Справа №591/519/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Бурда Б. В.
Номер провадження 22-ц/788/719/16 Суддя-доповідач - Сибільова Л. О.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

27 квітня 2016 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Сибільової Л. О.,

суддів - Криворотенка В. І. , Лузан Л. В. ,

з участю секретаря судового засідання -Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою комунального підприємства електромереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» Сумської міської ради

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 23 березня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до комунального підприємства електромереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» Сумської міської ради про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 23 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково.

Скасовані як незаконні накази КП електромереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» Сумської міської ради № 78 від 16 грудня 2015 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності економіста ОСОБА_3 і № 2-к від 04 січня 2016 року про звільнення ОСОБА_3 з посади економіста зазначеного підприємства.

Поновлено ОСОБА_3 на роботі в КП електромереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» Сумської міської ради на посаді економіста.

Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_3 15 026,55 грн. заробітної плати за час вимушеного прогулу, з утриманням з вказаної суми при виплаті податків та інших обов'язкових зборів та платежів, та 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.

Стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1653,60 грн.

Рішення суду в частині поновлення на роботі і стягнення на користь ОСОБА_3 заробітної плати за один місяць підлягає негайному виконанню.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Посилається, зокрема, на невідповідність вимогам закону висновку суду про те, що посадова інструкція економіста, затверджена наказом №68-к від 19 травня 2015 року, має бути відповідно до ст. 252 КЗпП України погоджена з профспілковим комітетом підприємства. Зазначена стаття КЗпП передбачає погодження з профспілковим комітетом зміну умов трудового договору для працівників, обраних до складу виборних профспілкових органів, але умови трудового договору в зв'язку зі зміною посадової інструкції економіста не змінювалися, з огляду на те, що ст. 32 КЗпП України передбачає три види змін умов трудового договору: переведення на іншу роботу, переміщення на інше робоче місце та зміну суттєвих умов праці. Діюча посадова інструкція економіста не змінює умов праці порівняно з попередньою, а лише деталізує професійні обов'язки, а тому відсутні підстави погоджувати посадову інструкцію з профспілковим комітетом.

Зазначає також, що згідно розділу 1 п. 6 Випуску 1 «Професії працівників, що є загальними для всіх видів економічної діяльності» Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників із змінами та доповненнями, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 29 грудня 2004 року №336, посадові інструкції після їх затвердження керівником підприємства або за дорученням його заступниками доводяться до працівника під розписку, і погодження посадових інструкцій з профспілковим комітетом цим нормативним документом не передбачається.

Вважає таким, що не відповідає обставинам справи, посилання суду на те, що замість вчинення належних дій щодо приведення договору оренди у відповідність до вимог рішення Сумської міської ради від 01 лютого 2012 року №1186-МР та внесення до нього відповідних змін, які б могли стати підставою для здійснення нового розрахунку розміру орендної плати, адміністрація відповідача поклала цей обов'язок на позивача, посадовими обов'язками якої виконання такої трудової функції не передбачено, її прохання надати необхідні для виконання цього завдання адміністрації документи залишилося без реагування, і доказів надання запитаних нею документів відповідач не надав.

Зазначає, що позивачу 16 грудня 2015 року було оголошено догану не за несвоєчасну зміну умов договору оренди, а за використання Методики розрахунку орендної плати, затвердженої рішенням Сумської міської ради 27 вересня 2006 року №182-Р «Про затвердження Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду комунального майна та Типового договору оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Суми», яке було скасоване рішенням Сумської міської ради 23 червня 2010 року №3964-МР. За посадовою інструкцією позивач повинна була знати про це і застосовувати в своїй роботі, повідомити керівництву про зміну Методики, але цього не зробила та не цікавилась цим. Про ненадання їй необхідних документів для виконання цього завдання позивач заявила у своїх пояснювальних записках від 04 грудня та від 24 грудня 2015 року вже після видання керівництвом підприємства наказу №76 від 04 грудня 2015 року про приведення розрахунків у відповідність до договору та надання пояснень про причини проведення невірних розрахунків за договором.

Суд безпідставно прийшов до висновку про те, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності наказом № 78 від 16 грудня 2015 року здійснено відповідачем, всупереч вимогам ч. 2 ст. 252 КЗпП України, без попередньої згоди профспілкового комітету. Позивач є членом профспілкового комітету первинної профспілкової організації підприємства, і адміністрація підприємства зверталась за отриманням згоди на оголошення догани та на її звільнення до профспілкового комітету підприємства та за наданням згоди на звільнення до Сумської обласної організації профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення, яка по відношенню до первинної профспілкової організації КП «Міськсвітло» є вищим виборним органом, проте отримала від них необгрунтовані відповіді, що давало підстави звільнити позивача без згоди виборного органу первинної профспілкової організації

Головою профспілкового комітету підприємства на час винесення рішень про ненадання згоди на притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача був її чоловік, що впливає на прийняття рішення профспілковими органами та не було враховано судом.

