АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1939/16 Справа № 191/3790/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Бондаренко Г. В. Доповідач - Гайдук В.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Гайдук В.І.,

суддів Єлізаренко І.А., Калиновського А.Б.,

за участю секретаря Гулієва М.І.о,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_4, Друга синельниківська державна нотаріальна контора, про встановлення факту, визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним та визнання права приватної власності на 1/2 частину земельної ділянки в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його батько ОСОБА_5, після смерті якого відкрилась спадщина на земельну ділянку. У встановлений строк позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте, постановою нотаріуса йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з причини відсутності доказів родинного зв'язку з померлим. Оскільки, відповідач ОСОБА_2, який є сином померлого, отримав свідоцтво про право на спадщину позивач, уточнивши позовні вимоги, просив суд встановити факт того, що померлий ОСОБА_5 визнавав себе його батьком та визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 09 листопада 2013 року видане державним нотаріусом Другої синельниківської державної нотаріальної контори, визнати за ОСОБА_2 право приватної власності на 1/2 частку земельної ділянки, площею 6,390 га, розташованої на території Славгородської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, в порядку спадкування за законом. (а.с. 2-3, 110-111).

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2015 року позовні вимоги задоволено. Встановлено факт, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5, визнавав себе батьком ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року, в п. Октябрський Червоноармійського району Запорізької області.

Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 09 листопада 2013 року видане державним нотаріусом Другої Синельниківської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі № 2-1693, спадкова справа №149/2013

Визнано за ОСОБА_2, право приватної власності на 1/2 частку земельної ділянки, площею 6,390 га, розташованої на території Славгородської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належної померлому ОСОБА_5 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія НОМЕР_1 зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №128, в порядку спадкування за законом (а.с. 145-148).

В апеляційній скарзі відповідач посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права при ухваленні судового рішення, у зв'язку з чим ставить питання про його скасування та ухвалення нового про відхилення позовних вимог (а.с. 154-157).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 належала земельна ділянка, площею 6,390 га, яка розташована на території Славгородської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого на підставі розпорядження голови Синельниківської районної державної адміністрації №749-р від 02.12.2002 року (а.с. 8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер (а.с. 4).

У квітні 2013 року позивач звернувся до державного нотаріуса Другої синельниківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, однак, постановою від 25 вересня 2013 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину (а.с. 9).

Відповідно до матеріалів спадкової справи, 09 листопада 2013 року відповідач ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 (а.с. 46).

Підставою для отримання спадщини відповідачем стало встановлення факту родинних відносин між ним та ОСОБА_5 на підставі рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2013 року у справі №191/1152/13-ц за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин (а.с.35). 15 липня 2015 року провадження у даній справі було закрито відповідно до ч. 6 ст. 235 ЦПК України, у зв'язку з наявністю спору про право.

Як вбачається з свідоцтва про народження позивача, він народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року, в графі мати зазначена ОСОБА_6 в графі батько данні відсутні. В особливих позначках зазначено, що "дитина нажита не перебуваючи у законному шлюбі з батьком дитини за заявою матері дитини та по батькові ІНФОРМАЦІЯ_3" (а.с. 6, 205-208).

Відповідно до даних погосподарської книги № 7 Славгородської селищної ради Синельниківського району на 1974-1975-1976-ті роки, позивач ОСОБА_2 зазначений як син ОСОБА_5 (а.с. 194).

Частиною 2 ст. 256 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в ч.2 п.15 постанови Пленуму від 25.05.1998 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» - заяви про встановлення факту визнання батьківства щодо дитини, народженої до 01 жовтня 1968 року, розглядаються судом у випадках, коли померла особа визнавала себе батьком дитини до цієї дати.

Наведені в апеляційній скарзі доводи стосовно того, що спадкодавець не визнавав себе батьком позивача є необґрунтованими, зокрема, військовий квиток відповідача не може бути доказом того факту чи визнавав ОСОБА_5 позивача своїм сином чи ні. Пояснення свідків, які були запрошені кожною із сторін справи, мають суперечливий характер, щодо даного факту. Проте, в погосподарській книзі, позивач ОСОБА_2 зазначений як син ОСОБА_5 З витребуваної судом копії актового запису про народження позивача не вбачається, що батьком ОСОБА_2 була зазначена інша особа.

Визнаючи факт того, що за життя ОСОБА_5 визнавав себе батьком позивача ОСОБА_3 суд дав належну правову оцінку обставинам справи та доказам у справі, в тому числі і свідченням свідків. Тому наведені в апеляційній скарзі доводи щодо незгоди з висновками суду про встановлення факту є переоцінкою обставин та доказів, яким дана оцінка судом відповідно до ст.212 ЦПК України.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст.1296 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку і в частині визнання за позивачем права на частину спадкового майна, що залишилося після смерті ОСОБА_5, а саме частку земельного паю.

Отже, доводи апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують, тому судова колегія приходить висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: