Провадження № 2/331/481/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2016 р. м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Світлицької В.М.

при секретарі Богач А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання правочину фіктивним, застосування наслідків його недійсності ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання недійсним внаслідок фіктивності договору дарування квартири № 27 в жилому будинку № 71-б по вул. Артема в м. Запоріжжі, укладеного 06.09.2012 р. між ОСОБА_2 та його батьком ОСОБА_3, застосування наслідків його недійсності, зі скасуванням в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності ОСОБА_3 В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в період 2005 2007 років ОСОБА_2 брав у позивача в борг значні суми грошових коштів, однак в обумовлені строки вказані грошові кошти не повернув. Враховуючи, що спір не вдалось вирішити у позасудовому порядку, позивач вирішив стягнути грошові кошти у примусовому порядку шляхом звернення стягнення на майно боржника у жовтні місяці 2012 року. Крім того, позивач зазначає , що ОСОБА_2 про це стало відомо під час судового розгляду в Шевченківському районному суді м. Запоріжжя , предметом якого було повернення із застави боргових розписок ОСОБА_2 , які підтверджували існування боргових зобовязань ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 Після цього , позивач звернувся до суду для стягнення боргу у примусовому порядку. Рішенням Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 19.04.2013 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу. Однак, до теперішнього часу рішення суду не виконано у примусовому порядку, оскільки у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення. Позивач зазначає, що ОСОБА_2 умисно дізнавшись про намір ОСОБА_1 стягнути наявний борг у примусовому порядку відчужив єдине належне йому майно, а саме квартиру № 27, вул. вул. Артема, буд. № 71 Б у м.Запоріжжі на користь свого батька ОСОБА_3 , шляхом укладання договору дарування , чим унеможливив виконання рішення суду, тобто волевиявлення сторін при укладенні договору дарування не відповідало їх внутрішній волі , сторони при укладенні договору дарування не мали на меті здійснити реальне відчуження квартири, а намагались лише формально переоформити квартиру боржника на його батька, щоб унеможливити звернення стягнення на квартиру. Після укладення оскаржуваного договору ОСОБА_2 і його сімя продовжують проживати у спірній квартирі та користуватись нею, тобто фактично договір не було реалізовано та право власності фактично до ОСОБА_3 так і не перейшло. В підтвердження наявності умислу відповідачів на укладення саме фіктивного правочину та наявність бажання уникнути відповідальності за борговими зобовязаннями, позивач також посилається на те, що оскаржуваний правочин було укладено безпосередньо після того, як ОСОБА_2 стало відомо про те, що ОСОБА_1 збирається звернутись до суду для стягнення боргу у примусовому порядку.

У судове засідання представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, посилаючись на обставини, викладені у позові, просить суд позов задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 у судове засідання не зявилися, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили. Їх неявка не перешкоджає розгляду справи, оскільки матеріалів справи достатньо для розгляду її по суті. Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, оскільки судове засідання відкладається в разі неявки в судове засідання за клопотанням особи, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. Проте, з матеріалів справи не вбачається будь-яких поважних причин для неявки в судове засідання.

Третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. В поясненнях зазначила, що 06.09.2012 року нею посвідчено договір дарування квартири за адресою: АДРЕСА_1 від імені ОСОБА_2 на імя ОСОБА_3, до підписання договору обдаровуваний отримав ключі та технічну документацію від квартири, а тому на час підписання договору право власності перейшло до нього ( даний пункт підтверджується пунктом 7 договору дарування квратири та відповідає вимогам ст. 722 ЦК України.) Крім того, на час посвідчення договору дарування квартири нею були виконані всі перевірки квартири на наявність арештів та обтяжень , які були відсутні, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 06.09.2012 року, накладені арешти від імені ОСОБА_1 були відсутні, оскільки виконавче провадження відкрито 20.11.2013 р. , після договору дарування квартири минуло більше року. Нотаріус зазначає суду, що нотаріальна дія нею була вчинена відповідно до вимог чинного законодавства, тому договір дарування квартири за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчено з дотриманням норм чинного законодавства , вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.

За таких обставин, суд вирішив проводити розгляд справи у відсутність осіб, які беруть участь у справі , оскільки вони будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи не виявили бажання бути присутніми в судовому засіданні та третя особа по справі висловила свою позицію з приводу позовних вимог.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши докази, матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

ОСОБА_5 до ст.57, 60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України).

ОСОБА_5 до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. ОСОБА_5 до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

ОСОБА_5 до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Судом встановлено, що відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування від 06.09.2012 року, реєстровий запис № 1185, ОСОБА_2 подарував ОСОБА_3 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23.12.2012 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1. А. до ОСОБА_6, третя особа ОСОБА_2 про зобовязання вчинити певні дії.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19.04.2013 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задоволено , стягнуто суму боргу .

Як вбачається з рішення Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 19.04.2013 року, відповідно до договорів позики , які було укладено між ОСОБА_1 до ОСОБА_2 01.06.2005 р., 15.06.2005 р., 20.07.2005 р., 29.07.2005 р., 01.08.2005 р., 03.11.2005 р., 01.03.2007 р., 01.07.2007 р., ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 позику у розмірі 837 187 грн. Позивач ОСОБА_1 зазначає, що він був позбавлений можливості звернутися до суду з даним позовом в строки, передбачені чинним законодавством , оскільки боргові розписки, котрі підтверджували би позовні вимоги за цим позовом та існування заборгованості відповідача ОСОБА_2 перебували у володінні іншої особи , з тих підстав, що були передані в якості забезпечення виконання зобовязання по іншому договору, при цьому зазначені обставини підтверджується рішенням Шевченківського суду м. Запоріжжя від 23.04.2012 р.

ОСОБА_5 до постанови Жовтневого ВДВС Запорізького МУЮ про відкриття виконавчого провадження від 20.11.2013 року відкрито виконавче провадження з виконання виконачого листа, виданого судом про стягнення з ОСОБА_2 суми боргу .На даний час рішення суду не виконано, у боржника ОСОБА_2 не виявлено майно, на яке можливо звернути стягнення.

ОСОБА_5 до листа ПАТ «Запоріжгаз» від 26.02.2016 р. № 19/2203 , споживачем газу за адресою: АДРЕСА_2 за даними ПАТ «Запоріжгаз» є ОСОБА_2 , на його імя відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1.

ОСОБА_5 до листа ВАТ «Запоріжжяобленерго» від 25.02.2016 р. № 55/33-335 , за адресою: АДРЕСА_2 ,відкрито особовий рахунок № 529815027 на ОСОБА_2

ОСОБА_5 до листа управління поліції охорони в Запорізькій області від 29.02.2016 року , між управлінням поліції охорони в Запорізькій області та ОСОБА_7 укладено договір від 01.09.2009 р. на централізовану охорону квартир , за адресою: АДРЕСА_2.

ОСОБА_5 до листа ТОВ «Соцсфера» від 16.02.2016 р. № 529 , у будинку № 126 А по вулиці Космічній у м. Запоріжжі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, фактично не проживає, та раніше ніколи не мешкав.

ОСОБА_5 до актів , складених державним виконавцем Жовтневого ВДВС Запорізького МУЮ від 16.02.2016 року встановлено, що за адресою: АДРЕСА_2, зі слів консьєржу будинку мешкає постійно ОСОБА_2 , батько ОСОБА_2 за цією адресою не мешкає . Виходом державного виконавця за цією адресою двері відчинила дружина ОСОБА_2 , яка відмовилась впустити державного виконавця до квартири.

ОСОБА_5 до актів , складених державним виконавцем Комунарського ВДВС Запорізького МУЮ від 17.02.2016 року встановлено, що за адресою: м. Запоріжжя, вул. Космічна, буд. 126 а (гуртожиток) ОСОБА_2 фактично не мешкає.Дана інформація отримана від завідуючого гуртожитком.

ОСОБА_5 до паспорту батька відповідача ОСОБА_2, його батько ОСОБА_3 , якому подаровано квартиру , зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2/ЛадозькаАДРЕСА_3 .

Крім того, з тексту апеляційної скарги , яка подана до апеляційного суду Запорізької області вбачається, що відповідач ОСОБА_3 , не мешкає у Жовтневому (Олександрівському) районі м. Запоріжжя, мешкає у Дніпровському районі м. Запоріжжя, та просить в апеляційній скарзі передати справу за підсудністю за місцем свого проживання до Ленінського районного суду м. Запоріжжя.

Досліджуючи правову природу договору дарування від 06.09.2012 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , наслідки, які настали після його укладення, суд приходить до наступного.

Статтею 627 ЦК України визначено принцип свободи договору, зокрема, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Недотримання умови свободи договору тягне за собою його недійсність.

ОСОБА_5 до вимог ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з вимогами ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

ОСОБА_5 до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або ОСОБА_5 до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

ОСОБА_5 до ст.ст. 717, 719 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно ч.ч. 1,4 ст. 722 ЦК України право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття. Прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунку.

ОСОБА_5 до ч.1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1 3, 5, 6 статті 203 ЦК України; Особа, яка не була учасником правочину, може звернутися до суду з позовом про визнання правочину недійсним, якщо таким правочином порушено право цієї особи і воно може бути відновлено шляхом повернення сторін до первісного стану.

Статтею 234 ЦК України встановлено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, що зумовлювалися цим правочином.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, незалежно від того, в якій формі він вчинений, його нотаріального посвідчення та державної реєстрації.

Для визнання правочину фіктивним ознака вчинення його лише для вигляду має бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не можна визнати фіктивним.

Пунктом 24 Постанови пленуму ВСУ від 06.11.2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Окрім того, узагальненнями практики розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними від 24.11.2008, Верховний суд України зазначив, що необхідно враховувати, що саме по собі невиконання сторонами правочину не означає, що укладено фіктивний правочин. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення правочину, тобто тягар доказування фіктивності правочину покладається на позивача.

Тобто, для визначення договору дарування саме фіктивним договором необхідно встановити, що укладений договір вчинено без наміру створення правових наслідків, що ним обумовлювались.

За результатами дослідження фактичних обставин справи, письмових доказів, що наявні в матеріалах справи , судом встановлено факт вчинення правочину (договору дарування) без наміру створення правових наслідків, тобто вчинення фіктивного правочину, відповідно до ч.2 ст.234 ЦК України, оскільки після вчинення договору дарування дарувальник залишився та продовжує проживати у спірній квартирі, станом на час розгляду справи він обслуговує квартиру , сплачує комунальні платежі. За результатами судового розгляду встановлено, що дарувальник після вчинення договору дарування продовжує відноситись до вказаного нерухомого майна, як до свого, обслуговує квартиру.

Як встановлено судом як до так і після укладення договору дарування у спірній квартирі мешкає дарувальник ОСОБА_2 із своєю сімєю , що підтверджуються актами державних виконавців ,матеріалами виконавчого провадження , в якому встановлено місце проживання боржника саме у подарованій ним квартирі, також як до так і після укладення договору дарування всі комунальні послуги у цій квартирі споживаються саме ОСОБА_2 , що підтверджується відповідями комунальних служб , які постачають послуги у спірну квартиру , тобто як до так і після укладення договору дарування фактичним володільцем та користувачем спірної квартири є саме ОСОБА_2, а його батько не вступав у право володіння чи користування вказаною квартирою.

Обдарований ОСОБА_3 в спірній квартирі ніколи не проживав та не проживає, має постійне місце проживання за адресою , яка зазначена ним в апеляційній скарзі від 19.04.2016 року на ухвалу суду (арк.с. 126) в якій він зазначає, що мешкає в Дніпровському районі м. Запоріжжя , та просить передати цивільну справу за місцем свого проживання до Ленінського районного суду м. Запоріжжя. В судове засідання, в якому певним чином вирішується доля цієї нерухомості (позбавлення саме його права власності на вказану квартиру) не зявився, будь яких заперечень з приводу позову не надіслав, фахівця в галузі права на захист своїх інтересів в судовому засіданні не найняв, що свідчить про його байдужість до вирішення поставлених на розгляд суду питань, які безпосередньо зачипають його права та інтереси.

Обставини того, що відповідач ОСОБА_2 фактично здійснив відчуження подарованого майна, у звязку із чим навіть змінив місце прописки та на даний час мешкає за адресою м. Запоріжжя, вул. Космічна 126 А, спростовується матеріалами справи, актами державних виконавців Жовтневого та Комунарського ВДВС Запорізького МУЮ від 16.02.2016 р. та 17.02.2016 р., листом гуртожитку ТОВ «Соцсфера», відповідно до якого ОСОБА_2 у будинку № 126 А по вулиці Космічній у місті Запоріжжя фактично не проживає та раніше не мешкав.

Враховуючи викладене, вчинений договір дарування є фіктивним та вчиненим без наміру настання наслідків, що ним обумовлено. Умисел відповідача ОСОБА_2 спрямований на укладення фіктивного правочину підтверджується тим, що останній, знаючи про примусове стягнення з нього за рішенням суду , з метою уникнення виконання зобовязань обдарував свого батька вказаним нерухомим майном. Умисел відповідача ОСОБА_2 спрямований на укладення фіктичного правочину, без настання реальних юридичних наслідків, що ним обумовлені, підтверджується тим, що батько відповідача ОСОБА_3, у спірній квартирі не проживає, комунальні платежі за утримання нерухомості не сплачує, по суті долею вказаної квартири не цікавиться, проживає в іншому місці. В сукупності вказані обставини свідчать про наявність умислу обох сторін правочину на укладення фіктивного правочину (договору дарування) без створення будь яких реальних юридичних наслідків, що виникають з договору дарування, сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину. ОСОБА_5, жодної дії як власник квартири з часу укладення договору дарування не здійснює.

За таких обставин,оскільки укладення договору дарування квартири ОСОБА_2 на користь свого батька ОСОБА_3 відбулось відразу після того як ОСОБА_2 стало відомо, що ОСОБА_1 вживає заходи для стягнення боргу в примусовому порядку шляхом заявлення відповідних позовів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання недійсним договору дарування підлягають задоволення, оскільки вказаний правочин є недійсним в силу його фіктивності, правочин не спрямований на настання реальних наслідків, що ним передбачені, а вчинений з метою ухилення відповідача ОСОБА_2 від виконання своїх грошових зобовязань перед ОСОБА_1 За таких обставин, суд вважає за необхідне застосувати наслідки недійсності правочину та повернути його сторони у попередній стан шляхом скасування державної реєстрації на спірну квартиру за ОСОБА_3

Керуючись ст. ст. 4, 10, 11, 59,60, 88, 208, 209, 212, 214-215, 292, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним внаслідок фіктивності договір дарування квартири АДРЕСА_4, укладений 06.09.2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за № 1185, зі скасуванням в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності ОСОБА_3 на квартиру № 27 у будинку № 71 Б по вулиці Артема у місті Запоріжжі .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В. М. Світлицька