Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 320/717/16 Головуючий у 1 інстанції: Кучеренко В.В..
№ провадження 22-ц/778/3194/16 Суддя-доповідач: Савченко О.В
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„07" липня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

при секретарі: Буряк А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про усунення перешкод шляхом зняття з реєстрації, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, який в ході розгляду справи був уточнений, до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про усунення перешкод шляхом зняття з реєстрації.

У позові зазначала, що їй на праві приватної власності належить 41/100 часток будинку АДРЕСА_1

Співвласником зазначеного будинку являється ОСОБА_3

В натурі частки будинку співвласників не виділені.

Всупереч вимогам діючого законодавства, ОСОБА_3 без її згоди здійснив реєстрацію місця проживання сторонніх йому та їй осіб у будинку, що є їх спільною власністю.

Так, без її згоди у будинку були зареєстровані відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 ., ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10

ЇЇ звернення до Мелітопольського МВ УДМС із заявою про незгоду з реєстрацією у належному їй будинку місця проживання невідомих їй осіб залишилося без реагування.

На даний час вона, як власниця частки будинку, постійно отримує погрози від осіб, зареєстрованих в будинку, а саме, від відповідача ОСОБА_4

Оскільки в натурі частки співвласників будинку не виділені, між нею та відповідачем ОСОБА_3 та його батьком ОСОБА_8 тривають інші судові тяжби, зазначені погрози вона сприймає як цілком реальні та можливі.

Відповідачі по справі ніколи в будинок не вселялись, особисті речі не перевозили, жодних договорів стосовно надання їм права проживання з нею не укладалось.

Крім того, у відповідності до кількості осіб зареєстрованих у будинку стягуються й різні комунальні платежі і в результаті неправомірних дій співвласника вона має нести додаткові витрати.

Посилаючись на те, що реєстрація без її згоди сторонніх осіб у належному їй будинку позбавляє її можливості повноправно здійснювати свої права, як власника, на власний розсуд володіти, користуватися належним їй майном, створює перешкоди в отриманні житлових соціальних пільг, оскільки у їх розрахунку визначається кількість осіб, що зареєстровані в будинку, остаточно просила суд усунути перешкод у користуванні належним їй майном,а саме, 41/100 частиною житлового будинку АДРЕСА_2, шляхом зняття з реєстрації відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, стягнути судові витрати.

Заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 травня 2016 року у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст.. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до положень ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч.2 цієї статті визначено способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні і суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК України).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб»єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.

Стаття 12 ЦК України передбачає, що особа вільно, на власний розсуд обирає способи захисту цивільного права.

Виходячи з положень ст..ст. 3,11, 31 ЦПК України, у разі порушення цивільного права особа має право обирати той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її прав чи інтересу, а перевірка відповідності цього способу наявному порушенню і меті судового розгляду у відповідності до ст.. 4 ЦПК України є обов»язком суду.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником 41/100 частки будинку АДРЕСА_3 власником 59/100 часток названого будинку являється ОСОБА_3

За даними доідок Мелітопольського МВ УДМС України в Запорізькій області, у вказаному будинку АДРЕСА_4 зареєстровані та проживають ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, (а.с.21-24), а також ОСОБА_10.(а.с.8) та ОСОБА_9, ОСОБА_8, що підтверджується даними про включення їх до списку виборців за вказаною адресою(а.с.103).

В обґрунтування позовних вимог про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття з реєстрації названих осіб ОСОБА_2 посилалася на те, що ці особи були зареєстровані у будинку, що має статус спільної часткової власності, без її згоди, за ініціативою лише другого співвласника ОСОБА_3

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою(ч.1.ст. 358 ЦК України). При цьому відповідно до ст.. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відмовляючи у задоволенні заявлених ОСОБА_2 вимог, суд правильно послався на те, що питання зняття з реєстрації місця проживання особи врегульовано ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року у редакції від 05.07.2012 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Згідно з положенням названої норми, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема, за заявою самої особи або її законного представника, а також на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Отже питання про зняття з реєстрації особи за вимогами власника будинку залежить від вирішення питання про їх право проживання в цьому будинку( відсутність такого права, втрата права користування), яке регулюється нормами ЖК УРСР та ЦК України(ст.ст. 71,72, 116, 156 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК).

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11 і відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції.

Таким чином, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред»явивши при цьому одночасно одну із таких вимог:

про позбавлення права власності на житлове приміщення;

про позбавлення права користування житловим приміщенням;

про визнання особи безвісно відсутньою;

про оголошення фізичної особи померлою.

Оскільки одночасно з заявленими такі вимоги щодо відповідачів ОСОБА_2 по даній справі заявлені не були, а отже не могли бути і предметом судового розгляду, суд дійшов вірного висновку, що за таких обставин обраний позивачкою спосіб захисту не є належним, враховуючи, що положення ст. 7 Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов»язані з юридични фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Вказаний висновок суду погоджується з вимогами норм матеріального права і є правомірним.

Ті докази та обставини, на які посилається ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, були предметом розгляду суду першої інстанції і додаткового правового обґрунтування не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Фактично доводи зводяться до іншої оцінки обставин справи та правильності застосування судом норм матеріального права, передбачених ст.. 309 ЦПК України підстав для зміни чи скасування судового рішення вони не містять.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 травня 2016 по даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: