Справа № 462/4339/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2016 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді Боровкова Д.О.

при секретарі Ящук К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа: Личаківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану) про визнання шлюбу недійсним,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати шлюб між його братом ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2, зареєстрований 05 грудня 2014 року Личаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану, актовий запис № 352, недійсним. Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3 помер, і після його смерті він дізнався, що відповідач зареєструвала шлюб з його братом. Зазначений шлюб є недійсним, оскільки його брат більше 15 років страждав на алкоголізм, не розумів значення своїх дій. Відповідач не бажала створити сім'ю, а лише хотіла заволодіти квартирою брата за адресою: АДРЕСА_1. В зв'язку з наведеним, просить позов задовольнити на підставі ч.ч.1,2 ст. 40 СК України.

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, дали пояснення аналогічні вищенаведеному, додатково пояснивши, що позивач знає відповідача з 2007 року, тоді вона почала проживати з його братом, її основною метою було споїти брата, що вона і робила, оскільки торгувала горілкою, він навіть з листопада 2011 року по лютий 2012 року не допускав відповідача до свого брата з метою того, щоб останній не пив алкогольні напої. Його брат був тяжко хворий, не розумів, що відбувається навколо нього, чим відповідач і скористалася, просить позов задовольнити.

У судовому засіданні відповідач та її представники проти позову заперечили, подавши письмові заперечення /а.с.41-43/, при цьому позивач додатково пояснила, що вона знала свого чоловіка ОСОБА_3 з 2003 року, а з 2007 року вони почали проживати разом, позивач постійно її виганяв з квартири її покійного чоловіка, де вони спільно проживали. Вона оформила чоловіка на роботі, проте фактично працювала вона. Вона любила чоловіка, дійсно останній зловживав алкогольними напоями, проте вона його не споювала. В зв'язку з наведеним, просить у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, експерта, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновків, що у задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану

Згідно з ч. 1 ст. 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка. Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 27.11.2007 року № 11 було роз'яснено, що при розгляді судом справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що за наявності одних підстав суд зобов'язаний, а за наявності інших суд може визнати шлюб недійсним. За рішенням суду шлюб обов'язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності (ст. 40 СК)

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 та брат позивача ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 грудня 2014 року, який відповідно до свідоцтва про шлюб був зареєстрований Личаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану, актовий запис № 352 /а.с.7/.

Відповідно до листа Личаківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 19.11.2015 року № 2778/02-17 державна реєстрація шлюбу 05 грудня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 була проведена відповідно до статті 24 СК України - вільна згода на шлюб чоловіка та жінки, про що свідчать їх підписи на актовому записі про шлюб № 352 від 05.12.2014 року /а.с.93/.

Як убачається з пояснення позивача, відповідача, свідків зі сторони позивача ОСОБА_6 та зі сторони відповідача ОСОБА_7 відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спільно проживали з 2007 року, за виключенням деяких коротких періодів, зокрема вони не проживали разом з листопада 2011 року по лютий 2012 року, коли позивач не допускав відповідача до свого брата з метою того, щоб останній не вживав алкогольні напої. Зазначені обставини визнаються всіма учасниками судового процесу, і тому не підлягають доказуванню в силу вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_8, який є сином відповідача, та свідок ОСОБА_9, яка є сестрою відповідача, пояснили, що вони були присутні 05 грудня 2014 року в приміщенні Личаківського відділу державної реєстрації актів цивільного під час реєстрації шлюбу відповідача з ОСОБА_3, останній був тверезий та нормально себе почував.

Згідно з довідкою Львівського обласного державного клінічного наркологічного диспансеру від 21.05.2015 року № 297 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, був прописаний: АДРЕСА_1, перебував на диспансерному обліку в ОКЗ ЛОР «ЛОДКНД» з 11.09.2006 року по 08.05.2015 року з діагнозом: розлади психіки та поведінки в наслідок вживання алкоголю /а.с.12/.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть /а.с.5/.

У висновку судово-психіатричної експертизи № 164 від 18.03.2016 року зазначено, що з аналізу медичної карти хворою відомо, що ОСОБА_3 на прийом до лікаря-нарколога не з'являвся. Записи лікарів, які би описували психічний стан ОСОБА_3 в період наближений до укладеного шлюбу 05.12.2014 року відсутні, а покази свідків є малоінформативними і недостатніми. Тому встановити психічний етап ОСОБА_3 в період укладання шлюбу 05.12.2014 року не виявляється можливим /а.с.126-129/.

У судовому засіданні лікар судово-психіатричний експерт ОСОБА_10 вищевказаний висновок судової експертизи підтримала та надала усний висновок, що практично неможливо дати відповідь на питання чи розумів значення своїх дій ОСОБА_3 на час укладання шлюбу з ОСОБА_5, оскільки немає необхідних документів про психічний стан померлого у період укладання шлюбу, а імовірні висновки судово-психіатрична експертиза робити не може.

Суд не бере до уваги пояснення свідків зі сторони позивача ОСОБА_11 та ОСОБА_12, оскільки з їх же пояснень вбачається, що вони не бачили в день реєстрації шлюбу ні відповідача, ні ОСОБА_3, а їх пояснення свідчать лише про те, що ОСОБА_3 зловживав алкогольними напоями, а відтак їх пояснення не містять необхідної інформації для правильного вирішення даного спору.

Таким чином, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б абсолютно могли ствердити, що його брат ОСОБА_3 в момент реєстрації шлюбу з відповідачем страждав тяжким психічним розладом, або перебував у стані алкогольного сп'яніння, в результаті чого не усвідомлював сповна значення своїх дій і (або) не міг керувати ними.

За таких обставин, відсутні правові підстави для визнання недійсним шлюбу, укладеного між відповідачем та ОСОБА_3, на підставі ч. 1 ст. 40 СК України.

Також, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів про те, що шлюб між його братом та відповідачем був фіктивним.

Беручи до уваги, що відповідач протягом семи років спільно проживала з ОСОБА_3 ще до їх реєстрації шлюбу, зокрема останній роки в квартирі ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1, а також те, що вони спільно відпочивали на морі в м. Одеса /а.с.75/, спільно частково оплачували за надані житлово-комунальні послуги, про що свідчать підписи відповідача на квитанціях /а.с.72,73/, що свідчить про ведення спільного господарства та існування певних прав і обов'язків одного перед одним, суд вважає, що відсутні підстави для визнання недійсним шлюбу, укладеного між відповідачем та ОСОБА_3, на підставі ч. 2 ст. 40 СК України.

Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності, прийшов до висновку, що у задоволенні позову з підстав зазначених у ньому слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 10,11,60-62,88,209,212-215,218 ЦПК України, суд -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа: Личаківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану) про визнання шлюбу недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова шляхом подачі в десяти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя:

Оригінал рішення.