АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 213/4001/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1134/К/16 ОСОБА_1
Категорія № 34 (1) Доповідач Братіщева Л.А.
УХВАЛА

Іменем України

07 липня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Братіщевої Л.А.

суддів: Грищенко Н.М., Михайлів Л.В.

секретар: Чубіна А.В.

за участю: позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 05 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування», Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача ОСОБА_3, в обґрунтування якого зазначив, що 07 березня 2013 року о 12:30 год. відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля НОМЕР_2 під його керуванням. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження.

Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 27.03.2013 року ОСОБА_3 було визнано винним в скоєнні даної ДТП, він був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України та накладено штраф у розмірі 340 грн. Відповідач свою провину не заперечував, однак відмовився спілкуватись з ним та приймати будь-яку участь у відшкодуванні шкоди.

Його автомобіль було застраховано у ПАТ «СК «АХА Страхування», яка виплатила страхове відшкодування в розмірі 5408,17 грн.

Однак, відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № Д13/04/13 від 08.04.2013 року, розмір матеріальних збитків, спричинених йому внаслідок пошкодження автомобіля, складає 8723,02 грн.

Таким чином вважає, що відповідач повинен йому відшкодувати частину завданих збитків, не сплачених страховою компанією, в розмірі 3314,85 грн., що є втратою товарної вартості автомобіля.

Просив суд стягнути з ОСОБА_3 на свою користь зазначену суму матеріальної шкоди, а також 10000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, яка була йому причинена незаконними та винними діями відповідача.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 05 квітня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на відшкодування матеріальної шкоди 3260 гривень 70 копійок, моральної шкоди 3000 гривень, на відшкодування витрат за проведення авто товарознавчого дослідження в сумі 650 гривень, а також сплаченого судового збору 487 гривень 20 копійок та на користь держави недоплачений судовий збір в сумі 487 гривень 20 копійок.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у відшкодуванні матеріальної шкоди, зменшити суму відшкодування моральної шкоди до 1000 грн. та зменшити суму відшкодування судових витрат до 650 грн.

Вважає, що стягнення з нього матеріального збитку в розмірі 3260,70 грн. є безпідставним, оскільки він повідомляв страхову компанію про настання страхового випадку, його ліміт відповідальності значно перевищує величину предявленого позову до нього, а тому вказану суму повинна виплатити страхова компанія.

Крім того, на думку відповідача, визначений судом розмір моральної шкоди в сумі 3000 грн. не повязується з розміром матеріальної шкоди, не відповідає принципу розумності та справедливості, а тому повинен складати 1000 грн.

Також зазначає, що суд стягнув з нього судовий збір в розмірі 974,40 грн., про який позивач не вказував та не просив, а тому він не підлягає відшкодуванню.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване, залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 березня 2013 року ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 340 грн. (а.с. 8).

Даною постановою встановлено, що 07 березня 2013 року о 12:30 годині, водій ОСОБА_3, керував транспортним засобом автомобілем НОМЕР_3, рухаючись заднім ходом вул. Телевізійна в районі будинку № 2 в м. Кривому Розі, не переконався в безпеці та скоїв наїзд на автомобіль НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_2 В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № АЕС039633, виданого РЕВ 3-го МРВ ДАІ при УМВС України в Дніпропетровській області, транспортний засіб «ГАЗ-3302» державний реєстраційний номер НОМЕР_5 належить ОСОБА_3 (а.с. 102).

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № Д13/04/13 від 08.04.2013 року по визначенню вартості матеріального збитку, складеного судовим експертом ОСОБА_5, сума матеріальної шкоди, спричиненої позивачу внаслідок пошкодження автомобіля НОМЕР_4 становить 8723,02 грн., яка складається з: вартості поновлювального ремонту 5962,32 грн. та втрати товарної вартості 2760,70 грн. (а.с. 9-24).

Автомобіль ОСОБА_2 був застрахований в ПАТ «СК «АХА Страхування» (а.с. 46). Страховою компанією була розрахована сума страхового відшкодування в розмірі 5908,17 грн. та, за мінусом франшизи 500 грн., позивачу було виплачено страхове відшкодування в сумі 5408,17 грн. (а.с. 35-43).

Автомобіль ОСОБА_3 був застрахований в ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» (а.с. 76), відповідач повідомив страхову компанію про ДПТ та були складені відповідні страхові акти (а.с. 77-79).

Як вбачається, ПАТ «СК «АХА Страхування» звернулось до ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» з регресною вимогою про відшкодування шкоди в розмірі 5408,17 грн. (а.с. 81)

02 червня 2014 року Господарським судом м. Києва було видано судовий наказ № 910/3193/14 про стягнення з ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» на користь ПАТ «СК «АХА Страхування» суми в розмірі 5906,31 грн. та постановою заст.начальника відділу органу державної виконавчої служби Печерського РУЮ у м. Києві від 08 липня 2014 року було відкрито виконавче провадження ВП № 34931665 з виконання зазначеного судового наказу (а.с. 80).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з обовязку відповідача відшкодувати заподіяні збитки у вигляді втрати товарної вартості автомобіля позивача.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Сторонами не заперечується, що 07 березня 2013 року ОСОБА_3 керував належним йому транспортним засобом «ГАЗ-3302» державний номер НОМЕР_5 та внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль НОМЕР_6.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_2, він просить стягнути з відповідача втрату товарної вартості пошкодженого автомобіля.

Пунктом 32.7 ст. 32 Закону України від 01.07.2004 № 1961-IV «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, пов'язану із втратою товарної вартості транспортного засобу.

Таким чином, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що суму стягнутого з нього матеріального збитку в розмірі 3260,70 грн. повинна сплачувати страхова компанія, оскільки власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 04 червня 2014 року (справа № 6-49цс14) і в силу ст.ст. 214, 360-7 ЦПК України він має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

Колегія вважає, що суд, ухвалюючи рішення, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення суми матеріальної шкоди саме з відповідача ОСОБА_3 та погоджується з визначеною судом першої інстанції сумою 3260,70 грн., яка складається з розміру втрати товарної вартості пошкодженого автомобіля позивача, визначеної висновком експертного автотоварознавчого дослідження № Д13/04/13 від 08.04.2013 року 2760,70 грн. (а.с. 17) та розміру франшизи 500 грн., на яку зменшена сума виплаченого позивачу страхового відшкодування.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості розміру відшкодування позивачеві моральної шкоди, колегія суддів не приймає до уваги та вважає, що, визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції в повній мірі врахував розяснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин, зокрема, зокрема, характер та тривалість страждань, завданих позивачу внаслідок пошкодження транспортного засобу, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що наступили.

На думку колегії, виходячи із засад розумності та справедливості, суд першої інстанції обґрунтовано визначив суму належної компенсації моральної шкоди позивачу, яка підлягає стягненню з відповідача, в розмірі 3000 грн.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі про те, що стягнутий з нього судовий збір в розмірі 974,40 грн. не підлягає відшкодуванню, оскільки позивач не вказував на це в позовній заяві та не просив його стягнути, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зазначена сума судом першої інстанції визначена вірно та частиною 1 ст. 88 ЦПК України передбачено, що, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у звязку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 05 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Л.А. Братіщева

Судді: Н.М. Грищенко

ОСОБА_6