Суд невірно оцінив обставини справи, пославшись на те, що, хоча розрахунок калькуляції автопослуг є обов'язком позивача як економіста підприємства і це визначено її посадовою інструкцією, до розрахунку включаються, крім заробітної плати, амортизація, запасні частини, мастильні матеріали, ремонт і технічний огляд, загальновиробничі витрати, прибуток, адміністративні витрати тощо, а тому, виходячи лише з розміру мінімальної заробітної плати, провести вказаний розрахунок неможливо, і позивачу адміністрацією підприємства не надавалися відомості, на підставі яких вона могла б зробити новий розрахунок, що відповідачем не спростовано, а не застосування інших змінних складових у розрахунку не ставиться у вину позивачу.

При виданні наказу про звільнення відповідач дійсно вказав на один з показників невірного розрахунку - невірно застосований розмір мінімальної заробітної плати, але невірне застосування і цього одного показника робить невірними розрахунки позивача і впливає на дохідність підприємства, а свідчення позивача про начебто ненадання їй даних, на підставі яких вона могла б зробити вірний розрахунок, нічим не підтверджене.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників відповідача, які підтримали скаргу з мотивів, в ній викладених, представника позивача, який заперечує проти скарги та вважає рішення суду вірним, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

04 лютого позивач звернулась до суду з зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що вона працювала у КП електромереж зовнішнього освітлення "Міськсвітло" Сумської міської ради на посаді економіста та одночасно перебувала на виборній посаді члена профспілкового комітету підприємства. Наказом директора КП ЕЗО "Міськсвітло" Сумської міської ради № 2-к від 04 січня 2016 року її було звільнено з посади на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП.

Вважає звільнення незаконним, оскільки були відсутні підстави для застосування догани та звільнення.

Посилаючись на положення п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України та роз'яснення, які містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9, зазначала, що при її звільненні було порушено сукупність обов'язкових умов для звільнення працівника за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення; тобто порушення має стосуватися лише тих обов'язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов'язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов'язків повинно бути систематичним (тобто до працівника протягом року вже було застосовано дисциплінарне або громадське стягнення); враховуються тільки дисциплінарні і громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів (заходи громадського впливу, наприклад, обговорення порушення, у таких випадках не мають юридичного значення) і є чинними на момент звільнення працівника; з моменту виявлення порушення до дисциплінарного звільнення може минути не більше місяця.

Наказом директора підприємства № 78 від 16 грудня 2015 року її було притягнуто до дисциплінарної відповідальності з підстав порушення трудової дисципліни, яке полягало у невиконанні п. 2.4 (здійснення розрахунків із матеріальних, трудових і фінансових витрат, необхідних для дохідності підприємства) та п. 4.1 (несе відповідальність за недостовірність і невчасність надання інформації та неналежне виконання або невиконання своїх посадових завдань та обов'язків) посадової інструкції економіста, затвердженої наказом № 68-к директора підприємства від 19 травня 2015 року. На екземплярі посадової інструкції економіста зроблена відмітка про недопустимість зміни її умов без згоди профспілкового комітету відповідно до ст. 252 КЗпП. Власник підприємства стверджував, що застосовані за орендним договором розрахунки не відповідають рішенню Сумської міської ради, а договір не приведено у відповідність до чинного законодавства.

Зазначала, що розробка та ведення договорів, вирішення питання їх пролонгації та зміни умов укладених договорів не належить до посадових обов'язків економіста, що витікає з п.п. 1 та 2 посадової інструкції економіста, відповідає положенням глав 1 і 47 ЦК України, п. 10.1 договору оренди № 10 (додаток 6), укладеного між ДКП "Міськсвітло" та ДКП "Сумське МБТІ" за погодженням з начальником Управління майна комунальної власності Сумської міської ради від 01 березня 2008 року.

Вона неодноразово зверталась до власника підприємства із заявами про роз'яснення своєї трудової функції, із пояснювальними записками щодо законності своїх дій. У службовій записці від 04 серпня 2015 року зазначала, що на неї надлишково покладені функції з виконання розрахунків згідно з АВК-5 та ГКН, та безпідставно внесені відповідні зміни до посадової інструкції економіста (п. 2.13), оскільки ці функції виконують інші працівники (ОСОБА_5, ОСОБА_4), наголошувала, що при подальшому виконанні нею таких функцій роботодавець має забезпечити належні умови праці: надати програмне забезпечення АВК-5 та калькуляції одиничної вартості ГКН. Такої думки дотрималась первинна профспілкова організація КП "Міськсвітло", в інформаційному запиті якої № 13 від 20 серпня 2015 року наголошувалось про заборону зміни умов праці працівника без погодження із профспілкою, що підтверджує законність її дій, якими не могла порушуватись трудова функція, якої не існувало.

У пояснювальній записці № 772 від 04 грудня 2015 року вона зазначала, що здійснювала розрахунки орендної плати виключно на підставі калькуляції, наданої керівником підприємства за його підписом та за погодженням із начальником Управління майна комунальної власності, інших документів на неодноразові звернення до керівництва не отримувала, що підтверджує належне виконання нею своїх трудових обов'язків та відповідність її дій нормам трудового законодавства, відсутність будь-якої форми вини.

Протоколом № 27 від 11 грудня 2015 року профспілковий комітет профспілкової організації КП "Міськсвітло" вирішив, що до посадових обов'язків економіста не входить складання договорів, згідно з якими складаються розрахунки орендної плати, та не надав згоди на притягнення її до дисциплінарної відповідальності, що підтверджує відсутність ознак протиправності та винності діяння як обов'язкових умов притягнення її до дисциплінарної відповідальності, а тому накладення стягнення у вигляді догани наказом директора підприємства № 78 від 16 грудня 2015 року не відповідає закону.

Посилаючись на ст. 61 Конституції України, згідно якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, і юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, та ст. 147 КЗпП, відповідно до якої за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один із заходів стягнення: догана або звільнення, зазначала, що із змісту наказів директора підприємства від 16 грудня 2015 року про застосування до неї догани та № 2-к від 04 січня 2016 року про її звільнення вбачається, що підставою для накладення обох стягнень стало одне і те саме неіснуюче правопорушення: невиконання вимог п. п. 2.4 та 4.1 посадової інструкції економіста. Виникла ситуація, за якої власник застосував другу догану та погодився з тим, що вона виконуватиме трудову функцію і надалі, а через деякий час вдруге притягнув її до дисциплінарної відповідальності за те ж порушення, заперечуючи проти продовження нею виконання трудових обов'язків із невідомих причин.

Вважала, що це є додатковою підставою для скасування наказу директора КП ЕЗО "Міськсвітло" № 2-к від 04 січня 2016 року на підставі невідповідності ст. 61 Конституції, норми якої мають пряму дію, та ст. 147 КЗпП.

Посилаючись на положення ст. 252 КЗпП України та ст. 41 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності", які передбачають гарантії для працівників підприємств, обраних до профспілкових органів, вважала порушеним порядок притягнення її до дисциплінарної відповідальності, оскільки вона перебувала на виборній посаді члена профспілкового комітету.

Первинна профспілкова організація відповідача не надала згоди на притягнення її до дисциплінарної відповідальності (протокол засідання № 27 від 11 грудня 2015 року), проте наказом директора підприємства № 78 від 16 грудня 2015 року до неї було застосовано догану. З подання № 1 від 05 січня 2016 року Сумської обласної організації профспілки працівників житлово- комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення Федерації профспілок України вбачається, що зазначений наказ директора № 78 від 16 грудня 2015 року був виданий без попередньої згоди профспілки, що є порушенням норм чинного законодавства та підлягає негайному усуненню (скасуванню), тобто процедура застосування дисциплінарного стягнення не відповідає встановленим законом нормам, і догана є накладеною незаконно.

Зі скасуванням незаконного наказу про притягнення її до дисциплінарної відповідальності зникає необхідна для звільнення за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП ознака систематичності порушення трудової дисципліни. Одна догана, винесена наказом директора підприємства № 2 від 05 січня 2015 року, не є ознакою систематичного порушення трудової дисципліни, що виникає лише за наявності двох і більше непогашених дисциплінарних стягнень.

Вважала такими, що підлягають скасуванню, обидва накази щодо неї - № 78 від 16 грудня 2015 року про оголошення догани і № 2-к від 04 січня 2016 року про її звільнення та належить до стягнення на підставі ст. 235 КЗпП середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04 січня 2016 року по 03 лютого 2016 року.

Зазначала, що внаслідок незаконного звільнення їй було завдано моральної шкоди, яка полягає в безпідставному позбавленні права на отримання заробітку, внаслідок чого вона змушена була прикладати додаткові зусилля для організації свого життя та сім'ї. Постійні хвилювання про матеріальне забезпечення себе та сім'ї тримали її в постійній нервовій та психологічній напрузі. Незаконне звільнення призвело до того, що вона постійно думає, як та куди влаштуватись на роботу, оскільки звільнення відбулось раптово та безпідставно. Їй, яка володіє гарною репутацією серед колег, постійно доводилось виправдовуватись щодо підстав звільнення. Багато сил та часу забирали пошук правової допомоги, консультації в профспілках тощо, майже всі дружні зв'язки із колегами обірвалися, що поглибило стресовий стан.

Просила визнати незаконними та скасувати накази директора КП електромереж зовнішнього освітлення "Міськсвітло" Сумської міської ради № 78 від 16 грудня 2015 року про порушення трудової дисципліни та оголошення їй догани та № 2-к від 04 січня 2016 року про її звільнення; поновити її на попередній роботі на підприємстві на посаді економіста; виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04 січня 2016 року до 03 лютого 2016 року; стягнути з відповідача на її користь на відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.

Вирішуючи спір та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав доказів на підтвердження того, що порушення, які стали підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, були допущені саме позивачем з її вини. Посилання відповідача на порушення позивачем трудових обов'язків, визначених посадовою інструкцію економіста, затвердженою наказом №68-к від 19 травня 2015 року, суд відхилив, оскільки вона не погоджена з профспілковим комітетом первинної профспілкової організації КП «Міськсвітло», членом якої є позивач.

Порівнявши обсяг трудової функції позивача, визначений посадовою інструкцією, затвердженою 01 листопада 2013 року, та посадовою інструкцією економіста, затвердженою наказом №68-к від 19 травня 2015 року, суд прийшов до висновку, що роботодавець істотно змінив трудові обов'язки позивача, істотно збільшивши обсяг роботи, яку вона має виконувати, у зв'язку з чим, вирішуючи питання про трудову функцію позивача та межі її відповідальності, суд виходив з того, що трудові обов'язки позивача визначені посадовою інструкцією, яка затверджена 01 листопада 2013 року, законність якої сторонами не заперечується.

Суд також виходив з того, що замість вчинення належних дій щодо приведення договору оренди №40 від 01 березня 2008 року нежитлового приміщення у відповідність до вимог рішення Сумської міської ради від 01 лютого 2012 року №1186-МР та внесення до нього відповідних змін, які б могли стати підставою для здійснення нового розрахунку розміру орендної плати, адміністрація відповідача поклала цей обов'язок на позивача, хоча її трудовими обов'язками виконання такої трудової функції не передбачено, а прохання позивача надати їй необхідні для виконання цього завдання документи залишилося без реагування, і доказів надання запитаних нею документів відповідачем суду не надано.

Суд також послався на те, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності наказом № 78 від 16 грудня 2015 року здійснене відповідачем, всупереч вимогам ч. 2 ст. 252 КЗпП України, без попередньої згоди профспілкового комітету, а посилання відповідача на те, що запит на отримання згоди на притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності до профспілкового комітету було завчасно подано, але профспілковий комітет безпідставно та необґрунтовано відмовив у наданні згоди, є безпідставними.

Такі висновки суду узгоджуються з обставинами справи, вірно встановленими судом, та відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено та з матеріалів справи, зокрема, з рішення Зарічного районного суду м. Суми від 19 травня 2015 року у справі № 591/2246/15-ц за позовом ОСОБА_3 до КП ЕЗО «Міськсвітло», третя особа - Державна фінансова інспекція в Сумській області, про визнання незаконними наказів про накладення дисциплінарного стягнення, вбачається, що ОСОБА_3 16 серпня 2000 року прийнята на роботу до КП електромереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» (далі - КП ЕЗО «Міськсвітло») на посаду заступника головного бухгалтера, а 01 лютого 2002 року переведена на посаду економіста. 31 грудня 2014 року позивача на підставі наказу №164-к було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану за неналежне виконанням доручень та розпоряджень директора. Наказом від 06 травня 2015 року № 22 з позивача знято догану, оголошену наведеним наказом.

Наказом директора КП ЕЗО «Міськсвітло» № 2-к від 05 січня 2015 року позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за порушення трудової дисципліни (а.с. 50).

Зазначеним судовим рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 19 травня 2015 року позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог до КП ЕЗО «Міськсвітло» про визнання незаконними наказу №164-к від 31 грудня 2014 року і наказу №2-к від 05 січня 2015 року про порушення трудової дисципліни та оголошення доган (а.с. 45, 51-52, 80).

Сторони не оспорюють тієї обставини, що позивач перебуває на виборній посаді первинної профспілкової організації КП ЕЗО "Міськсвітло" - є членом профспілкового комітету.

Згідно листа Управління майна комунальної власності Сумської міської ради №08.01-16/1309 від 03 грудня 2015 року, умови укладеного КП ЕЗО «Міськсвітло» та КП Сумське МБТІ» договору оренди нежитлового приміщення, яке перебуває у господарському віданні підприємства, не відповідають рішенню Сумської міської ради від 01 лютого 2012 року №1186-МР «Про затвердження Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади м. Суми та пропорції її розподілу та Типового договору оренди нерухомого комунального майна» (а.с.68).

Наказом директора підприємства » №76 від 04 грудня 2015 року наказано ОСОБА_3 привести у відповідність договір оренди нежитлового приміщення №40, укладений 01 березня 2008 року між ДКП ЕЗО «Міськсвітло» та КП «Сумське МБТІ», до умов рішення Сумської міської ради від 01 лютого 2012 року №1186-МР «Про затвердження Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Суми та пропорції її розподілу та Типового договору оренди нерухомого комунального майна» зі змінами; термін виконання - до 24 грудня 2015 року; надати письмове пояснення, чому, зокрема, не виконувалось зазначене рішення Сумської міської ради (а.с.53).

8 грудня 2015 року директор підприємства, посилаючись на зазначені обставини, звернувся до комітету первинної профспілкової організації підприємства з поданням про надання попередньої згоди на притягення до дисциплінарної відповідальності позивача як члена профспілкового комітету (а.с. 66).

Рішенням профспілкового комітету КП ЕЗО «Міськсвітло», протокол №27 від 11 грудня 2015 року, не надано попередньої згоди на притягнення до дисциплінарної відповідальності члена профкому ОСОБА_3 з посиланням на те, що до посадових обов'язків економіста не входить складання договорів і всі розрахунки орендної плати складаються саме згідно договору з додатками (а.с. 26).

Наказом директора КП ЕЗО «Міськсвітло №78 від 16 грудня 2015 року за порушення трудової дисципліни ОСОБА_3 оголошено догану без згоди профспілки.

Як вбачається з зазначеного наказу, підставою для його видання стало те, що з листа №08.01-16/1309 Управління майна комунальної власності Сумської міської ради від 03 грудня 2015 року стало відомо про те, що розрахунки, які застосовує підприємство, відповідно до умов договору оренди нежитлового приміщення, яке перебуває у господарському віданні підприємства, не відповідають рішенню міської ради від 01 лютого 2012 року №1186-МР, у звязку з чим позивач порушила вимоги п. п. 2.4, 4.1 посадової інструкції - халатно поставилася до виконання своїх посадових обов'язків та не застосувала нормативний акт, який підлягав застосуванню, внаслідок чого орендна плата за червень - жовтень 2015 року була нарахована не вірно, чим порушила трудову дисципліну (а.с.10).

18 грудня 2015 року директор підприємства звернувся до комітету первинної профспілкової організації і до Сумської обласної організації профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення з поданням про надання попередньої згоди на звільнення позивача за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов'язків з посиланням на те, що вона 5 січня і 16 грудня 2015 року притягувалась до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, на що профспілкові органи звернулась до директора підприємства з запитом про надання необхідних для розгляду подання документів. Директор підприємства надав відповіді, відповідно, від 18 і 25 грудня 2015 року, пославшись на те, що підставою для звільнення позивача є не проведення нею розрахунків і калькуляції підприємства у відповідність з новим розміром мінімальної заробітної плати (а.с.76 - 78, 80 - 82).

Наказом від 24 грудня 2015 року в зв'язку з виявленим фактом проведення невірних розрахунків та калькуляції підприємства наказано позивачеві надати письмове пояснення, чому не проведені у відповідність необхідні розрахунки після зміни мінімальної заробітної плати згідно Закону від 28 грудня 2014 року з послідуючими змінами від 17 вересня 2015 року та провести їх у відповідності до зазначеного Закону (а.с.69).

В службовій записці від 28 грудня 2015 року ОСОБА_3 повідомила директору підприємства про те, що на свою службову записку від 25 грудня 2015 року вона не отримала необхідної інформації, яка потрібна для виконання нових розрахунків (а.с. 70).

Рішенням профспілкового комітету підприємства №29 від 28 грудня 2015 року не надано згоди на звільнення ОСОБА_3 за п. 3 ст. 40 КЗпП України, оскільки дії роботодавця не відповідають вимогам ст. ст. 29, 31, 86 КЗпП України (а.с.79).

Постановою Сумського обласного комітету профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення №П-4 від 30 грудня 2015 року не надано згоду на звільнення ОСОБА_3 за п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором або правилами внутрішнього розпорядку, з посиланням на не підтвердження доводів роботодавця щодо систематичного невиконання нею трудових обов'язків, видання наказу від 16 грудня 2015 року всупереч ст. 41 Закону України «Про професійні спілки…» (а.с.83).

Наказом директора КП ЕЗО «Міськсвітло» Сумської міської ради №2-к від 04 січня 2016 року ОСОБА_3 звільнено з займаної посади за систематичне невиконання своїх службових обов'язків згідно п. 3 ч.1 ст. 40 КЗпП України без згоди профспілкових органів.

Як вбачається з даного наказу, підставою для його видання стало те, що позивач раніше притягувалася до дисциплінарної відповідальності наказами №2 від 05 січня 2015 року та №78 від 16 грудня 2015 року і знову допустила порушення трудової дисципліни, яке виразилося в тому, що вона як економіст, «до обов'язків якої входить виконання розрахунків з матеріальних, трудових і фінансових витрат підприємства, не провела у відповідності з діючим законодавством розрахунки та калькуляції підприємства (розрахунок вартості 1 маш.-год. автотранспорту для надання сторонніх послуг, розрахунок вартості 1 години роботи бригади з автовишками, калькуляції вартості розробки і видачі технічних умов замовнику) після законодавчої зміни розміру мінімальної заробітної плати згідно Закону України №80-VІІІ від 28.12.2014 року та змін до нього №704-VІІІ від 17.09.2015 року, що потягло за собою зменшення дохідності підприємства з вересня 2015 року по теперішній час» (а.с.9, 84).

З подання Сумської обласної організації профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості та побутового обслуговування населеня від 5 січня 2016 року № 1 на ім'я директора підприємства вбачається, що старшим громадським інспектором праці профспілки перевірено дотримання на підприємстві законодавства про працю, та встановлено, що посадова інструкція економіста, затверджена наказом від 19 травня 2015 року № 68-к, не погоджена з профспілковим комітетом підприємства; відсутній наказ про ознайомлення та доручення щодо застосування і виконання в роботі рішення Сумської міської ради від 1 лютого 2012 року № 1186-МР зі змінами та доповненнями; наказ № 78 від 16 грудня 2015 року про винесеня догани члену профспілкового комітету винесений без попередньої згоди виборного профспілкового органу підприємства, надані строки для усунення зазначених недоліків (а.с.37).

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Висновок суду про наявність правових підстав для скасування оспорюваних наказів як незаконних є обгрунтованим.

Згідно ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Статтею 141 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту.

Частиною 1 ст. 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п. п. 22, 23 постанови від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40, п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147 (1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

За передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.

Отже, законодавством передбачено, що підставою звільнення може бути лише безпосереднє порушення трудової дисципліни чи невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, за наявності застосованого дисциплінарного чи громадського стягнення, а не фактична наявність сукупності застосованих заходів дисциплінарного стягнення.

Відповідно до положень ст. 10 ЦПК України, власник зобов'язаний надати докази винного вчинення працівником дисциплінарного проступку, за який до нього застосовано заходи дисциплінарного впливу у вигляді догани чи звільнення з роботи.

Суд першої інстанції, з огляду на встановлені обставини справи та зазначені норми матеріального права, прийшов до вірного висновку про те, що при звільненні працівника з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, підприємство повинне навести конкретні факти допущеного працівником невиконання обов'язків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення та коли, проте відповідач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що порушення, які стали підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за оспорюваними наказами, були допущені саме позивачем та з її вини.

За положеннями ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 32 КЗпП України, у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 2 - 4 ст. 252 КЗпП України, зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є.

Звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання професійних спілок).

Звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу працівників, які обиралися до складу профспілкових органів підприємства, установи, організації, не допускається протягом року після закінчення строку, на який обирався цей склад (крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі у зв'язку із станом здоров'я, що перешкоджає продовженню даної роботи, або вчинення працівником дій, за які законом передбачена можливість звільнення з роботи чи служби). Така гарантія не надається працівникам у разі дострокового припинення повноважень у цих органах у зв'язку з неналежним виконанням своїх обов'язків або за власним бажанням, за винятком випадків, якщо це пов'язано із станом здоров'я.

Аналогічні положення містяться у ст. 41 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності".

Посилання відповідача на порушення позивачем трудових обов'язків, визначених посадовою інструкцію економіста, яка затверджена наказом №68-к від 19 травня 2015 року, суд вірно визнав такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вона не погоджена з профспілковим комітетом первинної профспілкової організації КП «Міськсвітло», членом якої і її виборного органу є позивач.

З обсягу службових обов'язків позивача як економіста підприємства, що був визначений посадовою інструкцією, затвердженою 01 листопада 2013 року, та посадової інструкції економіста, затвердженої наказом №68-к від 19 травня 2015 року, вбачається, що суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що відповідач істотно змінив трудові обовязки позивача, істотно збільшивши обсяг роботи, яку вона має виконувати, не погодивши цю зміну з виборним профспілковим органом, всупереч вимогам ч. 2 ст. 252 КЗпП України, а тому, вирішуючи питання про трудову функцію позивача та межі її відповідальності, вірно виходив з того, що трудові обов'язки позивача визначені саме посадовою інструкцією, яка затверджена 01 листопада 2013 року.

Відповідно до посадової інструкції від 01 листопада 2013 року, до обов'язків економіста віднесено, зокрема, розрахунок калькуляції автопослуг та орендної плати; економіст має право не приймати до виконання документи, оформлені не повністю або надані з порушенням строків, докладати керівнику про всі порушення в оформленні документів та про порушення строків їх здачі (а.с. 46 - 49).

Сторони підтвердили ту обставину, що позивач здійснювала розрахунки розміру орендної плати за оренду нежитлового приміщення гаражу по АДРЕСА_1 на підставі договору оренди №40 від 01 березня 2008 року, укладеного між відповідачем та КП «Сумське МБТІ», згідно якого ДКП зовнішнього освітлення «Міськсвітло» передало в оренду КП «Сумське МБТІ» у строкове платне користування (в оренду) нежитлові приміщення за вказаною адресою для використання його як автомобільний гараж, погодивши, що розмір орендної плати розраховується на підставі діючої Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду комунального майна, затвердженої рішенням сесії міської ради. Базова ставка орендної плати встановлюється рішенням міської ради. Розрахунок орендної плати додається

Згідно актів передачі і приймання виконаних робіт та додатків до них від 30 червня, 31 липня, 31 серпня, 30 вересня, 31 жовтня 2015 року, орендна плата за договором оренди нежитлового приміщення №40, розташованого по АДРЕСА_1 за червень 2015 року становить 2718,80 грн.; за липень 2015 року - 2691,61 грн.; за серпень 2015 року - 2670,08 грн.; за вересень 2015 року - 2731,49 грн.; за жовтень 2015 року - 2695,98 грн. (а.с. 16-22, 56-64).

Листом №08.01-16/1309 від 03 грудня 2015 року Управління майна комунальної власності Сумської міської ради повідомило відповідача про те, що умови укладеного КП «Міськсвітло» та КП «Сумське міське БТІ» договору оренди нежитлового приміщення, яке перебуває у господарському віданні підприємства, не відповідають рішенню Сумської міської ради від 01 лютого 2012 року №1186-МР «Про затвердження Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Суми …», вимагало від керівника КП ЕЗО «Міськсвітло» в строк до 25 грудня 2015 року внести відповідні зміни до договору та надати інформацію про проведену роботу (а.с. 68).

Судом вірно встановлено, що замість вчинення належних дій щодо приведення договору оренди у відповідність до вимог рішення Сумської міської ради від 01 лютого 2012 року №1186-МР, внесення до нього відповідних змін, які б могли стати підставою для здійснення нового розрахунку розміру орендної плати, адміністрація відповідача поклала цей обов'язок на позивача, посадовими обов'язками якої виконання такої трудової функції не передбачено, а її прохання надати необхідні для виконання цього завдання адміністрації документи (а.с.55) залишилося без реагування, і доказів надання запитаних нею документів відповідач суду не надав.

Суд також зробив вірний висновок про те, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності наказом № 78 від 16 грудня 2015 року здійснене, всупереч вимогам ч. 2 ст. 252 КЗпП України, без попередньої згоди профспілкового комітету, і є необґрунтованими посилання відповідача на те, що запит на отримання згоди на притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності до профспілкового комітету було подано завчасно, але профспілковий комітет безпідставно відмовив у наданні згоди.

Частинами 1-3, 5, 7 - 9 статті 43 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених, зокрема, пунктом 3 статті 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обгрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.

Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обгрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обгрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті.

Висновок суду в зазначеній частині узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 1 липня 2015 року у справі 6-119цс15, згідно якої, відповідно до вимог статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 4 статті 40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Аналогічні положення щодо обґрунтованості рішення профспілки про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору з працівником містяться і в частині шостій статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Враховуючи, що у зазначених нормах зміст поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу закон не розкриває, то така обґрунтованість повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (стаття 8 Конституції України, стаття 3 ЦК України, статті 1, 213 ЦПК України).

Отже рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника.

За аналогією правило частини 7 статті 43 КЗпП України та частини 6 статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» слід застосувати й до передбачених частиною другою статті 252 КЗпП України, частиною четвертою статті 41 цього Закону випадків отримання згоди профспілкового органу на притягнення працівників, членів виборних профспілкових органів до дисциплінарної відповідальності.

Як вбачається з рішення профспілкового комітету (а.с. 66), відмовляючи у наданні згоди на притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, профспілковий комітет послався на те, що до посадових обов'язків економіста не входить складання договорів, і всі розрахунки орендної плати складаються згідно договору з додатками, тобто рішення профспілкового комітету містить обґрунтування відмови в наданні згоди, є мотивованим, його висновки узгоджуються з вірно встановленими судом обставинами справи.

Відповідач не спростував доводи позивача про те, що їй створювали умови, за яких належне виконання нею трудових обов'язків було неможливе, зокрема, їй не надавали документи та інформацію, необхідні для проведення відповідних розрахунків, результатом не проведення яких стало притягнення її до дисциплінарної відповідальності, що підтверджується копіями службових записок позивача, наданих суду сторонами, і доказів на підтвердження надання позивачу запитуваних нею документів відповідач суду не надав (а. с. 23 - 25, 54-55).

Суд дав належну оцінку тій обставині, що після видання наказу від 16 грудня 2015 року про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, відповідач вже 18 грудня 2015 року звернувся з поданням до профспілкових органів про надання попередньої згоди на звільнення позивача, з посиланням як на підставу для звільнення на притягнення її до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення доган наказами від 05 січня та від 16 грудня 2015 року, без зазначення, яке дисциплінарне порушення позивач допустила після винесення останнього наказу про оголошення їй догани (а.с. 76, 80).

Лише після отримання запитів від обох профспілкових органів про надання додаткових відомостей та інформації, відповідач 24 грудня 2015 року видав наказ про витребування у позивача письмових пояснень з приводу порушень при здійсненні розрахунків та калькуляції роботи підприємства після зміни мінімальної заробітної плати та про зобов'язання позивача привести вказані розрахунки і калькуляції у відповідність до вимог Закону, яким змінено розмір мінімальної заробітної плати.

25 грудня 2015 року - обласній організації профспілок і 28 грудня 2015 року - профспілковому комітету первинної профспілкової організації відповідач направив листи, в яких частково надавалися відповіді на їх запити, та уточнено, що підставою для звільнення позивача є те, що позивач, до обов'язків якої входить виконання розрахунків з матеріальних, трудових і фінансових витрат підприємства, не провела у відповідності з діючим законодавством розрахунки та калькуляції підприємства (розрахунок вартості 1 маш.-год. автотранспорту для надання сторонніх послуг, розрахунок вартості 1 години роботи бригади з автовишками, калькуляції вартості розробки і видачі технічних умов замовнику) після законодавчої зміни розміру мінімальної заробітної плати згідно Закону України №80-VІІІ від 28 грудня 2014 року та змін до нього, внесених Законом №704- VІІІ від 17 вересня 2015 року, що потягло за собою зменшення дохідності підприємства з вересня 2015 року по теперішній час (а.с. 78, 82).

Рішеннями обох профспілкових організацій у задоволенні подання адміністрації про надання згоди на звільнення позивача було відмовлено з тих підстав, що умови трудового договору позивача були змінені з порушенням вимог закону, попереднє притягнення до дисциплінарної відповідальності здійснене з порушенням вимог закону, а роботодавець не забезпечує в колективі належним чином організовану працю працівників, додержання законодавства про працю, створення необхідних умов для зростання продуктивності праці, розвиток соціального діалогу в трудовому колективі, поліпшення умов праці, а тому суд вірно вважав рішення профспілкових організації обґрунтованими з огляду на встановлені судом обставини справи (а.с. 79, 83).

Крім того, вирішуючи питання наявності в діях позивача порушень при проведенні розрахунку калькуляції автопослуг, суд прийшов до висновку, що це є обовязком позивача як економіста підприємства, що визначено п. 5 її посадової інструкції (а.с. 11- 15, 46 - 49).

