Справа №489/3344/16-ц 16.08.2016 16.08.2016 16.08.2016
Провадження №22-ц/784/1921/16 Суддя по 1 інстанції - Губницький Д.Г.
Доповідач апеляційного суду - Шолох З.Л.
У х в а л а

Іменем України

16 серпня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів - Довжук Т.С., Коломієць В.В.,

із секретарем судового засідання - Горенко Ю.В.,

за участю:

- боржника ОСОБА_2 та її представника - ОСОБА_3,

- представника Інгульського відділу ДВС - Іванченка І.В.,

- представника стягувача - УПФ України в Ленінському районі - Зеленської Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 8 липня 2016 року , постановлену

за поданням

державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про примусове проникнення до нежитлового приміщення боржника,

в с т а н о в и л а :

4 липня 2016 року державний виконавець Інгульського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі - Інгульський відділ ДВС) звернувся до суду з поданням про примусове проникнення до нежитлового приміщення, належного боржнику ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1, для проведення опису та арешту майна боржника та його вилучення.

Подання обґрунтовано тим, що боржник перешкоджає вилученню у неї певного описаного й арештованого майна та передачі його стягувачу, а також і здісненню перевірки наявності та опису іншого майна, яке може перебувати за місцем здійснення нею підприємницької діяльності в належному їй на праві власності нежитловому приміщенню за вказаною адресою.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 8 липня 2016 року подання державного виконавця Інгульського відділу ДВС задоволено. Надано дозвіл на примусове проникнення до володіння боржника ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 для вчинення виконавчих дій у зведеному виконавчому провадженні № 40721144.

В апеляційні скарзі ОСОБА_2 як фізична особа - підприємець, посилається на незаконність, необґрунтованість судового рішення та просить його скасувати й ухвалити нове про відмову у задоволенні подання державного виконавця.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність та обгрунтованість судового рішення, доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи та матеріали зведеного ВП № 40721144, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцем знаходження житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця негайно, без виклику чи повідомлення сторін.

Як вбачається із матеріалів подання та матеріалів зведеного ВП № 40721144, дослідженого в судовому засіданні апеляційним судом, на примусовому виконанні Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області, яке з 27 травня 2016 року перейменовано в Інгульський відділ державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, перебувають 33 виконавчі документи про стягнення з боржника ОСОБА_2 грошових коштів на загальну суму 263 146,80 грн., які об'єднані у зведене ВП № 40721144.

Стягувачами за виконавчими документами є Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва, Державна податкова інспекція в Ленінському районі м. Миколаєва, ПАТ «Комерційний банк «Надра», держава щодо судового збору, а також ФОП Струк В.В. згідно із наказом № 915/1249/14, виданого 18 вересня 2014 року господарським судом Миколаївської області, про стягнення на його користь 180 588,31 грн. та 3 611,77 грн. судового збору.

Зведене ВП 40721144 перебуває у провадженні державного виконавця Іванченка І.В., який звернувся до суду із зазначеним поданням.

На запит державного виконавця надійшли повідомлення про відсутність у боржника грошових коштів та інших цінностей, на які можливо звернути стягнення в порядку виконання вимог ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження».

ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем, доходів від здійснення підприємницької діяльності не отримує (а.с. 33,34).

Постановою державного виконавця від 24 листопада 2014 року оголошено розшук майна боржника ОСОБА_2, зокрема стосовно трьох автомобілів, які зареєстровані за нею (а.с. 44).

Згідно із повідомленням державної податкової служби (а.с. 28) вона здійснює підприємницьку діяльність за адресою АДРЕСА_1, вказане нежитлове приміщення належить їй на праві приватної власності (а.с. 60).

22 травня 2014 року державним виконавцем за вказаною адресою складено акт опису й арешту майна боржника, згідно із яким описано дві компресорні установки та монітор, які передані ОСОБА_2 на відповідальне зберігання (а.с. 29-32).

В подальшому була проведена оцінка описаного й арештованого майна для проведення торгів, про що боржник належно була поінформована (а.с. 48-50).

За результатами проведених трьох електронних торгів майно не було реалізоване.

В порядку виконання державним виконавцем вимог ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) стягувач - фізична особа-підприємець Струк В.В. виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно за його початковою вартістю. В зв'язку з чим 15 грудня 2015 року державним виконавцем винесена постанова про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу (а.с. 52-53).

21 грудня 2015 року ОСОБА_2 відмовилася передати арештоване майно державному виконавцю, посилаючись на те, що воно перебуває у неї в оренді, про що складено відповідний акт (а.с. 54). Проте будь-яких доказів на підтвердження того, що описане й арештоване майно є власністю іншої особи та перебуває у неї в оренді, боржник не надала державному виконавцю, хоча зазначене є її обов'язком в силу положень ч. 6 ст. 12 Закону.

Належні та допустимі докази на підтвердження того, що описане майно належить іншій особі, а не боржнику, в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до п. 15 ст. 11 Закону державний виконавець має право у процесі виконання рішень за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі необхідності примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників органів внутрішніх справ, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке за законом можливо звернути стягнення.

За такого, суд першої інстанції правомірно задовольнив подання державного виконавця та надав йому дозвіл на примусове проникнення до нежитлового приміщення фізичної особи боржника з метою вилучення майна переданого стягувачу, а також для встановлення іншого майна боржника, на яке можливо звернути стягнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 311 ЦК України проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення в ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду. Одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи, є ухвала суду про примусове проникнення до житла під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб), постановлена в порядку, передбаченому розділом VІ ЦПК України.

З урахуванням викладеного, доводи боржника ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що вона є приватним підприємцем (ФОП), тому подання державного виконавця підлягає розгляду в порядку господарської юрисдикції, є помилковим.

Нерухоме майно, примусове проникнення до якого дозволено судом, зареєстроване на праві приватної власності за ОСОБА_2 як за фізичною особою, а не за ФОП ОСОБА_2 Зведене виконавче провадження містить виконавчі документи щодо стягнення грошових сум як з фізичної особи боржника, так і з ФОП ОСОБА_2

До того ж, подання державного виконавця розглянуто судом в порядку, передбаченому розділом VІ ЦПК України, а не в порядку, передбаченому розділом VІІ ЦПК України (судовий контроль за виконанням судових рішень), на який безпідставно посилається ОСОБА_2 в апеляційній скарзі.

Враховуючи викладене, колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали, постановленої з дотриманням вимог чинного законодавства.

Керуючись ст. ст. 303, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 8 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і в оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді: