АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» за довіреністю - БагровоїЄвгенії Олегівни на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 01 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 01 квітня 2016 року відмовлено у задоволенні заяви ПАТ «Акцент-Банк» про відстрочення виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 04.06.2015р. по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, представник ПАТ «Акцент-Банк» подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, порушення норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу скасувати та постановити нову про задоволення заяви.

В обґрунтування заявлених вимог апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не враховані доводи заяви, а саме те, що на сьогоднішній день існують обставини, що ускладнюють виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 04.06.2015 року, які не залежать від волі відповідача.

Згідно з п. 5 Постанови НБУ від 06.05.2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території АРК і м. Севастополя», банки у тому числа ПАТ «Акцент-Банк», зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території АРК і м. Севастополя.

Зокрема рішенням Центрального банку РФ № РН-33/9 від 13.05.2014 року було встановлено припинення діяльності відокремлених структурних підрозділів ПАТ «Акцент-Банк» на території АР Крим.

Вказує, що окупаційна влада ще з травня 2014 року фактично здійснила конфіскації частини майнового комплексу ПАТ «Акцент-Банк», у зв'язку з чим відповідач не мав доступу до свого майна.

Справа № 756/9722/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7352/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Белеконна І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
Усе майно ПАТ «Акцент-Банк», що знаходилося на території АР Крим та було вилучено окупаційною владою, було передано у розпорядження АНО «ФЗВ» з метою здійснення за його рахунок компенсаційних виплат вкладникам банку, що передали право вимоги за договором банківського вкладу. Події пов'язанні з політичною кризою та воєнними діями на Сході України призвели до відтоку коштів розміщених на рахунках фізичних та юридичних осіб, відкритих в ПАТ «Акцент-Банк». З початку 2014 року обсяг коштів на рахунку фізичних та юридичних осію значно знизився.

З початку березня 2014 року в Донецькій та Луганській областях здійснювалися підпали банків та відділень у зв'язку з чим банком було втрачено 496,6 тис. грн. в Донецькій обл. та 306,5 тис. грн. в Луганській обл.

До того ж, на сьогодні визнано неплатоспроможними понад 50 банків, у результаті чого, спостерігається масовий відтік депозитів. У результаті фінансової ситуації в країні, виконання рішення про стягнення коштів на зазначену суму може вплинути на зобов'язання перед іншими вкладниками та може спричинити банку прямі значні збитки.

У судовому засіданні представники апелянта апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не з'явилися, були належним чином повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду, тому розгляд справи за апеляційною скаргою на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України проведено за їх відсутності.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується і колегія суддів, виходив з того, що в судовому засіданні не встановлено обставин, які роблять неможливим виконання судового рішення та будь-яких виключних обставин для відстрочки його виконання.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховані усі доводи заяви про відстрочення виконання судового рішення, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 р. встановлено, що відповідно до положень ст. 10-11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Положенням ст.10 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторон ті інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень ч.3 ст.10 та ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянтом не надано доказів та обґрунтувань, які б підтверджували незаконність рішення суду першої інстанції та обґрунтованості своєї заяви.

Всі доводи заяви про відстрочення виконання рішення суду та апеляційної скарги, які фактично тотожні, побудовані виключно на припущеннях та оціночних судження позивача.

Ним не надано, а ні суду першої інстанції, а ні під час апеляційного перегляду справи переконливих, належних та достовірних доказів на підтвердження скрутного матеріального становища, яке б підтверджувало реальність неможливості виконання рішення суду на даний час та обґрунтовувало б необхідність відстрочення рішення.

Також, колегія суддів погоджується з обґрунтуванням суду першої інстанції, який в тому числі послався на те, що заявником, звертаючись до суду про відстрочення виконання судового рішення, навіть не надано доказів того, що на даний час відкрито виконавче провадження.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, керуючись вимогами процесуального законодавства України, а також принципами законності та справедливості, правильно визначився із виниклими правовідносинами та, на основі усіх наявних в матеріалах справи доказів, законно відмов ПАТ «Акцент-Банк» у задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 04.06.2015р.

Враховуючи викладене, ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 01 квітня 2016 року колегія суддів вважає обґрунтованою та такою, що постановлена з додержанням вимог закону. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність ухвали суду першої інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п.1 ч. 2 ст. 307, ст.ст.312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» за довіреністю - Багрової Євгенії Олегівни - відхилити.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 01 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді