У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЄвтушенко О.І.,
суддів:Завгородньої І.М.,Ситнік О.М.,
Кафідової О.В.,Фаловської І.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго» в особі Чаплинського району енергозбуту і електричних мереж до ОСОБА_6 про відшкодування збитків, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 06 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 25 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго» (далі - ПАТ «ЕК «Херсонобленерго») в особі Чаплинського району енергозбуту і електричних мереж звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що у квітні 2013 року ОСОБА_6 придбав будинок по АДРЕСА_1. 30 липня 2013 року з ним був укладений договір № 1177/012 про користування електричною енергією. За період з 15 жовтня по 18 листопада 2013 року відповідачем сплачено 4 грн 08 коп. за користування електричною енергією згідно з показником 000131 кВт. За період з 18 листопада 2013 року по 19 березня 2014 року відповідачем використано 9193 кВт електричної енергії на суму 6 541 грн 14 коп.

Оскільки відповідач добровільно заборгованість за користування електричною енергією не сплачував, із заявою про реструктуризацію боргу не звертався, позивач просив стягнути з ОСОБА_6 6 541 грн 14 коп. заборгованості за спожиту електричну енергію.

Рішенням Каланчацького районного суду Херсонської області від 06 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 25 грудня 2015 року, позов задоволено. Стягнено з ОСОБА_6 на користь ПАТ «ЕК «Херсонсобленерго» 6 541 грн 14 коп. на відшкодування завданих збитків. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції й ухвалу суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона має бути задоволена.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, керувався тим, що ОСОБА_6 на порушення умов договору не сплачував своєчасно кошти за надані послуги з постачання електричної енергії відповідно до встановленого тарифу, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 6 541 грн 14 коп., яка має бути стягнута з відповідача.

Із такими висновками судів погодитися не можна з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судами не дотримано.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 є власником будинку по АДРЕСА_1.

Позивачем надано суду договір № 1177/012 про користування електричною енергією, укладений 30 липня 2013 року між ПАТ «ЕК «Херсонобленерго» в особі Чаплинського району енергозбуту і електричних мереж та ОСОБА_6 Відповідно до п. 1 договору електропостачальник взяв на себе зобов'язання надійно постачати ОСОБА_6 електричну енергію у необхідних йому обсягах відповідно до потужності 2,6 кВт електроустановок споживача, а споживач зобов'язався оплачувати одержану електричну енергію за обумовленими тарифами у термін, передбачений договором. Згідно з договором відповідачу встановлений лічильник № 0026987 (а. с. 3).

Також із матеріалів справи вбачається, що між сторонами 15 травня 2013 року укладався інший договір № 1177/012 про користування електричною енергією, згідно з яким електропостачальник взяв на себе зобов'язання надійно постачати ОСОБА_6 електричну енергію у необхідних йому обсягах відповідно до потужності 1,6 кВт електроустановок споживача. Згідно з цим договором відповідачу встановлений лічильник № 0026987 (а. с. 34).

Згідно з актом обстеження побутового споживача при обході від 18 лютого 2014 року по АДРЕСА_1 було проведено огляд лічильника № 0009864. Встановлено, що лічильник працює правильно, самохід відсутній та ін. Підпис споживача ОСОБА_6 про ознайомлення з актом відсутній (а. с. 48). Доказів зміни відповідачу встановленого лічильника № 0026987 на № 0009864 матеріали справи не містять.

Позивачем надано суду фотокопію особового рахунку ОСОБА_6, наведеного у комп'ютерному варіанті, відповідно до якого за відповідачем рахується загальний залишок заборгованості у розмірі 6 541 грн 14 коп. (а. с. 5−7). Проте яким чином проводився розрахунок заборгованості позивачем не наведено.

Стягуючи з відповідача вказану суму заборгованості і надаючи перевагу договору № 1177/012 про користування електричною енергією, що укладений 30 липня 2013 року, ні суд першої інстанції, ні апеляційний суд своїх висновків не обґрунтували, не надали оцінки доводам відповідача, що вказаний договір ним не укладався і що у період з 27 травня по 29 вересня 2013 року ОСОБА_6 перебував за межами України на території Російської Федерації, що відповідач підтвердив фотокопіями закордонного паспорта (а. с. 68, зворот). Також не перевірено доводів ОСОБА_6 про те, що він не приймав на зберігання іншого лічильника, окрім вказаного у договорі.

Таким чином, судами не встановлено фактичних обставин справи, висновки судів на порушення ч. 4 ст. 60 ЦПК України ґрунтуються на припущеннях.

Посилання суду першої інстанції на рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 26 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 20 квітня 2015 року, якими відмовлено у задоволені позову ОСОБА_6 до ПАТ «ЕК «Херсонобленерго» в особі Чаплинського району енергозбуту і електричних мереж про захист прав споживачів, як на обставини, що в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України є встановленими і не підлягають доказуванню, у цьому випадку не мають преюдиційного значення, оскільки судами відмовлено у позові з тих підстав, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права (а. с. 81).

У п. 35 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення ст. 88 ЦПК України та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві − пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві − пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

ОСОБА_6 надавав суду першої інстанції довідку про встановлення йому безстроково ІІ групи інвалідності (а. с. 21, 74), проте на порушення зазначених вимог закону суд стягнув з відповідача понесені позивачем витрати на сплату судового збору. Апеляційний суд на зазначені порушення вимог цивільного процесуального закону уваги не звернув.

Суди на порушення ч. 4 ст. 10 ЦПК України не сприяли всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, порушили норми матеріального та процесуального права, висновки судів ґрунтуються на припущеннях, судами не встановлено фактичних обставин, не досліджено та не надано правової оцінки доказам, а на стадії касаційного перегляду справи виправити вказані недоліки неможливо, тому рішення судів першої й апеляційної інстанцій мають бути скасовані з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 336, 338, 343, 344, 345, 347 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 06 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 25 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.І. Євтушенко
Судді: І.М. Завгородня
О.В. Кафідова
О.М. Ситнік
І.М. Фаловська