Суд зазначив, що, як вбачається з розрахунків, наданих відповідачем, до них включаються: заробітна плата, амортизація, запасні частини, мастильні матеріали, ремонт, технічний огляд, загальновиробничі витрати, прибуток, адміністративні витрати тощо, та прийшов до висновку, що наведене свідчить про те, що, виходячи лише з нового розміру мінімальної заробітної плати, провести вказаний розрахунок неможливо, на що посилалась позивач, і відповідач не спростував належними доказами її доводів про те, що адміністрацією підприємства їй не були надані зазначені необхідні відомості, з врахуванням яких вона могла б зробити новий розрахунок.

З огляду на зазначене доводи відповідача про те, що позивача звільнено з роботи за не проведення нового розрахунку саме у зв'язку зі зміною розміру мінімальної заробітної плати з 01 вересня 2015 року, а не застосування інших змінних складових у цьому розрахунку не ставиться їй у вину, є безпідставними.

З врахуванням вірно встановлених обставин справи суд зробив вірний висновок про те, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за обома оспорюваними наказами було здійснене за відсутності доказів невиконання позивачем без поважних причин своїх трудових обовязків, з порушенням вимог закону, зокрема, відповідачем спірні заходи дисциплінарного впливу вжито до позивача без попередньої згоди виборного органу, членом якого є позивач, та вищого виборного органу професійної спілки, членом якої є позивач, за наявності обґрунтованої відмови профспілкових комітетів у наданні згоди на притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, в тому числі у вигляді звільнення з роботи.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 23 квітня 2014 року у справі 6-30цс14, відповідно до частини третьої статті 252 КЗпП України, частини третьої статті 41 Закону № 1045-XIV «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (об'єднання профспілок),

Ці норми встановлюють додаткові гарантії для працівників, обраних до профспілкових органів, і застосовуються, крім дотримання загальних норм.

Звільнення члена виборного органу первинної профспілкової організації без попередньої згоди на це виборного органу первинної профспілкової організації профспілки та вищестоящого органу цієї профспілки є порушенням вимог статей 43, 252 КЗпП України та статті 41 Закону України від 15 вересня 1999 року №1045-XIV «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та є підставою для визнання звільнення незаконним.

З врахуванням наведеного не спростовують висновків суду доводи відповідача про те, що позивач на законних підставах була звільнена з роботи, оскільки систематично не виконувала свої трудові обов'язки, за що її двічі перед звільненням було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани наказами від 05 січня 2015 року та від 16 грудня 2015 року, і підставою для оголошення догани наказом № 78 від 16 грудня 2015 року стало порушення нею трудової дисципліни, яке виразилося в халатному ставленні до виконання свої службових обов'язків та не застосуванні нормативного акту, який підлягав застосуванню при обрахуванні орендної плати, внаслідок чого вона не вірно була обрахована, а підставою для звільнення - не виконання обов'язку перерахувати калькуляцію автопослуг з врахуванням нового розміру мінімальної заробітної плати, в тому числі не проведення нею цієї роботи і після винесення відносно неї наказу від 16 грудня 2015 року, та про те, що вона почала звертатись до керівництва за наданням необхідної для розрахунку інформації після того, як виявили її порушення. Відповідач не надав доказів тому, що і після цього їй були надані необхідні документи для належного проведення розрахунку, а не лише з врахуванням нового розміру мінімальної заробітної плати.

З огляду на зазначене є безпідставними посилання відповідача на те, що порівняння розрахунків, проведених лише з врахуванням нового розміру мінімальної заробітної плати, чого не зробила позивач, свідчить про зниження дохідності підприємства, оскільки позивач як економіст повинна була зробити ці розрахунки з врахуванням і інших, крім мінімальної заробітної плати, вихідних даних, яких не мала, і доводів позивача з цього приводу відповідач не спростував (а.с.71-75, 98 - 106). .

Крім недоведення вини позивача у не проведенні такого перерахунку, суд обгрунтовано врахував і ту обставину, що зазначена обставина як підстава для звільнення не була зазначена у поданні відповідача до профспілкових органів про надання згоди на її звільнення, а також те, що обов'язок у позивача до проведення перерахунку виник до винесення наказу від 16 грудня 2015 року.

Не спростовують висновків суду і посилання відповідача на те, що головою профкому первинної профспілкової організації є чоловік позивача, а тому профком безпідставно відмовив у наданні згоди на її звільнення, оскільки у наданні такої згоди відмовив і вищий виборний орган цієї професійної спілки, та обґрунтованість такої відмови підтверджується іншими доказами в справі.

Встановивши незаконність звільнення позивача, суд обгрунтовано на підставі ст. 235 КЗпП України поновив позивача на роботі та стягнув з відповідача на її користь середній заробіток у сумі 15026,55 грн. за час вимушеного прогулу тривалістю 55 робочих днів з 5 січня по 23 березня 2016 року - по день ухвалення рішення у справі, та стягнув на підставі ст. 237-1 КЗпП України кошти в сумі 1000 гр. на відшкодування моральної шкоди з врахуванням роз'яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з послідуючими змінами.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу комунального підприємства електромереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» Сумської міської ради відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 23 березня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -