Справа № 524/1501/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2016 року м.Кременчук

Суддя Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області ОСОБА_1Д, розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування та здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» ОСОБА_3 та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про захист прав споживачів, визнання незаконними та спонукання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до Автозаводського районного суду м. Кременчука з позовною заявою про захист прав споживачів, визнання незаконними та спонукання вчинити певні дії.

Однак, дійсна позовна заява складена з порушеннями вимог, передбачених ЦПК України.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 119 ЦПК України, позовна заява повинна містити зокрема зміст позовних вимог, ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; перелік документів, що додаються до заяви. До позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору.

Абз.2 п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» №5 від 12.04.1996 року встановлено, що оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).

З матеріалів позовної заяви вбачається, що договір банківського вкладу від 22.09.2014 року був укладений між ОСОБА_4 та АТ «Банк «Фінанси та кредит». За договором дарування валютних цінностей від 11.09.2015 року дарувальник, ОСОБА_4 подарував ОСОБА_2 та ОСОБА_5 грошові кошти. За вказаним договором право власності на грошові кошти у обдаровуваних виникає з моменту фактичної передачі грошей, що даруються.

Оскільки ОСОБА_2 не є споживачем банківських послуг, то її посилання на ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», як на підставу звільнення від сплати судового збору є необґрунтованими.

Пунктом 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 року визначено, що якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов'язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою), наприклад, за вимогами про усунення перешкод у користуванні власністю та відшкодування моральної шкоди.

Так, позивачем зазначено три самостійні позовні вимоги, які мають немайновий характер.

Відповідно до ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Таким чином, позивачу необхідно сплатити судовий збір відповідно до кількості заявлених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 119, 121 ЦПК України ,суддя-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування та здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» ОСОБА_3 та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про захист прав споживачів, визнання незаконними та спонукання вчинити певні дії залишити без руху.

Строк для усунення недоліків не може перевищувати три дні з дня отримання позивачем даної ухвали, у супротивному випадку заява буде визнана неподаною та повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: