Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №335/9039/15 Головуючий у 1 інстанції Рибалко Н.І.
Провадження № 22-ц/778/2764/16 Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого Дзярука М.П.,

Суддів: Крилової О.В.,

ОСОБА_2,

за участі секретаря: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району про встановлення порядку користування приміщенням, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району про встановлення порядку користування приміщенням.

В позові зазначали, що їм на праві власності належить по 1/6 частині квартири АДРЕСА_1, що підтверджується рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.11.2013 року. Право власності на вказану квартиру зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 17.10. 2014 року. Співвласниками цієї квартири є відповідачі по справі, яким належить: ОСОБА_6 ? частина квартири, ОСОБА_5 1/6 її частина. Однак, з часу встановлення в суді права спільної часткової власності на вказану квартиру за позивачами, вони не можуть реалізувати своє право власності, оскільки спірною квартирою користуються відповідачі. Позивачі та відповідачі не дійшли згоди щодо порядку користування та розпорядження даною квартирою, наслідком чого стало порушення права власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Оскільки позивачі разом мають право власності на 1/3 частину спірної квартири, загальна площа якої становить 45,66 кв. м., житлова площа 29,1 кв. м., просять встановити порядок користування вказаною квартирою, виділивши їм у користування ізольовану кімнату площею 12,1 кв.м., виділити відповідачам в користування житлову кімнату площею 17,0 кв.м. та балкон, площею 0,762 кв.м.; підсобні приміщення: кухню 5,8 кв.м., санвузол 2,8 кв.м., коридор 4,8 кв.м., кладову 2,4 кв.м.- залишити у спільному користуванні.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 квітня 2016 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3, ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість, незаконність, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким їх позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.213,214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони стверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 належить сторонам на праві спільної часткової власності, а саме: ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 належить кожному по 1/6 частині, а ОСОБА_6 ? частина.

По факту в спірній квартирі проживають відповідач ОСОБА_5 та ОСОБА_6 разом з сім'єю. Квартира є двокімнатною: 1 кімната площею 17,0 кв. м, 2 кімната площею 12,1 кв.м.

Звертаючись до суду із позовом, позивачі ставили питання про встановлення порядку користування спірною квартирою.

Згідно до ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Умовами ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

В силу ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Виходячи з цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники у здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Порядок здійснення права спільної часткової власності встановлений статтею 358 ЦК України.

Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є у спільній частковій власності. За відсутності згоди порядок володіння та користування майном визначається судом.

Відповідно до роз'яснень п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №29 від 22 грудня 1995 року (з наступними доповненнями) квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Згідно ст. 155 ЖК України власника квартири не може бути позбавлено права користування жилим приміщенням крім випадків, передбачених законом.

У відповідності до ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Наразі, відмовляючи у задоволенні позову, суд вірно виходив з того, що заявлений позивачами порядок користування спірною квартирою зводиться до необхідності користуватись позивачами жилою кімнатою площею 12,1 м.2, яка є суміжною кімнатою, і користування цією кімнатою буде залежати від бажання відповідачів, яким пропонується виділити кімнату площею 17,0 м.2, тому такий порядок користування буде порушувати права усіх сторін, а отже не може бути встановлений судом як законний.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді скаржники не надали будь - яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,313-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 квітня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: