20 липня 2016 року м. Мукачево Справа №303/3974/16-ц
Номер рядка стат. звіту 38
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
в складі: головуючого судді Кость В.В.
при секретарі Немеш Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мукачево цивільну справу
до відповідача ОСОБА_2 сільської ради Мукачівського району
про визнання права власності в порядку спадкування,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 сільської ради Мукачівського району про визнання права власності в порядку спадкування на домоволодіння №478, що знаходиться в с. Червеньово Мукачівського району Закарпатської області (надалі Домоволодіння).
Позовні вимоги обґрунтовуються обставинами щодо наявності у позивача всіх правових підстав для визнання за нею права власності на Домоволодіння за померлою матірю ОСОБА_3, яка була його власником.
Нормативно правовою підставою для задоволення позовних вимог зазначені положення ст.ст. 1216, 1218, 1220, 1258, 1268, 1297 Цивільного кодексу України.
В судове засідання позивач не зявилася, натомість подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити (а.с. 43).
Уповноважений представник відповідача у судове засідання також не зявився, про час і місце розгляд справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив
Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне.
Дані довідок ОСОБА_2 сільської ради Мукачівського району від 16.05.2016 №834/02-21 та 23.06.2016 №1016/02-4 свідчать про те, що забудовниками Домоволодіння були ОСОБА_4 (1912 р.н.), який помер 21.10.1983 року та ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1), яка померла 13.08.2007 року (а.с. 23, 34).
Із свідоцтв про смерть серії 1-ФМ №108564 від 06.06.2002 року та серії 1-ФМ №048097 від 2007 року (а.с. 24, 26) вбачається, що ОСОБА_4 помер 21 жовтня 1983 року, а ОСОБА_5 - 13 серпня 2007 року.
На день смерті померлого 21.10.1983 року ОСОБА_4 у Домоволодінні були зареєстровані та проживали ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (дружина), ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (дочка), яка померла 08.01.2016 року, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 (внучка), ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5 (внучка) та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6 (внук) (довідка виконкому ОСОБА_2 сільської ради Мукачівського району від 06.06.2016 року, а.с. 25).
Згідно з даними довідки виконкому ОСОБА_2 сільської ради від 17.05.2016 року №854/02-2, на день смерті померлої 13.01.2007 року ОСОБА_5, у Домоволодіння були зареєстровані і проживали ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (дочка), яка померла 08.01.2016 року, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_7 (зять) та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_8 (внучка) (а.с. 27).
Відповідно до свідоцтва про одруження, серії ІІ-ЯК №0082807 від 13.02.1970 року, ОСОБА_9 13 лютого 1970 року зареєстрував шлюб із ОСОБА_10, після чого остання змінила прізвище на «Симкіна» (а.с. 18).
В свою чергу, батьками позивача є ОСОБА_9 та ОСОБА_3 (свідоцтво про народження серії ІІ-КИ №291827 від 04.05.1975, а.с. 17).
Як вбачається із свідоцтва про шлюб серії 1-ФМ №073671 (а.с. 15), 05.02.2011 року позивач зареєструвала шлюб із ОСОБА_11, після чого змінила своє прізвище із «Симкіна» на «Вовк».
Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ФМ №201545 від 08 січня 2016 року (а.с. 28), ОСОБА_3 померла 08 січня 2016 року, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено актовий запис за №05.
Як свідчать дані довідки виданої 29.06.2016 виконкомом ОСОБА_2 сільської ради Мукачівського району за №1045/02-21, на день смерті померлої 08.01.2016 ОСОБА_3, у Домоволодінні були зареєстровані та проживали ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_7 (чоловік), ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8 (дочка) та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_9 (внук) (а.с. 29).
Відповідно до заяви про відмову від прийняття спадщини, посвідченої 10 травня 2016 року секретарем Зняцівської сільської ради Мукачівського району за реєстровим №70 (а.с. 30), ОСОБА_9 (30.01.1949 р.н.) відмовився від прийняття спадщини після смерті померлої дружини ОСОБА_3 (1945 р.н.) на користь доньки ОСОБА_1 (25.03.1975 р.н.).
