РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/6198/15-ц

Провадження № 2/643/173/16

22.06.2016 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова в складі головуючого судді Горбунової Я.М., при секретарі Арестовій І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

АКІБ «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 12 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту з правилами № 0, згідно з якими ОСОБА_1 був наданий кредит в сумі 18355,00 доларів США строком по 11.09.2015 року.

У забезпечення виконання зобовязань відповідача за кредитним договором, було укладено договір поруки № 228825 від 12.09.2008 року з ОСОБА_2.

У зв'язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору, виникла заборгованість, яка станом на 02.09.2009 року становить 20175,66 доларів США. 66 центів, що по курсу НБУ станом на 02.09.2009 року складає 161001,77 грн. 77 коп., з яких: 15951,39 дол. США, що по курсу НБУ станом на 02.09.2009 року становить 127292,09 грн. - заборгованість за кредитом; 256,21 дол. США. що по курсу НБУ станом на 02.09.2009 року становить 2044,56 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1984,11 дол. США, що по курсу НБУ станом на 02.09.2009 року становить 15833.20 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 1751,56 дол. США, що по курсу НБУ станом на 02.09.2009 року становить 13977,45 грн. - заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом; 142,66 дол. США, що по курсу НБУ станом на 02.09.2009 року становить 1138,43 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту; 89,73 дол. США, що по курсу НБУ станом на 02.09.2009 року становить 716,05 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 19.08.2015 року до участі у справі замість позивача АКІБ «УкрСиббанк» було залучено його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія».

Представник ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_1 позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що відповідачем здійснювалась оплата на користь позивача за реквізитами вказаними в кредитному договорі, що не відображено в розрахунках наданих банком, а також, що вказані розрахунки, відповідно до вимог чинного законодавства, не є належними доказами наявності заборгованості.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Документи, які можуть підтвердити обставину невиконання кредитного зобовязання, визначені в спеціальних нормативно правових актах: ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Постанові правління НБУ № 566 від 30.12.1998р. «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України»

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» фінансова звітність бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період; господарська операція дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства; первинний документ документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення;

Відповідно до п. 1.2.1. Постанови правління НБУ № 566 Бухгалтерський (фінансовий) облік забезпечує своєчасне й повне відображення всіх операцій банку та надання користувачам інформації про стан активів і зобов'язань, власний капітал, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Відповідно до п. 2.1.1 Постанови правління НБУ № 566, підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення та можуть складатися у паперовій формі та/або у вигляді електронних записів (у формі, яка доступна для читання та виключає можливість внесення будь-яких змін). У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.

Первинні документи як у паперовій формі, так і у вигляді електронних записів (непаперовій формі) повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання документа; назву підприємства (банку), від імені якого складений документ; місце складання документа; назву отримувача коштів. Зміст: суму операції (цифрами та прописом). Сума операції може бути відображена цифрами за відсутності на документі суми прописом, якщо цей документ формується за допомогою програмного забезпечення в автоматизованому режимі або якщо це передбачено нормативно-правовими актами Національного банку України; номери рахунків; назву банку (отримувача та платника коштів); посади та підписи осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення (підтвердження підпису на документі в електронному вигляді здійснюється за допомогою електронного коду працівника або електронного підпису).

Первинні документи, які не містять обов'язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку.

Вказані норми також відображені в ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Суд звертає увагу, що лише вказаними документами може підтверджуватися обставина надання грошових коштів у безготівковій формі, а сам по собі розрахунок це документ, який ґрунтується виключно на припущеннях адже там не міститься відомостей про порядок здійснення розрахунків за заборгованістю.

Це напряму узгоджується з п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року в якій зазначено, що встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 Цивільно-процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Заборгованість мають підтверджувати первинні облікові документи, оформлені у відповідності до Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» (ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ від 28.11.2012 р. у справі № 6-29471св12).

Суд дійшов висновку, що документами, які підтверджують безспірність заборгованості, мають бути не розрахунок заборгованості чи довідка про існування заборгованості складені банком, які є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків банку і не можуть слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог відповідача до позивача, а первинні облікові документи, оформлені у відповідності до Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», Постанови правління НБУ №566, Постанови правління НБУ №174 - виписки з рахунку, платіжні доручення, меморіальні ордери та ін.

Безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

На виконання вимог даної норми цивільного процесуального законодавства, судом неодноразово витребовувались документи, що вважаються належними доказами в даних правовідносинах, однак на запити суду виконані не були.

Відповідно до вимог ст. 10, 11, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, сторони мають рівні права щодо надання доказів, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Отже, обовязок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Зазначена позиція цивільно-процесуального законодавства, щодо обовязковості доказування тих чи інших підстав, відображена в ухвалі Верховного Суду України від 13.01.2010 року по справі № 6-25561св08, де було відмовлено особі в задоволені позову у звязку з тим, що обставини на які він посилався не були підтверджені відповідними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» не надано суду належних доказів, які б підтверджували наявність заборгованості відповідача перед банком у сумі зазначеній в позовних вимогах, в зв'язку з чим, позовні вимоги про стягнення заборгованості задоволенню не підлягають через їх недоведеність.

А представлений суду розрахунок в якості доказу наявності заборгованості суд не вважає належним доказом, який би спростовував висновки суду, адже сам по собі розрахунок заборгованості позивача за кредитним договором станом на 02.09.2009 р. не є належним, достовірним та достатнім доказом існування заборгованості.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через районний суд до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Я.М. Горбунова