АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц-/790/2456/16 Головуючий І інстанції: Грінчук О.П.
Категорія: договірні Доповідач: Івах А.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Івах А.П.,

суддів - Пономаренко Ю.А., Котелевець А.В.

при секретарі - Лашаковій Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 09 червня 2015 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

в с т а н о в и л а:

24 листопада 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 22 липня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір ML - 703/213/2008, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 131 448,36 доларів США з терміном повернення до 22 липня 2023 року зі сплатою процентів за його користування в розмірі 4,49% річних. Також 22 липня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, відповідно до якого останній зобов'язався нести відповідальність як солідарний боржник за виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору. Зобов'язання за кредитним договором відповідач ОСОБА_1 не виконала, а тому у останній перед банком утворилася заборгованість в сумі 143 365,21 доларів США. 12 листопада 2010 року відповідно до договору факторингу до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до боржника за вказаним кредитним договором. З урахуванням уточненихпозовних вимог, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості у розмірі 14 067 556,56 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 09 червня 2015 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю ОТГІ «Факторінг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення боргу - відмовлено у зв'язку із спливом позовної давності.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ ОТП «Факторинг України» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що судом безпідставно застосовано позовну давність, неповно з'ясовані істотні обставини справи, ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 01 вересня 2015 року апеляційну скаргу ТОВ ОТП «Факторинг України» було задоволено частково. Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 09 червня 2015 року було скасовано, ухвалено нове, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитом у розмірі 2095577,72 грн.. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пеню у розмірі 2095577 грн.. Вирішено питання щодо судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 січня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Апеляційного суду Харківської області від 01 вересня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В ході нового апеляційного розгляду справи, заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, що з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені у суді першої інстанції, з урахуванням, що представник позивача просив зменшити розмір заборгованості за кредитом з 14067556 грн. 56 коп. до 2018534 грн. 24 коп., в межах позовної давності, в іншій частині позов підтримав, а також доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного:

Розглядом справи встановлено, підтверджено наявними у справі доказами, що 22 липня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір ML - 703/213/2008, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 131 448,36 доларів США строком до 22 липня 2023 року зі сплатою процентів за його користування в розмірі 4,49% річних.

22 липня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, відповідно до якого останній зобов'язався нести відповідальність як солідарний боржник за виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору.

12 листопада 2010 року відповідно до договору факторингу до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до боржника за вказаним кредитним договором в сумі 143 365,21 доларів США.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_1 умов кредитного договору, остання допустила заборгованість за кредитним договором, яка станом на 09 червня 2015 року становила 14 067 556,56 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в сумі 128 527,28 доларів США, заборгованість по сплаті процентів у сумі 14 837,93 доларів США, пені у сумі 11 042 550,63 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, суд першої інстанції, встановивши дійсні обставини справи, виходив із того, що ОСОБА_1 здійснила останній платіж за кредитним договором 11 січня 2010 року за квитанцією №13, а право вимоги у позивача виникло з моменту придбання кредитного портфелю, у тому числі і щодо заборгованості за спірними договорами Кредиту та Поруки, тобто з 12 листопада 2010 року, а тому суд вважав, що позивач звернувся до суду поза межами строку позовної давності.

Повністю погодитися з висновком суду першої інстанції не можна, оскільки дійшов він його без повного, всебічного з'ясування дійсних обставин справи, прав і обов'язків сторін у правовідносинах, що виникли між ними, належної оцінки наявних у справі доказів у їх сукупності.

За положеннями ч. 1 ст. 1054 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як передбачається нормою ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частина 1 ст. 612 ЦК України говорить про те, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України, встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом.

Згідно зі ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За умовами кредитного договору № ML - 703/213/2008 від 22 липня 2008 року (а.с.5-8) строк повернення кредитних коштів визначено 22 липня 2023 року.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми закону зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення в обумовлений сторонами строк.

Аналізуючи умови договору кредиту укладеного між сторонами та змістом зазначених правових норм, судова колегія доходить висновку, що підстави у цьому конкретному випадку для застосування позовної давності відсутності. Кредитор протягом всього часу до закінчення строку виконання останнього зобов'язання - 22 липня 2023 року вправі був заявити вимоги до ОСОБА_1 про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 303 ЦПК України судовою колегією в ході розгляду справи дослідженні нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Так, 05 липня 2013 року приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1 (а.с. 273) за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна пропонувалось задовольнити вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» щодо залишку заборгованості за кредитом та відсоткам за користування кредитом.

На підставі рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 31 грудня 2013 року вказаний виконавчий лист від 05 липня 2013 року було визнано таким, що не підлягає виконанню у зв'язку з тим, що при його вчиненні нотаріус не переконався у безспірності розміру заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна», суд вважав, що останній повинен був звертати стягнення виключно у судовому порядку (а.с.271).

Отже судова колегія вважає, що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитом (тіло кредиту та відсотки за користування) в межах позовної давності підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_1 у розмірі 2018534грн. 24 коп., які представник позивача у відповідності до вимог ст. 31 ЦПК України в ході апеляційного розгляду справи і просив стягнути з відповідачів.

Відповідно до п. 3.1.1. кредитного договору за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим договором строки, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку пеню у розмірі 1% від суму несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочки.

За нормою ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за який нараховується пеня, окремо. Право на стягнення пені виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність повинна обчислюватися з того дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачається, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Судова колегія вважає, що розмір пені, яку вимагає позивач стягнути з відповідачів 1104255 грн. 63 коп. можливо зменшити до 2000000 грн..

При цьому судова колегія керується положеннями ч. 2 ст. 551 ЦК України, відповідно до яких розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, та виходить із засад розумності, виваженості та справедливості.

Отже, позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» підлягають частковому задоволенню. З ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за кредитом у розмірі 2018534 грн. 24 коп. та 2000000 грн. - пені, а всього - 4018534 грн. 24 коп..

У відповідності до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судові витрати у розмірі 1827 грн., понесені позивачем при поданні апеляційної скарги.

Щодо позовних вимог пред'явлених до ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, що утворилася у ОСОБА_1 в результаті неналежного виконання взятих на себе зобов'язань, судова колегія, з урахуванням встановлених дійсних обставин справи, підстав для їх задоволення не вбачає.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Порука є зобов'язально-правовим засобом забезпечення виконання зобов'язання, що виникає на підставі договору.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Разом із тим, позивач з часу набуття права вимоги за кредитними договорами, а саме з 12 листопада 2010 року (а.с.11-17) не пред'являв до ОСОБА_2 вимоги як до поручителя.

Відповідно до умов договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12 листопада 2010 року, п 4.3. - продавець узяв на себе зобов'язання повідомити Боржників Поручителів про укладення вказаного договору протягом 20 робочих днів з дати набрання чинності (а.с.13).

З висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивача, пред'явлених до ОСОБА_2 судова колегія погоджується, оскільки наявні матеріали справи не містять належних та допустимих, у розумінні вимог ст. ст. 57-59 ЦПК України, доказів, які б спростували його, або підтверджували факт пред'явлення вимог до останнього в межах строків позовної давності.

За таких обставин, судова колегія апеляційну скаргу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» находить такою, що підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню.

Керуючись ст.. ст.. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 09 червня 2015 року скасувати.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором ML - 703/213/2008 у загальному розмірі 4018534 грн. 24 коп. (чотири мільйони вісімнадцять тисяч п'ятсот тридцять чотири гривні двадцять чотири копійки)

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» судові витрати у розмірі 1827 грн..

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -