Справа № 489/1709/16-ц
Номер провадження 2/489/1341/16
РІШЕННЯ

Іменем України

28 квітня 2016 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 (далі-позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мостобудівельний загін №73" (далі-відповідач) про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за затримку у проведені остаточного розрахунку, компенсацію втрати доходів у звязку з несвоєчасною виплатою та компенсацію моральної шкоди,

встановив

В квітні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він працював у ТОВ «Мостобудівельний загін №73». 06.02.2014 був звільнений з роботи. Проте відповідачем не були проведені розрахунки з позивачем в строки, встановлені законом. Крім того такі розрахунки по заробітній платі не проведені і на теперішній час.

Просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі, середній заробіток за період затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні, компенсації за період заборгованості заробітної плати, моральної шкоди.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково, а саме в розмірі заборгованості по заробітній платі та витратам на відрядження.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Відповідно до записів трудової книжки позивача серії АВ №49554 03.08.2011 ОСОБА_1 прийнятий водієм в ТОВ"Мостобудівельний загін №73".

06.02.2014 позивач звільнений з посади за згодою сторін.

Згідно з довідкою №7 від 14.01.2016 заборгованість відповідача по невиплаченій заробітній платі позивачу станом на 14.01.2016 складає 16497,67 грн. Відповідно до довідки №8 від 14.01.2016 заборгованість відповідача перед позивачем по витратам на відрядженням станом на 14.01.2016 становила 1840,00 грн.

Заборгованість в цій частині визнана представником відповідача.

Позивач в судовому засіданні вказав, що при звільненні з ним не був проведений розрахунок по заробітній платі.

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, закон прямо покладає на підприємство обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок виплатити всіх сум, що належать йому. У разі невиконання такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Середньоденна заробітна плата для розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначається за правилами, встановленими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 N 100 (далі Порядок).

Відповідно до пункту 2 наведеного Порядку у випадку нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Згідно пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Із наданих позивачем пояснень та довідок видно, що останніми двома повними місяцями його роботи є жовтень 2013 року (заробітна плата становила 2972 грн. за 23 відпрацьований день) та листопад 2013 року (3789 грн. за 21 відпрацьованих днів).

Таким чином, середньоденний заробіток позивача складає 153,66 грн. = (2972 грн. +3789 грн.)/44.

У зв'язку із цим, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку (по дату ухвалення рішення), тривалість якого складає 544 робочий день, становить 83591,04 грн.

Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами в цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші.

Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 № 1427, компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін.

Коефіцієнт приросту споживчих цін визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1.

Відтак, проіндексований розмір заробітної плати становить суму заборгованості за місяць*індекси інфляції, перемножені починаючи з місяця заборгованості (невиплати зарплати) до 01 квітня 2016 року (оскільки за квітень індекс інфляції на час розгляду справи не визначено).

Таким чином, сума компенсації складає 13582,74 грн., яка вирахувана шляхом множення заборгованості за серпень 2013 року на добуток індексів інфляції з вересня 2013 по березень 2016 року плюс заборгованість за вересень 2013 року на добуток індексів інфляції з жовтня 2013 по березень 2016 року і т. д.

На підставі офіційних даних фінансового порталу Міністерства фінансів України щодо індексів споживчих цін, компенсація втрати доходів становить 13582,74 грн. Враховуючи те, що позивачем заявлено вимогу щодо стягнення з відповідача на користь позивача компенсацію втрати доходів у розмірі 13403,62 грн., то суд, розглядаючи справ в межах заявлених вимог, вважає, що саме таку суму необхідно стягнути з відповідача.

Таким чином, вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати доходів, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені підлягають задоволенню частково.

Позивач вказує, що несвоєчасна виплата заробітної плати призвела до моральних страждань та переживань з приводу існування своєї сім'ї, та яку він оцінює в 2000 грн.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати не майнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з п. 5 зазначеної вище Постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат не майнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Враховуючи викладене та виходячи із засад розумності та справедливості суд вважає, що вимоги про стягнення компенсації моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в сумі 1000 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, відтак з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1152,35 коп. (1% від задоволених матеріальних вимог та 551,2 грн. за вимогу про стягнення компенсації моральної шкоди).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.3, 15, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

вирішив

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариство з обмеженою відповідальністю "Мостобудівельний загін №73" про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за затримку у проведені остаточного розрахунку, компенсацію втрати доходів у звязку з несвоєчасною виплатою та компенсацію моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельний загін №73» (код ЄДРПОУ - 30126124) на користь ОСОБА_1:

- заборгованість по заробітній платі в сумі 16497,67 грн.;

- заборгованість по витратам на відрядження в сумі 1840,00 грн.;

- індексацію заробітної плати 13403,62 грн.

- компенсацію за затримку розрахунку при звільненні 83591,04 грн.;

- компенсація моральної шкоди 1000 грн., а всього на загальну суму 116332 (сто шістнадцять тисяч триста тридцять дві) грн. 33 коп.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельний загін №73» на користь держави 1703,55 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі оскарження особою, яка не була присутня під час проголошення рішення - з моменту отримання копії рішення.

Суддя В. В. Кокорєв