Справа № 453/1401/15 Головуючий у 1 інстанції: Брона А.Л.
Провадження № 22-ц/783/1941/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Кабаля І.І., Шумської Н.Л.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника відділу містобудування та архітектури Сколівської РДА Львівської області - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Сколівського районного суду Львівської області від 12 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Верхньосиньовидської селищної ради Сколівського району Львівської області, відділу Держземагенства у Сколівському районі Львівської області та відділу регіонального розвитку, містобудування та архітектури Сколівської районної державної адміністрації, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою при спільному проході й проїзді та встановлення земельного сервітуту, -

в с т а н о в и л а:

30 жовтня 2015 року ОСОБА_2 звернулася в суд із вищезазначеним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що відповідачі наприкінці серпня 2015 року почали будувати деревяний паркан, перегородивши подвіря, чим повністю обмежили вихід із присадибної ділянки. Численні звернення про звільнення проходу не дали ніякого результату. Просить встановити земельний сервітут для власників обох будинків і усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом дозволу проїзду та проходу через належну відповідачам на праві користування земельну ділянку та встановити безстроковий сервітут на безоплатній основі згідно ст. 98 Земельного кодексу України, так як доступ до її земельної ділянки є лише виключно через земельну ділянку ОСОБА_4.

Оскаржуваною ухвалою позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області, відділу Держземагенства у Сколівському районі Львівської області та відділу регіонального розвитку, містобудування та архітектури Сколівської районної державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою при спільному проході й проїзді та встановлення земельного сервітуту залишено без розгляду.

Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_2 Зазначає, що суду було відомо про її відлучення із зали судового засідання для виклику правоохоронних органів. Вважає, що її дії не підпадають під дію пункту 9 ст. 207 ЦПК України, оскільки вона здійснювала захист свої прав. Оскаржувана ухвала постановлена судом з метою позбавлення її справедливого правосуддя. Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника відділу містобудування та архітектури Сколівської РДА Львівської області - ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити.

Згідно з вимогами ст. 55 Конституції України, ст. 3 ЦПК України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 3 ЦПК України).

У відповідності до статей 126, 129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється, а також однією з засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 1 п. 4 ст. 311 ЦПК України передбачено, що однією з підстав для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що 12.01.2016 року під час розгляду справи позивачка покинула судове засідання, після чого головуючим їй було розяснено п. 9 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, та продовжено судовий розгляд, однак така повторно о 13 год. 40 хв., після виходу суду з нарадчої кімнати, покинула зал судового засідання до закінчення розгляду справи та не подала до суду заяви про розгляд справи за її відсутності.

Проте до таких висновку суд дійшов з порушенням норм процесуального права.

Згідно із ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Частиною 3 ст. 162 ЦПК України визначено, що учасники цивільного процесу, а також інші особи, присутні в залі судового засідання, зобов'язані беззаперечно виконувати розпорядження головуючого, додержуватися в судовому засіданні встановленого порядку та утримуватися від будь-яких дій, що свідчать про явну зневагу до суду або встановлених в суді правил.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач до закінчення розгляду справи покинув судове засідання і не подав до суду заяви про розгляд справи за його відсутності.

Пункт 9 частини 1 статті 207 ЦПК України пов'язує право суду залишити позовну заяву без розгляду за таких умов: позивач був присутній в судовому засіданні, зокрема, його особу було встановлено в підготовчій частині судового засідання; позивач залишив залу з власної ініціативи, не бажаючи брати участі в судовому засіданні; розгляд справи не було закінчено; позивач не подав заяви (усної чи письмової) про розгляд справи за його відсутності.

При цьому згідно з вимогами ЦПК України суд не має права розглядати справу за відсутності позивача, який не подавав заяву про розгляд справи без нього і не з'явився в судове засідання чи покинув його до закінчення розгляду справи.

Як вбачається з журналу судового засідання від 12 січня 2016 року, позивачка під час розгляду справи о 12:31:06 перший раз покинула зал судового засідання, а о 13:45:52 повторно покинула зал судового засідання (а.с. 120-121).

В той же час, прослуховуванням технічного засобу фіксації вказаного судового засідання судовою колегією встановлено, що позивачка ОСОБА_2 як в першому, так і в другому випадку перебувала 12 січня 2016 року в залі суду та вголос розмовляла: перший раз з приводу забрання нею мобільного телефону з коридору; другий раз з приводу неправомірних дій суду, так як дії головуючого (на її думку), повязані з розглядом справи, зокрема відмова суду у задоволенні її заяви про відвід головуючому, були сприйняті позивачкою як упереджене та несправедливе ставлення до неї з боку головуючого та обмеження її в процесуальних правах. Саме під час її розмови головуючий звернувся до секретаря судового засідання зафіксувати в журналі судового засідання, що позивачка покинула зал судового засідання.

Згідно ч. 1 ст. 92 ЦПК України до учасників цивільного процесу та інших осіб, присутніх в судовому засідання, за порушення порядку під час судового засідання або невиконання ними розпоряджень головуючого застосовується попередження, а у разі повторного вчинення зазначених дій видалення із залу судового засідання.

Проте головуючий, зважаючи на те, що позивачка порушувала порядок під час судового засідання (вголос розмовляла без дозволу головуючого), правом, передбаченим ч. 1 ст. 92 ЦПК України, не скористався.

Крім того, залишаючи позовну заяву без розгляду, районний суд не врахував, що ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом ще 30 жовтня 2015 року. За цей період розгляд справи відкладався двічі, а 17 грудня 2015 року були заслухані сторони (а.с. 2, 29, 74-75).

При цьому суд не з'ясував у сторін можливості наступного розгляду справи за їх відсутності.

Отже, всупереч вимогам ст. 10 ЦПК України суд не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, в зв'язку з чим ухвалення рішення по суті не здійснювалося два місяці і тринадцять днів.

Відповідно до вимог ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця. У виняткових випадках за клопотанням сторони з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може продовжити розгляд справи, але не більше як на п'ятнадцять днів.

Однак, всупереч вищевказаним вимогам ухвалу про продовження розгляду справи у зв'язку з неможливістю її розгляду по суті суд не постановив.

Проте суд першої інстанції на зазначені порушення норм процесуального права уваги не звернув та постановив незаконну ухвалу.

За таких підстав ухвала суду першої інстанції не може залишатися в силі, а підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 2 п. 4, 311 ч. 1 п. 4, 313, 314 ч. 1 п. 2, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Сколівського районного суду Львівської області від 12 січня 2016 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, касаційному оскарженню в силу ст. 324 ЦПК України не підлягає, оскільки не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Кабаль І.І.

ОСОБА_6