Справа № 530/826/16-ц
Номер провадження 2-о/530/51/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2016 року Зіньківський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Должко С.Р., при секретарі Бедюх Н.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Зіньків справу за позовом

ОСОБА_1, заінтересована особа Човно-Федорівська сільська рада Зіньківського району Полтавської області про встановлення належності особі правостановлюючого документа,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник, ОСОБА_1, звернувся в Зіньківський районний суд Полтавської області із заявою про встановлення належності особі правостановлюючого документа.

В судове засідання заявник не з»явився, направивши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання заявлених вимог.

Заінтересована особа, Човно-Федорівська сільська рада Зіньківського району Полтавської області протии заявлених вимог не заперечувала та просила розгляд справи провести без участі її представника.

Суд вирішив за можливе розглядати справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, з урахуванням норм ст.197 ЦПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

У відповідності до ст.. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цивільно-процесуального кодексу України.

Відповідно ст. 213 ЦПК України, - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право". Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

В судовому засіданні було встановлено, що рішенням третьої сесії 24 скликання Човно-Федорівської сільської ради, Зіньківського району Полтавської області від 20.08.2002 року, про затвердження проекту розташування земельних часток (паїв) та виготовлення державних актів на право приватної власності на землю, було посвідчено право власності 523 громадян на земельні частки (паї) державними актами на право приватної власності на землю в розмірах вказаних в додатку 1 без встановлення меж земельних ділянок в натурі (пункт 3 рішення) (а.с.9).

На підставі вищезазначеного рішення заявнику, ОСОБА_1, було передано у власність земельну ділянку площею 7,24 га на території Човно-Федорівської сільської ради, Зіньківського району Полтавської області, за межами населених пунктів та видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за НОМЕР_2 15 лютого 2003 року (а.с.6).

З невідомих причин у списку власників земельних сертифікатів по СБК «Маяк» Зіньківського району Полтавської області (порядковий номер паю 285) було помилково невірно вказано прізвище заявника. Так замість прізвища ОСОБА_1 було невірно зазначено ОСОБА_1 (а.с.10).

У наслідок вищезазначеної помилки у виданому державному акті серії НОМЕР_1 також було невірно зазначено прізвище, а саме замість прізвища ОСОБА_1, було невірно зазначено ОСОБА_1.

Із вищезазначеного слідує, що на стадії виготовлення технічної документації із землеустрою щодо виготовлення державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, у списку власників земельних сертифікатів по СБК «Маяк» Зіньківського району Полтавської області (порядковий номер паю 285) було допущено помилку у написанні прізвища заявника, в наслідок якої у текстовій частині державного акта також було помилково невірно було зазначено прізвище власника земельної ділянки.

В наслідок зазначеної помилки у державному акті ОСОБА_1 не може у встановленому законом порядку зареєструвати своє право власності у державному реєстрі прав на нерухоме майно.

З огляду на те, що органом який видав державний акт являється Човно-Федорівська сільська рада Зіньківського району Полтавської області, 03.06.2016 року заявником було подано до сільської ради відповідну заяву від 03.06.2016 року в якій він просив виправити допущені помилки (а.с.7).

Листом Човно-Федорівської сільської ради, Зіньківського району Полтавської області від 03.06.2016 року йому було повідомлено про те, що вирішення даного питання не входить до повноважень сільської ради та рекомендовано звернутись до суду (а.с.8).

За таких обставин ОСОБА_1 не має можливості виправити невірний запис у правовстановлюючому документі іншим шляхом, аніж шляхом встановлення в судовому порядку факту належності правовстановлюючого документа.

Суд, зачитавши заяву заявника, заінтересованої особи та дослідивши наявні матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 3, 10,15,30, 57-61, 212-223, 234-235 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Заяву ОСОБА_1, Човно-Федорівська сільська рада Зіньківського району Полтавської області про встановлення належності особі правостановлюючого документа - задовольнити повністю.

Встановити факт належності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 правовстановлюючого документу - державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 на право приватної власності на замельну ділянку площею 7,24 га на території Човно-Федорівської сільської ради, Зіньківського району Полтавської області, за межами населених пунктів.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня його проголошення, апеляційна скарга апеляційному суду подається через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського

районного суду Полтавської області С.Р.Должко