чином, що стосується вимог позивача в частині виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна ? частини квартири АДРЕСА_1, то вона не підлягають задоволенню, оскільки рішення суду щодо зняття арешту з майна є відповідною правовою підставою для виключення його з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та додаткового застереження не потребує.

З огляду на викладене, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 81,20 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 15, 317, 319, 321, 391 ЦК України, Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 3 ,4, 10-11, 57-60, 61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Відділ державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві про звільнення майна з-під арешту, задовольнити частково.

Звільнити з-під арешту належну на праві власності ОСОБА_1 ? частини квартири АДРЕСА_1 що накладений постановою Відділу державної виконавчої служби Солом»янського районного управління юстиції у м.Києві від 15.06.2015 року.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 81, 20 грн. з кожного.

В іншій частині позову, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: