У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 22 червня 2016 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоЄвтушенко О.І., суддів: Завгородньої І.М., Кафідової О.В.,Ситнік О.М., Фаловської І.М., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство «Юстиція», відділу державної виконавчої служби Свалявського районного управління юстиції в Закарпатській області, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Ключове рішення», Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», про визнання недійсними прилюдних торгів та скасування протоколу про проведення прилюдних торгів, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 16 грудня 2015 року, в с т а н о в и л а: У грудні 2013 року позивач звернулася до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 18 лютого 2009 року стягнуто з неї на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») заборгованість за кредитним договором у розмірі 296 545 гривень 45 копійок. 05 жовтня 2009 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Свалявського районного управління юстиції в Закарпатській області (далі - ВДВС Свалявського РУЮ в Закарпатській області) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за № 15095168 з виконання виконавчого листа про стягнення з неї на користь банку заборгованості за кредитним договором. 04 березня 2011 року державним виконавцем ВДВС Свалявського РУЮ в Закарпатській області при здійсненні примусового виконання виконавчого листа від 17 березня 2009 року № 2-196/09 складено акт опису й арешту житлового будинку АДРЕСА_1, загальною площею 403,6 кв. м, який належить їй на праві власності. Постановою державного виконавця ВДВС Свалявського РУЮ в Закарпатській області від 14 жовтня 2011 року призначено експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, який 21 жовтня 2011 року надіслав до ВДВС Свалявського РУЮ в Закарпатській області лист про проведення ним оцінки житлового будинку з надвірними спорудами у розмірі 634 969 гривень без ПДВ та визначення початкової вартості майна на дату оцінки (20 листопада 2011 року) у розмірі 371 794 гривні без ПДВ. Вартість земельної ділянки не визначена. 03 березня 2012 року начальником ВДВС Свалявського РУЮ подано заявку на реалізацію арештованого майна, в якій зазначено початкову вартість вказаного майна 371 794 гривні без ПДВ. 14 березня 2012 року між ВДВС Свалявського РУЮ та Приватним підприємством «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» (далі - ПП «СП «Юстиція») укладено договір № 6/060/12і про надання послуг з організації і проведення прилюдних торгів із реалізації арештованого майна. Листом від 16 березня 2012 року за № 838/06 ПП «СП «Юстиція» повідомило сторін виконавчого провадження, що проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна призначено на 02 квітня 2012 року. У зв'язку з тим, що прилюдні торги не були проведені, актом державного виконавця ВДВС Свалявського РУЮ в Закарпатській області від 09 квітня 2012 року здійснено уцінку майна, яке передано на торги на 20 %, у зв'язку з чим вартість майна становила 297 435 гривень 20 копійок. Листом від 13 квітня 2012 року № 1301/06 ПП «СП «Юстиція» повідомило сторін виконавчого провадження, що повторні прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна призначено на 28 квітня 2012 року зі знижкою його вартості на 20 %. Оскільки прилюдні торги не відбулися, ПП Спеціалізоване підприємство «Юстиція» листом від 11 травня 2012 року за № 1702/06 повідомило сторін виконавчого провадження про дату проведення повторних прилюдних торгів 31 травня 2012 року із зниженою вартістю майна на 10 %. За результатами повторних прилюдних торгів, які проводились 31 травня 2012 року, переможцем стало Товариство з обмеженою відповідальністю «Ключове рішення». Посилаючись на те, що прилюдні торги проведено з порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження» та Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна (далі - Тимчасове положення), оскільки про проведення прилюдних торгів її повідомлено не було, вона не отримала звіту про оцінку арештованого майна, позивачка просила визнати зазначені прилюдні торги недійсними та скасувати протокол про проведення прилюдних торгів. Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 29 вересня 2015 року у задоволенні позову відмовлено. Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 16 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову. Визнано прилюдні торги, які проведені 31 травня 2012 року ПП «СП «Юстиція» із реалізації арештованого нерухомого майна, яким є житловий будинок АДРЕСА_1 яке на праві власності належить ОСОБА_6, та протокол ПП «СП «Юстиція» від 31 травня 2012 року за № 1-6/060/12, яким підтверджено проведення прилюдних торгів із реалізації арештованого нерухомого майна, недійсними. У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що прилюдні торги проведені відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження» та Тимчасового положення, а дії державного виконавця у виконавчому провадженні мають самостійний спосіб оскарження та не можуть розглядатися у межах даної справи. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що на момент проведення прилюдних торгів (31 травня 2012 року) висновок про вартість майна (21 жовтня 2011 року) втратив чинність. Оскільки за рішенням суду з позивача стягнуто на користь банку заборгованість за кредитним договором, а не звернуто стягнення на предмет іпотеки, апеляційний суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню норми Закону України «Про іпотеку», а застосовуються загальні норми, що регулюють правовідносини з реалізації нерухомого майна з прилюдних торгів - «Закон України «Про виконавче провадження» та Тимчасове положення. Проте з таким висновком апеляційного суду в повній мірі не можна погодитись. Статтями 213, 214, 316 ЦПК Українипередбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Вказаним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає. Відповідно до ч. 1 ст.3 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Згідно із ч. 2 ст.16, ч. 1 ст.215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою-третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв'язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства. Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином. Наведене узгоджується з нормами ч. 4 ст.656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Тимчасовим положенням. Порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо (ст. ст. 18, 24-27, 32, 33, 55, 57 цього Закону) підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом (зокрема ч. 7 ст.24, ч. 4 ст.26, ч. 3 ст.32, ч. 3 ст.36, ч. 2 ст.57, ст. ст. 55, 85). Частиною 3 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними ст. 58 цього Закону. За частиною 1 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки нерухомого майна державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який здійснює свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Відповідно до ч. 5 ст.58 вказаного Закону звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно. Частиною 5 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження», пунктом 7.1 Тимчасового положення, абзацом 3 підпункту 5.12.2 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 року за № 865/4158, передбачено підстави й порядок призначення повторних прилюдних торгів, а також порядок уцінки нереалізованого майна. Так, у разі відсутності покупців або наявності тільки одного покупця та з інших, визначених Тимчасовим положенням, причин прилюдні торги вважаються такими, що не відбулися. У такому разі призначаються повторні прилюдні торги, на яких стартова ціна лота може бути зменшена, але не більше ніж на 30 відсотків. Уцінка майна проводиться державним виконавцем у десятиденний строк з дня визнання прилюдних торгів такими, що не відбулися, після чого реалізація майна за вказаною ціною повинна бути проведена впродовж місяця з дня проведення уцінки. За правилами проведення прилюдних торгів, передбачених Тимчасовим положенням, спеціалізована організація проводить прилюдні торги за заявкою державного виконавця, в якій зазначається початкова вартість майна, що виставляється на торги,за експертною оцінкою та інші відомості. Визначення стартової ціни лота здійснюється на підставі початкової вартості майна за результатами проведеної оцінки майна незалежним суб'єктом оціночної діяльності. Тобто на момент проведення прилюдних торгів, у тому числі повторних торгів, для визначення вартості об'єкта оцінки звіт про оцінку майна повинен бути дійсним. Ураховуючи зазначене, можна зробити висновок про те, що повторні прилюдні торги повинні відбутись у межах шестимісячного строку з моменту підписання звіту про оцінку майна. Після збігу цього шестимісячного строку обов'язковою умовою призначення й проведення прилюдних торгів є отримання нового звіту про оцінку майна. Проведення прилюдних торгів з реалізації майна за ціною, визначеною звітом про оцінку майна, який утратив чинність, є порушенням установлених законодавством правил про порядок реалізації майна на прилюдних торгах, у тому числі правил про визначення стартової ціни реалізації майна, а саме частини п'ятої статті 58 Закону України «Про виконавче провадження», пунктів 3.2, 3.4 Тимчасового положення. Проведення переоцінок (уцінок) спірного майна державним виконавцем у зв'язку з тим, що прилюдні торги не відбулися, не може вважатися новою оцінкою у розумінні положень ч. 5 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження». З огляду на зазначене можна зробити висновок про те, що проведення прилюдних торгів з реалізації майна за ціною, визначеною звітом про оцінку майна, який утратив чинність, є підставою для визнання цих торгів недійсними за умови порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює. Ухвалюючи рішення, апеляційний суд правильно виходив з того, що на момент проведення прилюдних торгів (31 травня 2012 року) висновок про вартість майна (21 жовтня 2011 року) втратив чинність, разом з тим помилково зазначив про відсутність правових підстав для застосування до спірних правовідносин положення Закону України «Про іпотеку». Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. За положеннями ч. ч. 1, 3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. За змістом ст.41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов'язки суб'єктів матеріальних правовідносин цивільної справи. Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Главою 4 цього Закону визначається загальний порядок звернення стягнення на майно боржника. Серед іншого, відповідно до ч. 1 ст. 52 цього Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Статтею 44 вказаногоЗакону передбаченочерговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою в першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна. Положеннями ст.54 Закону України «Про виконавче провадження» визначено особливості звернення стягнення на заставлене майно. Зокрема, згідно з частиною восьмою цієї статті примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку». Отже, за змістом указаної норми підставою для застосування положень Закону України «Про іпотеку» до спірних правовідносин є звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто його арешт, вилучення та примусова реалізація в розумінні частини першої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином, норми Закону України «Про виконавче провадження» допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без наявності відповідного рішення, в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя. У разі, якщо за судовим рішенням з відповідача стягнуто кредитну заборгованість, то суд не може змінити спосіб виконання такого рішення на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки виконання рішення суду про стягнення заборгованості має виконуватися за рахунок усього майна, що належить боржнику. Відповідно до порядку примусового звернення стягнення коштів з боржника, врегульованого Законом України «Про виконавче провадження», першочергово звертається стягнення на відповідні кошти боржника, рухоме майно, а за його відсутності - на об'єкти нерухомості. Статтею 54 цього Закону передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Оскільки статтею 575 ЦК України іпотеку визначено як окремий вид застави, норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють звернути стягнення на іпотечне майно для задоволення вимог іпотекодержателя. Таким чином, норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов'язань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку». Ураховуючи викладене, апеляційний суд не застосував до спірних правовідносин положення Закону України «Про іпотеку» й дійшов помилкового висновку про можливість реалізації предмета іпотеки на виконання рішення суду про стягнення кредитної заборгованості без дотримання вимог цього Закону, у зв'язку з чим всупереч ст. 16 ЦК України не встановив, які права та інтереси позивача порушені відповідною процедурою реалізації арештованого майна. За таких обставин та з урахуванням правових позицій, викладених у постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року (справа № 6-28цс15) та від 30 березня 2016 року (справа № 6-3004цс15), рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у х в а л и л а: Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково. Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 16 грудня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий О.І. Євтушенко Судді: І.М. Завгородня О.В. Кафідова О.М. Ситнік І.М. Фаловська В.І. Мартинюк О