пр. № 2-п/759/153/16
ун. № 759/7490/16-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2016 року Святошинський районний суд м. Києва у складі

головуючого Миколаєць І.Ю.

при секретарі Шелудько В.В.

за участі представника заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 - представника за дорученням ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ :

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва ухваленим 14.09.2016 р. у справі за вищезазначеним позовом, позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк» були задоволені. Стягнуто солідарно: з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1,ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк»» ( р/р 2 в ГУ НБУ по м.Києву та Київській області, , адреса: 04114, м.Київ, вул..Автозаводська, 54/19) заборгованість за кредитним договором № 002-2008-932 від 27.03.2008 року, яка станом на 13.05.2016 року становить54 000 (п»ятдесят чотири тисячі) доларів США.

Представник відповідача ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про скасування і перегляд заочного рішення посилаючись на поважність причин неявки відповідача, що викликані обов»язком суду відкласти розгляд справи у випадку подання зустрічної позовної заяви, яка була подана нею до канцелярії суду до початку судового засідання 14.09.2016 р., а також на неврахування судом тієї обставини, що договір поруки на момент пред»явлення позову був припинений, що і зазначалось у зустрічній позовній заяві.

У судовому засіданні представник заявника, а також діючи як представник відповідача ОСОБА_3 підтримує вимоги своєї заяви та просить її задовольнити.

Представник позивача у судове засідання не з»явився, про місце та час розгляду заяви повідомлений належним чином.

Розглянувши заяву про перегляд заочного рішення, заслухавши пояснення представника, перевіривши доказами обставини, на які посилається представник відповідача суд вважає, що заява про перегляд заочного рішення задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що 14.09.2016 року було ухвалене заочне рішення у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ст.232 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з"явився у судове засідання та не повідомив про причини неявки із поважних причин і докази, на які він посилається мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Тобто, необхідним є наявність двох обставин: неналежне повідомлення відповідача та посилання на докази, що мають істотне значення для правильного вирішення справи при її перегляді.

Як свідчать матеріали справи, у судове засідання, призначене судом на 18.07.2016 р. відповідачі, які були повідомлені належним чином (а.с.90,91), не з»явились. До судового засідання ОСОБА_3 була подана заява про відкладення розгляду справи (а.с.92). У судове засідання призначене на 14.09.2016 р. про яке відповідачі були повідомлені належним чином (а.с.98,99), повторно не з»явились. Судом ухвалено заочне рішення.

Приймаючи рішення про ухвалення заочного рішення, суд керувався як підставами можливості ухвалення такого рішення у відповідності до ч.4 ст.169, ч.1 ст. ст.224 ЦК України, які не передбачають встановлення або не встановлення судом поважності або неповажності неявки відповідача, так і процесуальними строками для ухвалення рішення. Тобто визначальним моментом заочного розгляду справи є лише належне повідомлення відповідача.

Як виявилось згодом, до початку розгляду справи судом 14.09.2016 р. представником відповідача до канцелярії суду 14.09.2016 р. була подана зустрічна позовна заява (а.с.107-110).

Таким чином, виходячи із норм, що регулюють питання подачі зустрічного позову та наслідків неявки в судове засідання особи, яка бере участь у справі, подача зустрічної позовної заяви не спричиняє автоматичне відкладення розгляду справи, а для цілей цього розгляду не може вважатись поважною причиною неявки відповідача у судове засідання.

Щодо другої обов»язкової обставини, яку суд повинен встановити при розгляді заяви про скасування заочного рішення. Представник заявника посилаючись на обставини початку невиконання позичальником умов кредитного договору, дати пред»явлення позову, керуючись правовим висновком Верховного Суду Україхни у справі № 6-53цс14 вважає припиненим договір поруки.

Вирішуючи по суті заяву про скасування та перегляд заочного рішення, суд виходить із наступного.

