Справа № 344/2376/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1942/2016
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач Матківський Р.Й.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого: Матківського Р.Й.

суддів: Горблянського Я.Д., Фединяка В.Д.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_2 до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» про захист прав споживачів, з апеляційною скаргою ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 01 серпня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

У лютому 2016 року позивачі звернулися з даним позовом та просили ухвалити рішення, яким зобов'язати відповідача включити їх до реєстру вкладників ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та виплатити їм гарантовану суму відшкодування за успадкованою ними по 1/3 частки вкладу в розмірі по 8000 доларів США.

Заявлені вимоги позивачі обґрунтували тим, що ОСОБА_5 був вкладником банку та є чоловіком і батьком позивачів, мав вклад у банку на суму 24000 доларів США на підставі договору-заяви від 08 грудня 2014 року до 13 грудня 2015 року. Однак 16 січня 2015 року ОСОБА_5 помер. На вклад видано три свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_4, ОСОБА_2 та іншому спадкоємцю в розмірі по 8000 доларів США. Протягом липня-грудня 2015 року звертались до відповідача з вимогами повернути суму вкладу, однак з порушенням їхніх законних прав на повернення грошового вкладу відповідач виплати не здійснив.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 01 серпня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_4та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, просять його скасувати та ухвалити нове, яким позов задоволити частково, зобов'язавши відповідача включити обох до реєстру вкладників ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та зобов'язати виплатити по 129 935, 61 гривень вкладу належного їм на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Апелянти у скарзі зазначають, що рішення суду постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним дослідженням та оцінкою доказів, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Суд в оскаржуваному рішенні необґрунтовано встановив відсутність порушення їх прав як споживачів на отримання частини успадкованого вкладу, передбачених положеннями ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Суд не взяв до уваги їх неодноразове письмове звернення до відповідача з вимогою про повернення успадкованого вкладу, а кошти у розмірі 66 666, 67 гривень були виплачено кожному з позивачів Фондом гарантування вкладів фізичних осіб 11 квітня 2016 року, тобто після подачі позовної заяви та відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.3 п. 7.3. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою Правління НБУ від 12. 11. 2003 року №492, незалежно від того, чи здійснюється успадкування вкладу згідно законом, заповітом або розпорядженням, банк здійснює виплату вкладу (частини вкладу) спадкоємцю власника рахунку на підставі документів, визначених законодавством України.

Тому відмова відповідача у виплаті позивачам як спадкоємцям успадкованої суми вкладу чи перерахунку на рахунки є грубим порушенням їхніх прав на стадії розподілу коштів між вкладниками у порівнянні із іншими вкладниками.

Вислухавши суддю-доповідача, представника апелянта, який вимоги скарги підтримав, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів того, що було порушено його майнове право на стадії розподілу коштів між вкладниками банку в порівнянні з правами інших вкладників, позивачів включено до реєстру кредиторів Банку та здійснено виплати на компенсацію спірного вкладу, а отже не доведено порушення будь-яких прав, передбачених положеннями ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Судом встановлено що 08 грудня 2014 року ОСОБА_5 передав відповідачу 24000 доларів США в якості вкладу на підставі договору-заяви №300131/143602/370-14 до 13 грудня 2015 року, а 16 січня 2015 року вкладник помер.

18 липня 2015 року видано свідоцтво про право на спадщину, відповідно до якого позивачі успадкували по 1/3 часток в майні спадкодавця ОСОБА_5, тобто по 8000 доларів США із вкладу.

21 липня 2015 року ОСОБА_4 подала відповідачу заяву про видачу їй коштів з процентами з рахунку спадкодавця.

07 серпня 2015 року ОСОБА_4 подала відповідачу заяву, в якій просила його виплатити їй 1/3 частину вкладу спадкодавця.

02 жовтня 2015 року ОСОБА_4 подала відповідачу заяву, в якій просила його виплатити їй 1/3 частину вкладу спадкодавця.

21 липня 2015 року ОСОБА_2 подала відповідачу заяву, в якій просила виплатити їй 1/3 частину вкладу спадкодавця.

02 жовтня 2015 року ОСОБА_2 подала відповідачу заяву, в якій просила його виплатити їй суму відшкодування за успадкованою частиною вкладу.

Відповідно до довідки відповідача від 12 травня 2016 року рішенням ФГВО від 07 квітня 2016 року за №488 затверджено перелік акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Фінанси та кредит», в якому включено кредиторські вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_4 на суму 129935,61 гривень до четвертої черги кредиторів (а.с. 69-70).

Відповідно до довідки відповідача від 12 травня 2016 року рішенням ФГВО від 07 квітня 2016 року за №488 затверджено перелік акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Фінанси та кредит», в якому включено кредиторські вимоги ОСОБА_2 на суму 129 935,61 гривень до четвертої черги кредиторів.

Відповідно до заяви на виплату переказу від 11 квітня 2016 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб сплатив ОСОБА_2 та ОСОБА_4 по 66666,67 гривень.

У спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 17 грудня 2015 року № 898 в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» відкликано банківську ліцензію, а сам Банк вирішено ліквідувати. Рішенням Виконавчої дирекції ФГВФО №230 від 18 грудня 2015 року розпочато процедуру ліквідації Банку з 18 грудня 2015 року по 17 грудня 2017 року. Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Вирішуючи спір суд першої інстанції правильно взяв до уваги вимоги Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та доводи відповідача про те, що згідно зі ст. 26 Закону спадкоємці по вкладу мають право на гарантоване Фондом відшкодування коштів за вкладом у сумі, яка не перевищує граничного розміру відшкодування коштів за вкладом та становить 200000 гривень. Усім трьом спадкоємцям за вкладом видано кошти у межах гарантованої суми вкладу, а задоволення вимог кредиторів поза межами гарантованої Фондом суми вкладів, відбувається у особливому, визначеному Законом порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченої ст. 52 Закону.

Зокрема, згідно з пп. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Статтею 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки 18 грудня 2015 року Національним банком України відкликано банківську ліцензію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», і з цього часу стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачено.

При вирішенні позовних вимог судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано оцінку доводам сторін.

Доводи скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело, або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 218, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 01 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Р.Й. Матківський

Судді Я.Д. Горблянський

В.Д. Фединяк