Справа № 473/4604/15-ц
РІШЕННЯ

іменем України

"27" квітня 2016 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі головуючої судді Ротар М.М., секретарі судового засідання Фінько О.П.

за участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики

ВСТАНОВИВ :

В грудні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просив стягнути з ОСОБА_3 борг за договором позики в розмірі 103019,65 грн., втрати від інфляції за договором позики у сумі 119369,24 грн., та три відсотки річних в розмірі 20071,85 грн.

Позивач зазначав, що рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 лютого 2012 року з відповідача на його користь стягнуто 51934 грн.35 коп. Рішення на сьогоднішній день не виконано. Посилаючись на те, що на час виплати боргу розмір стягнутих коштів у гривневому еквіваленті не відповідав умовам договірних зобов'язань в іноземній валюті, позивач просив стягнути з відповідача різницю між стягнутою судом сумою та сумою боргу з урахуванням курсу валюти станом на 20 листопада 2015 року.

В судовому засіданні позивач збільшив позовні вимоги просив стягнути борг за договором позики в урахуванням курсу валюти станом на 18 березня 2016 року, що становить 121615,49 грн. проценти в розмірі 100737,67 грн. та три відсотки річних в розмірі 24029,98 грн.

Відповідач ОСОБА_3, діючи через представника ОСОБА_2, позов не визнав, посилаючись на відсутність правових підстав для відшкодування збитків, що утворилися внаслідок коливання курсу валют, а також труднощі у виконанні судового рішення через брак коштів, крім того зазначала, що оскільки договір був укладений між фізичними особами, то в даному випадку виплата процентів за користування грошовими коштами не передбачена діючим законодавством.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.61 Цивільного процесуального кодексу обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

20 лютого 2012 року Вознесенським міськрайонним суом Миколаївської області було винесено рішення, яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в сумі 51934 грн.35 коп. Під час розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_3 взяв в борг у ОСОБА_1 6500 дол.США, які зобов'язався повернути до 15.08.2011 року. Оскільки борг своєчасно повернутий не був, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути 51934 грн.35 коп., що на той час становило валютний еквівалент 6500 дол. США.

Відповідно до статті 22 ЦК збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням, пошкодження речі, та витрати, які особа зробила або мусила зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також доходи, які особа могла реально одержати за звичайних обставин (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Обов'язок відшкодувати заподіянні збитки, як правовий наслідок порушення зобов'язання, передбачено і пунктом 4 частини 1 статті 611 ЦК України. Такими є загальні підстави відшкодування збитків за нормами цивільного законодавства.

Особливості правового регулювання правовідносин позики передбачені главою 71 ЦК України.

Відповідно до частини 1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до розписки позичальник зобов'язався повертати позику в доларах США.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 лютого 2012 року на користь ОСОБА_1 було стягнуто 51934 грн.35 коп., що еквівалентно складало 6500 дол. США. Гривневий еквівалент боргу у валюті позики визначено станом на 13 грудня 2011 року за курсом 100 дол. США : 798,99.

За виконавчим листом № 1407/2-2282/2011, виданим Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області 17.09.2015 року було відкрито виконавче провадження. Відповідно до довідки заступника начальника Вознесенського міськрайонного управління юстиції від 27.04.2016 року станом на 27.04.2016 року заборгованість лишається непогашеною.

Згідно зі ст. 533 ч.2 ЦК України у разі визначення у зобов'язанні грошового еквіваленту в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу

Станом на 18.03.2016 року курс валюти складав: 100 долар США : 2669,99 грн. (а.с. 77).

Різниця між розміром зобов'язання за договором у валюті позики та реально стягнутими судовим рішенням коштами у гривнях у зв'язку з порушенням умов договору, є збитками позивача у розумінні статті 22 ЦК України.

Таким чином, позивач недоотримав кошти, передбачені умовами договору позики у гривневому еквіваленті 121 615 грн.49 коп. (сума боргу 6500 дол. США, в гривневому еквіваленті 173 549,84 грн. (за курсом 100 дол. США 2669,99 грн.) - 51934,35 грн. (стягнуті за рішенням суду) , які підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_3 за статтею 22 ЦК України.

Отже відновлення прав позивача може здійснюватись шляхом відшкодування заподіяних збитків.

Згідно ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тому підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення 3% річних від простроченої суми. При цьому суд бере до уваги розрахунок, який наданий позивачем за період з 15.08.2011 по 25.03.2016 року, від простроченої суми 6500 дол. США, та який становить 900 дол. США, що в гривневому еквіваленті станом на 25.03.2016 року становить 24029 грн.98 коп.

Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпцiя оплатностi позики, яка дiє за умов, якщо безоплатний характер вiдносин позики прямо не передбачений ЦК України, iншими законодавчими актами або конкретним договором.

Указане правило спрямоване на захист iнтересiв позикодавця у разi, якщо договором позики розмiр процентiв не визначений. Дану правову позицію висловила Судова палата у цивільних правах Верховного Суду України в Постанові від 02.07.2014 року по справі № 6-36цс14.

Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання вiд позичальника суми позики та винагороди (процентiв за користування позикою) у разi, якщо iнше не встановлено договором або законом.

Винагорода для позикодавця встановлюється у формi процентiв вiд суми, що надається у позику, розмiр яких визначається сторонами в договорi позики, або, якщо такий розмiр процентiв не встановлений, вiн визначається на рiвнi облiкової ставки Нацiонального банку України.

Тому розмір процентів за користування коштами в сумі 6500 дол. США грн. за період з 15.08.2011 по 25.03.2016 року з урахування облікової ставки НБУ (15.08.2011-23.03.2012 рр. - 7,50%; з 10.06.2013 по 13.08.2013 р. - 6,5%; з 15.04.2014 по 16.07.2014 9,5%, з 17.07.2014 по 01.08.2014 12%; з 13.11.2014 по 06.02.2015 р.р. - 14%; з 06.02.2015 по 04.03.2015 р.р. - 19,5%; з 04.03.2015 по 28.08.2015 р.р. - 30%; з 28.08.2015 по 25.09.2015 р.р. - 27%; з 25.09.2015 22% ) становить 3772,95 дл. США, що в гривневому еквіваленті становить 100737,67 гривень.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики обгрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати, таким чином з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір в сумі 2463,84 гривень.

Керуючись ст.ст. 10,11, 209,212, 213,214,215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в сумі 121 615 грн. 49 коп., 3% відсотки річних в сумі 24 029 грн. 98 коп., проценти за користування грошовими коштами в сумі 100 737 грн. 67 коп., та судові витрати в сумі 2463,84 гривень.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які не були присутні під час оголошення рішення, мають право оскаржити рішення протягом 10 днів з моменту отримання копії рішення .

Суддя: М.М. Ротар