За умовами кредитного договору від 27.03.2008 р. , додаткових угод від 10.09.2009 р. , 08.10.2009 р., 14.08.2013 р. та графіку платежів позичальник зобов»язувався сплачувати платежі 10 числа кожного місяця, по 10.03.2037 р. Згідно розрахунку заборгованості, останній черговий платіж було здійснено 10.01.2104 р. Несплатою 10.02.2014 р. чергового платежу, ОСОБА_3 порушив умови крединого договору, Тобто з 11.02.2014 р. розпочався шестимісячний строк для звернення банку до позичальника. 19.08.2014 р. ПАТ «Універсал Банк» звернувся до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 із вимогою погашення заборгованості, а у випадку невиконання, термін повернення кредиту ним буде визначений таким, що настав достроково.

За правовим висновком ВС України у справі № 6-53цс14, на який посилається представник відповідача, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У вищезазначеній справі № 6-53цс14 суддя пов»язує пред»явлення вимоги саме до чергового платежу, але не вирізняє термінів «вимога» та «позов».

Слід зазначити, що розглядаючи дану справу, як і інші справи з цього приводу, суд притримується та згоден із окремою думкою судді ВС України у цій справі № 6-53цс14 Гуменюка В.І. щодо визначення термінів «вимога» та «позов», зокрема: «Аналізуючи зміст частини четвертої статті 559 ЦК України Судова палата дійшла висновку, що кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання повинен пред'явить саме позов до поручителя, а заявлена у цей строк вимога у будь-якій іншій формі, а за збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Такий висновок вважаю помилковим, виходячи з наступного.

Термін «вимога» є більш широким, ніж «позов», ці поняття не є тотожними. Термін «вимога» вживається в різних нормах Цивільного кодексу України по-різному й має різне значення залежно від контексту. Якщо порівняти частину четверту статті 559 ЦК України із частиною першою статті 555 цього Кодексу, то стає очевидним, що законодавець припускає як звернення з вимогою до поручителя, так і пред'явлення позову до нього. Виходячи з цього, стаття 555 ЦК України встановлює різні права та обов'язки поручителя у разі пред'явлення до нього вимоги або позову.

З огляду на це, пред'явлення вимоги, яка передбачена частиною четвертою статті 559 ЦК України, слід відрізняти від вимоги, яка називається «позов». Іншими словами, поручитель має отримати, відповідно основний боржник зобов'язаний пред'явити вимогу до поручителя, а вже після цього вирішувати питання щодо судового вирішення цього спору, оскільки сам факт отримання такої вимоги поручителем свідчитиме про те, що він повідомлений, і якщо він не буде добровільно виконувати свій обов'язок, це свідчитиме про порушення ним свого обов'язку.

Аналіз змісту статті 555 ЦК України, у якій вказано: «У разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов'язаний повідомити про це боржника, а в разі пред'явлення до нього позову - подати клопотання про залучення боржника до участі у справі», не дає підстав для висновку про її подвійне тлумачення частини четвертої статті 559 ЦК України. Тобто тут законодавець чітко каже, що вимога - це одне, і якщо вимога до тебе заявляється, ти повинен здійснити такі певні дії, а якщо позов - то ти заявляєш клопотання, бо ця справа вирішується в суді.

Вважаю, що в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України йдеться про вимогу до поручителя безпосередньо. Це преклюзивний строк, який не може бути перерваний заявленням вимог до суду, його закінчення свідчить про припинення зобов'язання поручителя і саме з таких підстав слід виходити при ухваленні рішення.».

Таким чином суд, виходячи із дати початку порушення позичальником умов крединого договору та дати пред»явлення вимоги (а не позову) про погашення заборгованості, не вбачає пропуску строку для звернення до поручителя.

З урахуванням відсутності посилань на такі докази, що мають істотне значення для правильного вирішення справи суд вважає, що підстав для скасування заочного рішення суду та призначення справи до розгляду в загальному порядку немає.

Керуючись ст.ст.37, 231, 232, 292 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 - представника за дорученням ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, залишити без задоволення.

Ухвала окремо від рішення суду оскарженню не підлягає. Заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя: