АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/5165/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1020/К/16 ОСОБА_1
Категорія № 5 (1) Доповідач Братіщева Л.А.
УХВАЛА

Іменем України

16 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Братіщевої Л.А.

суддів: Грищенко Н.М., Ляховської І.Є.

секретар: Маслова К.В.

за участю: позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

представників відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 та ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 21 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2, яка діє також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7 до ОСОБА_4, третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради про визнання права спільної сумісної власності, визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування державної реєстрації права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2014 року позивач ОСОБА_2, яка діє також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про визнання права спільної сумісної власності, визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування державної реєстрації права власності, який неодноразово уточнювала та в останній редакції позовної заяви від 21.10.2014 року (а.с. 52-56) просила суд визнати трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 63,1 кв.м., житловою площею 37,3 кв.м. такою, що належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_8 та ОСОБА_2. Визнати договір купівлі-продажу трикімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 63,1 кв.м., житловою площею 37,3 кв.м., оформлений 22.10.2010 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_9 між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 недійсним, з поверненням сторін до первісного стану. Скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за № 25734147 номер запису 332 в книзі: 77п-332 на імя ОСОБА_4.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з жовтня 1998 року по серпень 2010 року вона мешкала однією сімєю з ОСОБА_8, перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах. Від подружнього життя має доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якої є ОСОБА_8 Донька є інвалідом дитинства.

29 грудня 1998 року внаслідок сумісних грошових та трудових затрат була придбана за договором міни трикімнатна квартира АДРЕСА_2, право власності на яку було оформлено за взаємною згодою на ОСОБА_8 На протязі проживання в квартирі разом з ОСОБА_8 до серпня 2010 року останній ніколи не заперечував її право спільної сумісної власності на квартиру як і те, що на її придбання надавались кошти її матері. З часу придбання квартири вона з дочкою постійно проживали та проживають в даній квартирі.

В серпні 2010 року ОСОБА_8 пішов з квартири і не повернувся до цього часу. З 03 серпня 2010 року він перебував у розшуку і відомостей про його місце перебування немає. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 23 січня 2014 року ОСОБА_8 оголошений померлим. На підставі зазначеного рішення 05.02.2014 року вона отримала свідоцтво про його смерть.

22.10.2010 року державним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_9 був посвідчений договір купівлі-продажу спірної квартири, вчинений між ОСОБА_8, в інтересах якого діяла особа за довіреністю та відповідачем ОСОБА_4

16.12.2010 року договір купівлі-продажу квартири був зареєстрований на імя ОСОБА_4 в КП ДОР «Криворізьке БТІ», а 09.06.2011 року відповідач оформив технічний паспорт на квартиру на своє імя.

Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 22.10.2010 року, на її думку, є незаконним, грубо порушує її права, права неповнолітньої дитини-інваліда на житлове приміщення, а тому вона змушена звернутись до суду за захистом свої прав та прав неповнолітньої доньки-інваліда дитинства.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 21 березня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2, яка діє також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про визнання права спільної сумісної власності, визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування державної реєстрації права власності відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалення нового рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

На думку позивача, суд не прийняв до уваги рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 28.07.2011 року, яким встановлено факт її спільного проживання з ОСОБА_8 однією сімєю, що свідчить про сумісне спільне господарство, побут та бюджет.

Також судом не враховано пояснення свідків про те, що при обміні квартир її мати доплатила мешканцям спірної квартири ОСОБА_10 грошові кошти на придбання будинку, а тому квартира є її та ОСОБА_8 спільною сумісною власністю, що чоловік за життя не спростовував. Крім того, вона працювала та за зароблені гроші сплачувала додаткові витрати по оформленню правочину, переїзду, косметичному ремонту квартири.

Зазначає, що в спірній квартирі вона проживає постійно з часу її придбання, а разом з нею з часу народження проживає донька ОСОБА_7, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами. Оспорюваний договір купівлі-продажу порушує її права, як співвласника квартири та право неповнолітньої дитини. Вважає, що даний договір не був спрямований на настання правових наслідків, обумовлених ним, ОСОБА_7 не отримував грошей від покупця ОСОБА_4, оскільки 03.08.2010 року зник та рішенням суду від 23.01.2014 року визнаний померлим, а тому, на її думку, волевиявлення ОСОБА_8 на вчинення правочину 22.10.2010 року за таких обставин є сумнівним. Крім того, договір купівлі-продажу був укладений без дозволу органу опіки та піклування.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та письмових заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

ОСОБА_11 із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, батьком неповнолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_8, а матірю ОСОБА_2 (а.с. 8).

Відповідно до договору міни від 29.12.1998 року, ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 обміняли належну їм трикімнатну квартиру АДРЕСА_3 на однокімнатну квартиру АДРЕСА_4, яка належала ОСОБА_8 Відповідно до п. 3 цього Договору обмін вчинено без доплати. На зворотній сторінці договору приватним нотаріусом зроблено застереження, скріплене печаткою, що згідно оглянутого паспорту № 274144 та усної заяви, ОСОБА_8 у шлюбі не перебував і не перебуває (а.с. 136).

ОСОБА_11 розписки ОСОБА_13, останній був присутній при обміні квартир його батьків ОСОБА_10 та ОСОБА_15 трьохкімнатної за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Корнійчука 11/61 на однокімнатну квартиру ОСОБА_8 за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Корнійчука 17/70. Оплата проводилась по договору обох сторін (а.с. 64).

Відповідно до розписки ОСОБА_16 від 15.10.2014 року, борг у сумі 2000 доларів США, який він давав ОСОБА_17 на придбання квартири доньці, йому було повернуто в грудні 2001 року (а.с. 65).

03 червня 2010 року приватним нотаріусом ОСОБА_9 посвідчено в Реєстрі за № 2414 довіреність від імені ОСОБА_8 на ім'я ОСОБА_18 на уповноваження останнього розпоряджатися (продавати, обмінювати та інше) квартирою № 61 в будинку № 11 вул. Корнійчука в м. Кривому Розі, яка належить на праві власності ОСОБА_8, із передачею представникові відповідних повноважень для здійснення представницьких функцій, в тому числі, право підпису за власника квартири на договорах цивільно-правового характеру, та одержувати належні йому гроші у разі продажу квартири (а.с. 196-198).

ОСОБА_11 довідки для предявлення в нотаріальну контору, виданої житловою організацією, в № 61 в будинку № 11 вул. Корнійчука в м. Кривому Розі зареєстрований ОСОБА_8 (а.с. 199).

Відповідно до нотаріально посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_9, зареєстрованого в Реєстрі за № 5071, договору купівлі-продажу квартири від 22 жовтня 2010 року, укладеного між ОСОБА_18, який діяв на підставі довіреності від імені ОСОБА_8 та ОСОБА_4, останній придбав квартиру АДРЕСА_5. В п. 2 Договору зазначено, що продаж вчинено у розмірі 62917 грн., які представник продавця отримав повністю від покупця при підписанні та посвідченні договору (а.с. 193-194).

Під час укладання зазначеного договору, від представника ОСОБА_8 ОСОБА_18 було підписано заяву що йому відомо, що відчужувана квартира АДРЕСА_6 не є спільною сумісною власністю, оскільки на час набуття її у власність ОСОБА_8 не був одружений і осіб, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на відчужуване майно (чи його частку), в тому числі відповідно до статей 62, 74 та 97 СК України, відсутні (а.с. 195).

ОСОБА_11 з реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_4 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_7, на підставі договору купівлі-продажу від 22.10.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_9, зареєстровано в Реєстрі за № 5071 (а.с. 10).

Відповідно до довідки житлово-експлуатаційної організації від 13.10.2010 року, в квартирі за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Корнійчука, 11/61 проживає без реєстрації ОСОБА_2 та її донька ОСОБА_7 (а.с. 15).

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 28 липня 2011 року встановлено факт проживання однією сімєю без шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_8 з жовтня 1998 року по 31 серпня 2010 року (а.с. 16).

На підставі рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 січня 2014 року, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 оголошено померлим та встановлено, що ОСОБА_8 знаходився з 03.08.2010 року у розшуку, відомості про його місцезнаходження відсутні більше трьох років (а.с. 17).

З довідки Саксаганського районного відділу Державної міграційної служби України від 25.02.2016 року вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5 зареєстровані за адресою: м Кривий Ріг, вул. Балакіна 12/35 на підставі заяви власника, їх право на житло в заяві не зазначається (а.с. 240). Квартира за зазначеною адресою належить на праві приватної власності ОСОБА_19 (доньці позивача) (а.с. 241).

ОСОБА_11 довідки Радушненської селищної ради № 234 від 15.02.2016 року, ОСОБА_2 дійсно була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6 з 16.08.1997 року по 21.03.2014 року, а ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7 за вказаною адресою зареєстрована не була та не проживала (а.с. 242).

Відповідно до довідки Радушненської селищної ради № 314 від 29.02.2016 року, ОСОБА_17 (мати позивача) зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_8, є власником даної квартири та проживає одна (а.с. 243).

ОСОБА_11 акту-підтвердження, підписаного депутатом Радушненської селищної ради, ОСОБА_2 була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6 з 16.08.1997 року по 21.03.2014 року, але фактично за вказаною адресою не проживала з 1998 року по теперішній час (а.с. 244).

З акту від 16.03.2016 року, складеного та підписаного мешканцями будинку № 11 по вул. Корнійчука в м. Кривий Ріг, в квартирі № 61 проживає без реєстрації ОСОБА_2 та її донька ОСОБА_7 з 1999 року по теперішній час (а.с. 245).

Відмовляючи в задоволенні позову про визнання права спільної сумісної власності, суд першої інстанції виходив з недоведеності вимог позивача про те, що майно було набуто в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сімї позивача та відсутності підстав для задоволення позову в частині визнання спірної квартири спільною сумісною власністю ОСОБА_8 та позивача.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду, з наступних підстав.

На думку колегії, суд вірно послався в рішенні на те, що, оскільки позивач та ОСОБА_8 не перебували у зареєстрованому шлюбі, правила статей 22, 28 та 29 КЗпШС не застосовуються до спорів про поділ майна цих осіб. Вирішення спорів про визнання права спільної сумісної власності на майно, набуте чоловіком та жінкою, які спільно проживали без реєстрації шлюбу здійснюється на підставі ЗУ «Про власність» та поширюється на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 17 ЗУ «Про власність», майно, придбано внаслідок спільної праці членів сім'ї , є їх спільної сумісною власністю, якщо інше не встановлено угодою між ними

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 28 липня 2011 року встановлено факт проживання однією сімєю без шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_8 з жовтня 1998 року по 31 серпня 2010 року (а.с. 16).

Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_8 набув право власності на спірну квартиру на підставі договору міни квартир від 29.12.1998 року, в пункті 2 якого зазначено, що обмін вчинено без доплати (а.с. 136).

На думку колегії, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем, відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів суду щодо оплатності договору міни спірної квартири, а доводи апеляційної скарги про практику у 1998 році не відображати в договорах міни істинну вартість майна, або доплати, є безпідставними.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що вона працювала та за зароблені гроші сплачувала додаткові витрати по оформленню правочину, переїзду косметичному ремонту квартири, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони нічим не підтверджені, а, крім того, як вбачається з матеріалів справи, станом на грудень 1998 року, працювали як ОСОБА_2, так і ОСОБА_8 (а.с. 49, 50).

Відмовляючи в задоволенні позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування державної реєстрації права власності, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для визнання договору купівлі-продажу недійсним, як такий що суперечить правам та інтересам неповнолітніх дітей та застосування двосторонньої реституції.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За положеннями ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

ОСОБА_11 ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

ОСОБА_11 з частинами 1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 і 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зміст правочин, відповідно до частин 1-3, 5 ст. 203 ЦК України, не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до матеріалів справи, 22 жовтня 2010 року між ОСОБА_18, який діяв на підставі довіреності від імені ОСОБА_8 та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_4 придбав квартиру АДРЕСА_5 (а.с. 193-194). Під час укладання зазначеного договору, від представника ОСОБА_8 ОСОБА_18 було підписано заяву що йому відомо, що відчужувана квартира АДРЕСА_6 не є спільною сумісною власністю, оскільки на час набуття її у власність ОСОБА_8 не був одружений і осіб, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на відчужуване майно (чи його частку), в тому числі відповідно до статей 62, 74 та 97 СК України, відсутні (а.с. 195).

Доводи апеляційної скарги про те, що оспорюваний договір купівлі-продажу не був спрямований на настання правових наслідків, обумовлених ним, ОСОБА_8 не отримував грошей від покупця ОСОБА_4, оскільки 03.08.2010 року зник та рішенням суду від 23.01.2014 року визнаний померлим, а тому, на її думку, волевиявлення ОСОБА_8 на вчинення правочину 22.10.2010 року за таких обставин є сумнівним, колегія суддів вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 23 січня 2014 року, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 оголошено померлим та встановлено, що ОСОБА_8 знаходився з 03.08.2010 року у розшуку, відомості про його місцезнаходження відсутні більше трьох років (а.с. 17).

03 червня 2010 року, тобто ще до оголошення ОСОБА_8 в розшук, від його імені приватним нотаріусом була посвідчена довіреність, відповідно до якої він уповноважив ОСОБА_18 розпоряджатися (продавати, обмінювати та інше) квартирою № 61 в будинку № 11 вул. Корнійчука в м. Кривому Розі, яка належить на праві власності ОСОБА_8, із передачею представникові відповідних повноважень для здійснення представницьких функцій, в тому числі, право підпису за власника квартири на договорах цивільно-правового характеру, та одержувати належні йому гроші у разі продажу квартири (а.с. 196-198).

В п. 2 Договору купівлі-продажу від 22.10.2010 року зазначено, що продаж вчинено у розмірі 62917 грн., які представник продавця отримав повністю від покупця при підписанні та посвідченні договору.

Таким чином, колегія вважає, що, ухвалюючи рішення, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів відсутності наміру у ОСОБА_8 продавати спірну квартиру, про наявність небезпечних обставин для самого ОСОБА_8, які виключають добровільність згоди останнього та придбання квартири покупцем ОСОБА_4 без попереднього огляду квартири.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що договір купівлі-продажу був укладений без дозволу органу опіки та піклування, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, на час укладення спірного договору 22.10.2010 року, за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Корнійчука, 11/61 був зареєстрований один ОСОБА_8 (а.с. 199), а неповнолітня ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована за адресою: м Кривий Ріг, вул. Балакіна 12/35 (а.с. 240).

Тобто, на думку колегії, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що відсутність дозволу органу опіки та піклування на відчуження спірної квартири не є підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсним, оскільки неповнолітня ОСОБА_7 на час укладання даного договору не була зареєстрована у спірній квартирі.

Інші доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства, у звязку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 21 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Л.А. Братіщева

Судді: Н.М. Грищенко

ОСОБА_20