В матеріалах справи міститься технічний паспорт на Домоволодіння за предметом позовних вимог (а.с. 19-22) з відображеними в ньому технічними характеристиками вказаного обєкта нерухомості, до складу якого входить житловий будинок літ. «А», 1966 року побудови, сарай, літ. «Б», 1970 року побудови, вбиральня, літ. «В», 1970 року побудови, сараї, літ. «Г» та «Д», 1970 року побудови, споруди №1-2, 1970-2000 року подуви, колодязь, літ. «К», 1970 року побудови.
Згідно з даними постанови державного нотаріуса Мукачівської районної державної нотаріальної контори від 17.06.2016 року №268/02-31, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за померлою матір»ю, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на Домоволодіння (а.с. 33).
З урахуванням вищевказаних фактичних обставин справи, суд приймає до уваги також наступне.
Згідно зі ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у ст. 16 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.
З урахуванням п. 1 частини другої ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту порушеного права є його визнання.
У ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».
Виходячи з міжнародно-правових зобовязань держави, положень ст. 8 Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.
Статтею 1 протоколу №1 Конвенції передбачено, що: «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права».
Частинами першою, другою та четвертою ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтями 1218, 1222 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
За статтею 1258 Цивільного кодексу України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 1, ч. 5 статті 1268 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 1276 Цивільного кодексу України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців.
Згідно з абзацами другим та третім п. 23 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.
У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Оцінюючи фактичні обставини по справі на предмет їх відповідності вищевказаним нормам цивільного законодавства суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
Як свідчать дані довідки виконкому ОСОБА_2 сільської ради Мукачівського району від 16 травня 2016 року (а.с. 23), забудовниками Домоволодіння були ОСОБА_4 та ОСОБА_5, на день смерті яких у Домоволодінні були зареєстровані і проживали батьки позивача (довідка, а.с.25, 27). Матір позивача померла (а.с. 28), а батько відмовився від своєї частки у спадщині (а.с. 30). Інших спадкоємців, окрім позивача, на вищевказане майно не має (дані довідок, а.с. 29).
Також суд приймає до уваги те, що згідно з даними технічного паспорту та довідки (а.с. 19-22, 34) роком забудови домоволодіння є 1970 рік, тому воно не підлягало обовязковій державній реєстрації. Вказана обставина пояснює фактичну відсутність правовстановлюючих документів на Домоволодіння. Також позивач, у повній мірі дотрималася і законодавчо визначеного порядку оформлення власності на спадкове майно, а саме звернулася з відповідною заявою до державного нотаріуса, однак отримала відмову, тому її звернення щодо визнання за нею права власності на спадкове майно підлягає судовому захисту.
По відношенню до наведених фактичних обставин слід зазначити, що відповідно до частини третьої ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.
Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).
Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.
Приймаючи до уваги фактичні обставини по справі на предмет їх відповідності вищевказаним нормам цивільного законодавства суд приходить до висновку про наявність всіх законодавчих підстав для задоволення позовних вимог з огляду на доказово підтверджені обставини для визнання за позивачем (як єдиним спадкоємцем) права власності на Домоволодіння за померлою ОСОБА_3.
З урахуванням вищенаведених фактичних обставин по справі та приписів законодавства, чинного у періоді виникнення та цивільно правової реалізації відносин із спадкування Домоволодіння, а також оформлення права власності на нього, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог та необхідність їх задоволення.
За таких обставин, позов слід задоволити.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 8, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 8, 10, 11, 14, 57-60, 212-215, 223, 224-228, 223, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
1. Позов ОСОБА_1 задоволити повністю.
2. Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_5, с. Червеньово, 478 Мукачівського району) право власності на домоволодіння під №478, що знаходиться в с. Червеньово Мукачівського району Закарпатської області.
3. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя В.В. Кость