Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 335/5450/13Головуючий у 1-й інстанції Соболєва І.П.
Пр. № 22-ц/778/2678/16Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Каракуші К.В., Стрелець Л.Г.

за участі секретаря Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Концерну «Міські теплові мережі» на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 квітня 2016 року у справі за заявою ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» в особі філії Концерну «Міські теплові мережі» Орджонікідзевського району м. Запоріжжя (надалі Концерн «МТМ») до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИЛА:

23 березня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеною заявою, в якій просив визнати виконавчий лист № 48358004, виданий 20 травня 2015 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя про стягнення зі ОСОБА_2 на користь Концерну «МТМ» на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання № 1951 у Філії Запорізьке обласне управління ВАТ «Державний ощадний банк України», код МФО 313957, суми заборгованості у розмірі 631,89 грн. таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування своєї заяви ОСОБА_2 зазначав, що ним добровільно виконано рішення апеляційного суду Запорізької області від 02 березня 2015 року та сплачено суму боргу у розмірі 631,89 грн. на користь Концерну «МТМ» в повному обсязі відповідно до банківських реквізитів, вказаних у рішенні суду апеляційної інстанції. Доказом цієї обставини є квитанція від 25 березня 2015 року № НОМЕР_1, що була видана Запорізьким регіональним відділенням ПАТ «КБ «Хрещатик» на суму 631,89 грн. з назвою платежу: «Оплата послуг згідно до рішення апеляційного суду Запорізької області від 02.03.2015 року по справі № 22-ц/778/102/15». Про добровільне виконання рішення апеляційного суду Запорізької області ОСОБА_2 тричі письмово повідомив Концерн «МТМ». Проте, через три місяці після добровільного виконання рішення апеляційного суду Запорізької області, Концерн «МТМ», зловживаючи своїм правом, звернувся до місцевого суду зі своєю заявою про видачу виконавчого листа для здійснення примусового виконання рішення. 20 травня 2015 року судом першої інстанції був виданий виконавчий лист. Постановою головного державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції від 31 серпня 2015 року відкрито виконавче провадження № 48358004 про стягнення з ОСОБА_2 на користь Концерну «МТМ» суми заборгованості у розмірі 631,89 грн.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 квітня 2016 року (т.с. 6 а.с. 29-30) заяву ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист, виданий 20 травня 2015 року на підставі рішення апеляційного суду Запорізької області від 02 березня 2015 року у справі № 335/5450/13-ц (провадження № 2/335/2014) про стягнення з ОСОБА_2 на користь Концерну «МТМ» на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання № 1951 у Філії Запорізьке обласне управління ВАТ «Державний ощадний банк України», код МФО 313957, суми заборгованості у розмірі 631,89 грн.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, Концерн «МТМ» у своїй апеляційній скарзі просив ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити ОСОБА_2 в задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, судовий збір покласти на відповідача.

У судове засідання 07 липня 2016 року належним чином повідомлений про час і місце розгляду цієї справи апеляційним судом (т.с. 6 а.с. 69) боржник ОСОБА_2 не зявився, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістив, клопотань про відкладення апеляційному суду не подавав.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду визнала неповажною причину неявки боржника ОСОБА_2 у дане судове засідання та на підставі ст. 305 ч. 2 ЦПК України ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю останнього за присутністю його представника за довіреністю (т.с. 6 а.с. 87) ОСОБА_3 та представника Концерну «МТМ» за довіреністю (т.с. 6 а.с. 86) ОСОБА_4

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга стягувача Концерну «МТМ» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 312 ч. 1 п. 3 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Встановлено, що суд першої інстанції, визнаючи виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, керувався ст. ст. 210, 223, 228, 232-233, 294, 368-369 ЦПК України та виходив із того, що виконавчий лист з примусового виконання рішення апеляційного суду Запорізької області від 02 березня 2015 року був виданий помилково, а у ОСОБА_2 на даний час повністю відсутній обовязок щодо його виконання у звязку з його добровільним виконанням.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з наступних підстав.

Дійсно в силу вимог ст. ст. 368-369 ЦПК України Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя, як суд, який розглянув дану справу, мав право за заявою боржника ОСОБА_2 вирішувати питання у цій справі про визнання виконавчого листа (№ 335/5450/13-ц, виданого ним 20 травня 2015 року Концерну «МТМ» про стягнення зі ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 631,89 грн.) таким, що не підлягає виконанню.

Але згідно із ст. 369 ч. 3 ЦПК України суд першої інстанції мав розглядати вищезазначену заяву боржника у цій справі з повідомленням стягувача Концерну «МТМ» та боржника.

Дійсно неявка стягувача та боржника не перешкоджає розгляду заяви (ст. 369 ч. 3 ЦПК України).

Проте, встановлено, що суд першої інстанції у цій справі взагалі не повідомляв стягувача Концерн «МТМ» та боржника про час і місце розгляду вищезазначеної заяви боржника у цій справі на 07 квітня 2016 року, підтвердженням цьому є те, що після протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями (т.с. 6 а.с. 27) у матеріали справи одразу підшиті довідка секретаря с/з про відсутність фіксації судового засідання (т.с. 6 а.с. 28) та ухвала суду першої інстанції, що є предметом оскарження у цій справі (т.с. 6 а.с. 29).

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

При вищевикладених обставинах, суд першої інстанції також у порушення вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України не сприяв повному та всебічному зясуванню обставин цієї справи, необхідних для правильного вирішення по суті вищезазначеної заяви боржника, обмежившись лише матеріалами боржника, наданими останнім до його вказаної заяви у цій справі, не дослідивши матеріалів виконавчого провадження та матеріалів, які міг надати стягувач у спростування заяви боржника (т.с. 6 а.с. 74), у разі належного його повідомлення судом першої інстанції про час і місце розгляду цієї справи на 07 квітня 2016 року.

При вищевикладених обставинах, доводи апелянта частково ґрунтуються на цивільному процесуальному законі та наявних у справі доказах, ухвала суду першої інстанції, що оскаржується у цій справі, не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості. Допущені судом порушення норм процесуального права призвели до постановлення ухвали, яка в силу вимог ст. 312 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді питання суд першої інстанції має повідомити про час і місце розгляду останнього стягувача та боржника; дослідити матеріали виконавчого провадження; пересвідчитись у належності та допустимості доказу боржника на підтвердження добровільного виконання обовязку перед стягувачем за вищезазначеним рішенням суду, а саме: квитанції ПАТ «КБ «Хрещатик» № від 25 березня 2015 року на суму 631,89 грн. (т.с. 6 а.с. 8) з урахуванням наданої цим Банком інформації стягувачу (т.с. 6 а.с. 74); звернути увагу на те, що помилкова видача виконавчого листа судом та відсутність обовязку боржника перед стягувачем у звязку з його припиненням добровільним виконанням боржником повністю є різними окремими підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, застосування однієї виключає можливість застосування іншої.

Також встановлено, що апелянтом при подачі вищезазначеної апеляційної скарги понесені судові витрати у вигляді судового збору 1378,00 грн. (т.с. 6 а.с. 35).

Згідно із ст. 37 постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції, передбачену в ч. 1 ст. 293 ЦПК України, з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, повязаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Концерну «Міські теплові мережі» задовольнити частково.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 квітня 2016 року у цій справі скасувати.

Питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1 ОСОБА_5ОСОБА_6