РІШЕННЯ
Іменем України
12.04.2016 м.Львів

Франківський районний суд м.Львова у складі,

головуючого - судді Ванівського Ю.М.

при секретарі Буюклі В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Львова, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_2 зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Львова. З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить суд зобов`язати Квартирно-експлуатаційний відділ міста Львова внести до Львівської міської ради клопотання зі всіма необхідними документами про виключення квартири за адресою: АДРЕСА_1 , з числа службових.

В обґрунтування заявленого позову покликаються на те, що він має вислугу більше 28 років у Збройних Силах України. Зазначає, що з липня 2000 року проживає в квартирі АДРЕСА_2 . Вказана квартира має статус службового житла та призначена для тимчасового проживання, що значно обмежує можливість реалізації його житлових прав. Позивач також вказав, що за час проходження військової служби житлом за рахунок державного житлового фонду України, в тому числі Міністерства оборони України, не забезпечувався. Додатково покликається на те, що право на постійне проживання в зазначеній квартирі встановлено рішенням Франківського районного суду м. Львова від 26.11.2010 року.

Позивач та його представник в судове засідання з`явилися та підтримали позовні вимоги повністю з підстав викладених в позовній заяві.

Представник Квартирно-експлуатаційного відділу міста Львова в судовому засіданні проти позову заперечив та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, в судове засідання з`явилася. Пояснила суду, що вона є дружиною позивача, разом з ним проживає у вищевказаній квартирі з липня 2000 року, жодного іншого житла сім`я немає. Просить суд задоволити позовні вимоги повністю.

Відповідно до вимог ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. ст. 10, 60, 61 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беріть участь у справі, виникає спір.

Дослідивши повно, всебічно та об`єктивно всі матеріали справи, з урахуванням письмових заяв відповідачів про визнання позову, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 21 липня 1976 року по 05 жовтня 2000 року позивач перебув на військовій службі (загальна вислуга 28 років і 2 місяці). Відповідно до витягу із наказу Міністра оборони України №658 від 05.10.2000 року позивача звільнено з військової служби у запас за пунктом 65 підпункту «в» (за станом здоров`я) з правом носіння військової форми одягу та оголошенням подяки. Відповідно до вказаного наказу позивача звільнено із залишенням на квартирному обліку для позачергового одержання житлового приміщення.

У відповідності до ч.2 ст.47 Конституції України, громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Відповідно до ч.5 ст.17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Згідно з ч.1 та ч.9 ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №559 від 07.12.2001 року, вказана квартира була визнана службовою.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно Договірного Свідоцтва №22 від 08.07.2000 року, на підставі розпорядження начальника штабу Західного оперативного командування №141 від 05.07.2000 року, Львівська КЕЧ району надала позивачу право тимчасового проживання в квартирі АДРЕСА_2 .

Згідно з абзацом 7 п.1 ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно із пунктом 3 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006 року №1081 (далі Порядок №1081), забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

Відповідно до положень ст.9 ЖК УРСР, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або у будинках житлово-будівельних кооперативів. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Згідно з рішенням Франківського районного суду міста Львова від 26.11.2010 року, яке набрало законної сили, у справі за позовом позивача до КЕВ м. Львова, надано право на постійне проживання позивачу та його дружині у квартирі АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч.3 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 26.11.2010 року встановлено, що розпорядженням начальника штаба Західного оперативного командування №141 від 05.07.2000 року надано право на проживання та закріплення спірної квартири за ОСОБА_1 , який вселився разом із сім`єю і проживав в квартирі з 2000 року.

22.03.2012 року між ОСОБА_1 та Будинкоуправлінням №4 КЕВ м. Львова укладено Договір найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду, за яким квартиру АДРЕСА_2 передано мені у безстрокове користування.

Згідно ст.125 ЖК УРСР, осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років, не може бути виселено з займаної службової квартири.

Згідно п.6 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській PCP, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 року №37 (далі Положення), жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключене з числа жилих.

Відповідно до ст.118 ЖК УРСР, рішення щодо надання статусу службового житловим приміщенням надається виконавчим комітетом органів місцевого самоврядування.

Пункт 11 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями - Виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу.

Судом встановлено, що позивач звертався до відповідача із заявою, в якій просив звернутися до Львівської міської ради із клопотанням про виключення квартир и з числа службових. Проте, вказана заява позивача залишилась поза увагою відповідача та не була задоволена.

Згідно листа квартирно-експлуатаційного відділу міста Львова вих.№981 від 19.02.2016 року, квартира АДРЕСА_2 має статус службового жилого приміщення, в той же час, КЕВ м. Львова у органи місцевого самоврядування м.Львова стосовно виключення із числа службового жилого приміщення спірної квартири не звертався.

Задовольняючи даний позов суд також встановлює, що згідно з вимогами ст.125 Житлового кодексу УРСР, позивача не може бути виселено із службової квартири без надання іншого жилого приміщення, оскільки він був забезпечений спірним жилим приміщенням у зв`язку з проходженням військової служби у Західному оперативному командуванні і в подальшому був звільнений в запас за станом здоров`я.

Приймаючи до уваги зазначене, суд приходить до висновку, що є всі необхідні та достатні підстави для задоволення заявлених вимог.

За клопотанням позивача суд не приймає рішення щодо розподілу судових витрат.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4,10,60,88,212,215 Цивільного процесуального кодексу України, 9, 125 Житлового кодексу УРСР, ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», п.3 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006 року №1081, -

вирішив:

Позов задоволити.

Зобов`язати Квартирно-експлуатаційний відділ міста Львова () внести до Львівської міської ради клопотання зі всіма необхідними документами про виключення квартири за адресою: АДРЕСА_1 , з числа службових.

Суддя Франківського

районного суду м.Львова: Ванівський Ю.М.