Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/3652/16 Головуючий у 1-й інстанції: Кофанов А.В.
Є.У.№ 314/1975/16-ц Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В., Дашковської А.В.,

При секретарі:Бурак А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Вільнянськ» про визнання договору припиненим,

за апеляційною скаргою Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Вільнянськ» на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 10 червня 2016 року ,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що 01.07.2004 року сторони уклали договір оренди належної їй на праві власності земельної ділянки площею 10,59 га, розташованої на території Московської сільської ради Вільнянського району, Запорізької області строком на 10 років. Державна реєстрація договору відбулася 05.04.2007 року. Посилаючись на те, по закінченню строку договору оренди відповідач продовжує користуватися її земельною ділянкою, просила суд визнати договір припиненим, оскільки наміру продовжувати орендні відносини з СВК «Вільнянськ» вона не має.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 10 червня 2016 року позов задоволено. Визнано припиненим договір оренди землі, укладений 01.07.2004 року між ОСОБА_3 та СВК «Вільнянськ».

Не погоджуючись з рішенням суду, СВК «Вільнянськ» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

В засідання апеляційного суду представник СКВ «Вільнянськ» повторно не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений завчасно, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення 27 вересня 2016 року уповноваженій особі судової повістки, причини неявку суду не повідомив. Колегія суддів визнала причини неявки представника позивача неповажними і такими, що не перешкоджають перегляду справи по суті.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Яке встановлено судом ОСОБА_3 на підставі державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_1 від 20.04.2000 року є власницею земельної ділянки площею 10,59 га, розташованої на території Московської сільської ради Вільнянського району Запорізької області. 01 липня 2004 року сторони уклали договір оренди вказаної земельної ділянки (а.с.7-9).

Підписуючи договір, сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору оренди земельної ділянки, засвідчивши це 01 липня 2004 року своїми підписами під договором та печаткою орендаря.

Вищезазначений договір оренди землі був зареєстрований у ЗРФ ДП ДЗК 05 квітня 2007 року, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за номером № 45.

Згідно із п. 8 договору його укладено строком на 10 років; після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк; у цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію ( а.с.7).

Позивач вважала, що строк договору закінчився 01.07.2014р., тобто рівно через 10 років з дати його укладення.

Заперечуючи проти позову, СВК «Вільнянськ» вважав, що строк дії договору слід відраховувати з дати державної реєстрації договору оренди, яка відбулась 05.04.2007р., і тому на теперішній час договір є діючим.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що строк дії договору починається з моменту укладення і підписання договору оренди сторонами, а тому його дія припинилась з 01.07.2014р. зі спливом 10-річного терміну, на який він був укладений, та підстав вважати його продовженим не мається.

В апеляційній скарзі СВК «Вільнянськ» вказує, що судом невірно визначається момент відліку строку, з якого розпочинається дія договору оренди, наголошуючи на тому, що цей договір набирає чинності з дати його державної реєстрації, і тому на тепер не є припиненим. Крім того, вважає, що судом не враховано, що фактично земельна ділянка була передана йому в користування тільки 01.01.2006р., а також не враховано переважне право відповідача на поновлення цього договору.

Дослідивши вказані доводи апеляційної скарги та матеріали справи в їх межах, колегія вважає їх неспроможними з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 792 Цивільного кодексу України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі.

Договір оренди землі укладається в письмовій формі, однією з істотних умов договору є строк дії договору. Строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. Передача об'єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі. Договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено ( ст.ст. 14, 17, 19, 31 Закону України «Про оренду землі», чинного на час укладення договору).

На підставі ст. 20 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення правовідносин) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

Відповідно до п. 43 договору оренди землі він набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації.

Статтею 631 ЦК України унормовано загальні положення про строк дії договору, у частині 2 якої вказано, що договір набирає чинності з моменту його укладення.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоді встановленої форми.

Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні спірних договорів, набуваються після відповідної державної реєстрації. В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору (Правова позиція Верховного Суду України у справі №6-162ц13 від 19.02.2014 року)

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру, тобто реєстрацією є запис, фіксація фактів або явищ з метою обліку та надання їм статусу офіційно визнаних актів, внесення до списку або книги обліку.

У постанові Верховного Суду України № 6-5 цс13 від 06 березня 2013 року викладена правова позиція, що державна реєстрація договору оренди земельної ділянки у період визначеного сторонами строку дії договору забезпечує правомірне, договірне використання орендарем орендованої земельної ділянки відповідно до норм Земельного кодексу України, Цивільного кодексу України, Закону України від 6 жовтня 1998 року № 161-XIV «Про оренду землі» та Закону України від 11 лютого 2010 року № 1878-VІ «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»та інших законодавчих актів України» незалежно від дати проведення такої реєстрації.

Отже, реєстрація договору є адміністративним актом, тобто елементом зовнішнім щодо договору і ніяким чином не впливає на факт його укладення (Правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-127цс13 від 18.12.2013 року).

Відтак, факт укладання договору має самостійне юридичне значення, що не є тотожним юридичному значенню набрання договором чинності.

За таких обставин, виходячи зі змісту ст. 640 ЦК України та ст. 18 закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на час укладення договору оренди), строк дії договору оренди землі починається не з дати його державної реєстрації, оскільки державна реєстрація договору вказує на його чинність і не може змінювати день його укладення.

Зважаючи на вищенаведений аналіз законодавства, правові позиції ВСУ, колегія вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що строк дії договору оренди землі, який є предметом позову, починається не з дати його державної реєстрації.

Проте, визначаючи відправним моментом для відліку строку дії договору дату його підписання сторонами, суд припустився помилки з огляду на такі обставини.

За положеннями ч. 2 статті 640 ЦК України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідне також передання майна, договір є укладений з моменту передання відповідного майна.

Такий обов'язок сторін передбачений п. 20 договору оренди, а факт передачі земельної ділянки має бути оформлено актом її приймання-передачі.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору оренди землі сторонами спочатку визначено межі орендованої земельної ділянки, про що складено та підписано акт визначення меж вказаної земельної ділянки в натурі, який датовано листопадом 2005р. ( а.с. 12).

З акту прийому-передачі земельної ділянки від ОСОБА_3 орендарю, який не містить зазначення дати його складання, а лише рік - 2006р., слідує, що земельна ділянка була передана орендодавцем та прийнята орендарем не з дати підписання договору та не з дати визначення її меж, а лише у 2006р. Тому враховуючи, що конкретної дати не мається, за загальними положення про строки ця дата має визначатись з 01.01.2006р (а.с. 13).

Тому, починаючи саме з дня передачі земельної ділянки, відповідач почав користуватись нею.

Отже, встановлено, що сторони 01 липня 2004р. приступили до виконання лише підготовчих дій, а само реальне користування земельною ділянкою відбулось з дати її передачі орендарю - 01.01.2006р. Тобто, оскільки договір оренди є реальним, то строк його дії розпочався саме з моменту передачі земельної ділянки, а відтак слід відраховувати його початок з 01.01.2006р. Вказані обставини сторонами у справі в ході розгляду справи в суді першої інстанції не спростовані.

Таким чином, колегія вважає, що строк дії договору оренди сплив 01.01.2016р., оскільки матеріали цивільної справи не містять доказів того, що сторони, відповідно до вимог ст. 651 ЦК України, у зв'язку з затримкою його державної реєстрації, досягли згоди щодо продовження строку його дії та узгодили інший кінцевий строк його дії.

За матеріалами справи не вбачається, що відповідач намагався вирішити питання його пролонгації, вчинивши дії, передбачені п. 8 цього договору. Зазначивши в апеляційній скарзі про те, що направив позивачу додаткову угоду про поновлення строку договору, яку остання начебто проігнорувала, підтверджень цьому факту не надав ані в суді першої інстанції, ані до апеляційної скарги.

Ствердження відповідача про те, що відбулось автоматичне продовження договору на той самий строк без укладення нового договору, оскільки він продовжує користуватись земельною ділянкою після закінчення строку дії договору, а наймодавець не заперечував проти цього, не відповідають матеріалам справи.

Так, позивач листом від 14.08.2014р. намагалась повідомити відповідача про небажання продовжувати з останнім орендні відносини, але останній лист не отримав. Повторно представником позивача ОСОБА_4 лист про небажання продовжувати орендні відносини направлено відповідача у квітні 2016р., в якому вона просила після збору врожаю 2016р. повернути їй земельну ділянку, який відповідач отримав ( а.с. 33-37).

Крім того, 01 квітня 2016 р. ОСОБА_3 вже уклала договір оренди спірної земельної ділянки з іншим орендарем в особі ФГ «Форт» .

За таких обставин суд правильно визнав, що, оскільки строк дії договору закінчився, а питання його пролонгації на новий строк у порядку, визначеному договором і законом, не було вирішено, наявні правові підстави для припинення договору згідно з п.1 ч.1 ст. 31 Закону України «Про оренду землі». І такий спосіб захисту, на думку колегії, має право на існування, оскільки відповідач заперечує сплив строку дії договору через інший порядок його відліку, та вважає, що правомірно продовжує використовувати земельну ділянку.

При цьому, неправильне визначення судом моменту відліку строку дії договору не призвело до неправильного вирішення справи в цілому, оскільки станом на час звернення позивача 12.02.2016р. з цим позовом до суду строк дії договору оренди все одно сплинув, але припиненим його слід вважати не з 01.07.2014р., а з 01.01.2016р.

Оскільки вказане упущення суду не вплинуло на остаточне правильне вирішення спору, а резолютивна частина рішення не містить дати, з якої слід вважати припиненим договір оренди, тому підстав для зміни або скасування рішення колегія не вбачає.

Враховуючи все вищевикладене та у відповідності до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційну скаргу слід відхилити із залишенням без змін оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст. ст.307,308,313,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Вільнянськ» відхилити.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 10 червня 2016 року по цій справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: