Справа №480/1894/14-ц 05.05.2016 05.05.2016 05.05.2016
Провадження №22-ц/784/978/16
Справа №480/1894/14-ц
Провадження № 22ц/784/978/16 Головуючий у першій інстанції: Карікова Л.В.
Доповідач в апеляційній інстанції: Лівінський І.В.
У Х В А Л А

іменем України

05 травня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лівінського І.В.,

суддів: Данилової О.О.,Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участю: державного виконавця Іванченка І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції

на ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області від 15 лютого 2016 року, постановлену

за скаргою

ОСОБА_3 на постанову державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції (далі - Ленінський ВДВС ММУЮ), заінтересовані особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5, про зняття арешту з майна,-

в с т а н о в и л а:

10 липня 2014 року ОСОБА_3 звернувся зі скаргою на постанову державного виконавця Ленінського ВДВС ММУЮ про зняття арешту з майна.

Заявник зазначав, що в червні 2001 року на виконання рішення суду про стягнення на його користь грошового боргу з ОСОБА_6 55/100 частки житлового будинку АДРЕСА_1, що належали на праві власності боржнику, за актом державного виконавця було передано йому в рахунок погашення боргу у зв'язку з тим, що прилюдні торги по реалізації цієї нерухомості не відбулись. Проте, право власності на цю нерухомість він на себе не переоформив з вини державної виконавчої служби.

Постановою державного виконавця від 2 вересня 2008 року був знятий арешт з вказаного житлового будинку, що дало можливість спадкоємцю боржника - ОСОБА_4 оформить на себе право власності на зазначену нерухомість у порядку спадкування та розпорядитися нею на свій розсуд.

Посилаючись на те, що вказана постанова державного виконавця є незаконною та такою, що грубо порушує його права та свободи, ОСОБА_3 просив суд визнати дії державного виконавця щодо винесення постанови про зняття арешту з майна неправомірними і зобов'язати усунути порушення його права шляхом зобов'язання скасування цієї постанови.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Останньою ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 15 лютого 2016 року скаргу задоволено. Постановлено визнати неправомірними дії державного виконавця Ленінського ВДВС ММУЮ Чмих Л.В. щодо винесення постанови про зняття арешту з будинку. Зобов'язано начальника Ленінського ВДВС ММУЮ скасувати зазначену постанову, відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 83 Закону України «Про виконавче провадження».

В апеляційній скарзі Ленінський ВДВС ММУЮ посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу суду та відмовити в задоволенні скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи скаргу суд першої інстанції виходив з того, що дії державного виконавця щодо винесення постанови про зняття арешту з частини жилого будинку є неправомірними та такими, що порушують права ОСОБА_3, як сторони у виконавчому провадженні, а відтак, з метою поновлення прав останнього, вказана постанова підлягає скасуванню.

Однак з такими висновками в повній мірі погодитись не можна.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні ВДВС Ленінського РУЮ, яке в подальшому перейменоване в Ленінське ВДВС ММУЮ, перебував виконавчий лист про примусове виконання судового рішення про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 грошових коштів.

24 жовтня 2000 року постановою державного виконавця накладено арешт на нерухоме майно боржника ОСОБА_6, розташованого по АДРЕСА_1 (а.с. 90), яке в подальшому передане для реалізації на прилюдних торгах.

В зв'язку з тим, що прилюдні торги не відбулися, ОСОБА_3 за його заявою залишено 55/100 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, який належав ОСОБА_6, на підставі акту начальника відділу Державної виконавчої служби Ленінського районного управління юстиції від 25 червня 2001 року (а.с. 3).

З огляду на ці обставини виконавче провадження по виконанню зазначених рішень суду було закінчено 13 липня 2001 року. Як стверджує ДВС у зв'язку з фактичним виконанням рішення суду. Ця постанова в матеріалах справи відсутня, а виконавче провадження знищено за строком зберігання (а.с. 4-5).

Ухвалою Миколаївського районного суду від 7 грудня 2005 року, залишеною без змін ухвалою апеляційної інстанції від 21 лютого 2006 року, в задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії державного виконавця з приводу незаконного закінчення вказаного вище виконавчого провадження відмовлено.

Право власності на зазначену нерухомість ОСОБА_3 не оформив.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року боржник ОСОБА_6 помер.

Постановою державного виконавця Ленінського ВДВС від 2 вересня 2008 року знято арешт з будинку АДРЕСА_1 (а.с.31).

16 жовтня 2008 року спадкоємець боржника - ОСОБА_4 отримав свідоцтво право власності на 55/100 часток вказаного житлового будинку (а.с.33).

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на момент закінчення спірного виконавчого провадження) виконавче провадження закінчується у випадках фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно п. 4.10 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України N 74/5 від 15 грудня 1999 року (в редакції, чинній на момент закінчення виконавчого провадження) (далі Інструкція), у разі закриття або закінчення виконавчого провадження припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку з закриттям виконавчого провадження.

Такий же порядок припинення чинності арешту майна боржника у зв'язку із закінченням виконавчого провадження передбачено нормами Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції, в редакції, чинній на момент винесення державним виконавцем спірної постанови про зняття арешту з майна боржника ОСОБА_6

Отже, ухвалюючи спірну постанову про зняття арешту з майна, державний виконавець діяв на виконання вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції, та будь-яких прав стягувача не порушував.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова не суперечить вимогам Закону України «Про виконавче провадження», а тому відсутні підстави для визнання її незаконною.

Посилання скаржника на те, що зняття арешту з майна завадило оформленню ним права власності на спірне майно, не відповідає положенням чинного законодавства та встановленим обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи, оформленню права власності стягувача на спірне майно перешкодили дії спадкоємця боржника - ОСОБА_4, який отримав свідоцтво про право власності на це майно в порядку спадкування.

Отже спірні правовідносини існують між стягувачем та спадкоємцем ОСОБА_4, та мають вирішуватись в позовному провадженні.

Таким чином, рішення суду підлягає скасуванню на підставі п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України зі скаржника на користь Ленінського ВДВС ММУЮ підлягає стягненню 1378 грн. судового збору, сплаченого апелянтом.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 314 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції задовольнити.

Ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області від 15 лютого 2016 скасувати та постановити нову ухвалу.

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції про зняття арешту з майна відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції 1378 грн. судового збору.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий І.В. Лівінський

Судді О.О. Данилова

Н.О. Шаманська