Справа № 127/1601/16-ц
Провадження № 2/127/1859/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2016 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука М.М.,

при секретарі Кондратюк І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в здійсненні права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення з малолітньою дитиною, -

в с т а н о в и в :

До Вінницького міського суду Вінницької області в січні 2016 року звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в здійсненні права власності.

Позовна заява мотивована тим, що на підставі договору купівлі продажу від 25.05.2002 року ОСОБА_1 є власником квартири № 38, що знаходиться в буд. 18 по вул. Червоноармійській у м. Вінниці. Право власності ОСОБА_1 на зазначену квартиру зареєстровано 22.05.2002 року КП «ВООБТІ» за реєстраційним номером 1550/47970.

15.08.2008 року на прохання сина, ОСОБА_3 ОСОБА_1 дала згоду на вселення та реєстрацію постійного місця проживання в квартирі його тодішній дружині ОСОБА_2

10.05.2011 року в їх сімї народилась донька ОСОБА_4, місце проживання якої також зареєстровано в вищевказаній квартирі.

20.09.2013 року ОСОБА_2 таємно, вивезла з квартири свої особисті речі, усе майно, набуте під час шлюбу з ОСОБА_3, а також речі, які ОСОБА_1 надала в користування в їх сімї.

Вивезення меблів, пральної машини, холодильника, телевізора, компютера, мікрохвильової печі, постільної білизни, посуду та інших речей домашнього вжитку свідчить про виїзд ОСОБА_2 з квартири ОСОБА_1 на інше місце постійного проживання. З собою ОСОБА_2 забрала і онуку ОСОБА_1 ОСОБА_4

З приводом самочинних дій ОСОБА_2 ОСОБА_3 звертався до 1-го відділу міліції ВМВ УМВС України у Вінницькій області. Висновком від 23.09.2013 року ОСОБА_3 повідомлено, що даний спір є цивільно правовим.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04.03.2014 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано.

Згідно довідки ТОВ «ЖЕО» від 12.01.2016 року № 115 в належній ОСОБА_1 квартирі зареєстровані: ОСОБА_3 син ОСОБА_1, з 15.08.2008 року; ОСОБА_2 невістка ОСОБА_1, з 15.08.2008 року; ОСОБА_4 онука ОСОБА_1, з 15.06.2011 року.

Відповідно до акту від 30.09.2013 року складеного мешканцями будинку № 8 по вул. Червоноармійській у м. Вінниці, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 засвідченого директором ТОВ «ЖЕО», ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1, не проживає з 20.09.2013 року.

Актами від 02.12.2014 року та від 12.01.2016 року, складеними за участю представників ТОВ «ЖЕО» також підтверджується, що за вказаною вище адресою ОСОБА_2 не проживає з 20.09.2013 року.

Реєстрація в помешканні ОСОБА_1 ОСОБА_2, яка є для неї сторонньою особою, заважає їй здійснювати повно ї незаперечно свої права користування та розпорядження майном. Окрім того ОСОБА_1 є пенсіонеркою і несе додаткові витрати по оплаті житлово комунальних послуг.

Вище викладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням квартири АДРЕСА_2 шляхом визнання ОСОБА_2, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, такою, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням.

До початку розгляду справи по суті відповідач ОСОБА_2 заявила зустрічний позов, який обґрунтувала тим, що на момент вселення у спірну квартиру умов проживання там не було, квартира була без меблів в стані демонтажу. Одразу після вселення ОСОБА_2 перевезла свої речі з м. Гнівань від своєї матері, меблі та речі, які її матір дала в користування та побутову техніку, яку ОСОБА_2 придбала ще до шлюбу. До народження доньки ОСОБА_4 в спірній квартирі ОСОБА_2 своїми силами та за власні кошти постелила керамічну плитку в кухні та сан. вузлі, залила підлогу, постелила ламінат, вирівняла стелі, стіни, наклеїла нові шпалери і т.д. Просила усунути перешкоди в користуванні квартирою шляхом вселення в одну з кімнат ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 та малолітньої доньки ОСОБА_4, 2011 року в квартиру за № 38, буд. 18, по вул. Червоноармійська в м. Вінниці.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_8 по первісному позову позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити, аргументуючи мотивами викладеними в позовній заяві.

Відповідач по первісному позову ОСОБА_2 свої вимоги підтримала в повному обсязі, аргументуючи їх мотивами викладеними в зустрічній позовній заяві та просила задовольнити, первісні позовні вимоги не визнала і просила відмовити в їх задоволенні.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Вінницької міської ради просила відмовити у задоволенні первісного позову. В інших позовних вимогах просила задоволити. Справу просить розглянути, враховуючи інтереси малолітньої дитини.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що ОСОБА_2 працювала бухгалтером на Фермерському господарстві «Бондарук». У 2012 році у ОСОБА_2 виник конфлікт з її чоловіком ОСОБА_3 Через деякий період часу до ОСОБА_9 подзвонив чоловік і попросив звільнити ОСОБА_2 з роботи. ОСОБА_9 не подобались такі конфлікти і останній звільнив її. Характеризує ОСОБА_2 як гарного бухгалтера.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що з родиною ОСОБА_2 знаходиться у сусідських відносинах. Бачив, як у вересні 2013 року 5 молодиків у супроводі ОСОБА_2 зайшли до вищевказаної квартири, після чого почали виносити речі. Через деякий час ОСОБА_7 запитав ОСОБА_3 чи вони переїжджають, на що останній відповів, що жінка збирає речі. Пройшовши рік після того ОСОБА_7 побачив, як ОСОБА_2 ходила під вікнами будинку.

Свідок ОСОБА_10 пояснила суду, що зі сторонами перебуває у дружніх відносинах і 20.09.2013 року звязалась з ОСОБА_1 і та їй повідомила, що її син ОСОБА_3, прийшовши додому з роботи, помітив, що у квартирі немає нічого, також немає його дружини ОСОБА_2 та доньки. Після чого визвав наряд міліції на місце події. ОСОБА_10 разом із ОСОБА_1 приїхавши на місце події, після чого зайшли до квартири ОСОБА_1, квартира була пуста. Також вказала, що у 2002 році ОСОБА_1 купила дану квартиру.

Допитана в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_5 пояснила, що з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебуває у сусідських відносинах з 2002 року. Люди добрі, порядні. 20.09.2013 року до неї постукала ОСОБА_1 та ОСОБА_10, запропонувавши їй зайти до квартири ОСОБА_1 Після чого як вони зайшли до квартири, квартира була пуста. Потім приїхав наряд міліції і ОСОБА_5 та ОСОБА_10 покинули квартиру. Пояснила, що ОСОБА_3 у квартирі зробив ремонт власними руками. Завжди знаходив час для дитини приділяв їй свою увагу.

Свідок ОСОБА_11 пояснив суду, що з ОСОБА_3 перебуває у дружніх відносинах приблизно 4 роки. Повідомив, що ОСОБА_3 прийшовши від ОСОБА_11 додому, квартира пуста немає ні дитини ні жінки. Після чого вони поїхали до місця проживання дружини в м. Гнівань. Квартиру ніхто не відчиняв, на телефонні дзвінки ОСОБА_2 не відповідала.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснив, що з ОСОБА_2 перебуває у робочих відносинах. У 2008 році ОСОБА_12 перевозив у робочий день речі (холодильник, газова пічка, кухонний стіл і т.д.) з м. Гнівань до м. Вінниця у квартиру АДРЕСА_3. у присутності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 У квартирі на кухні був зроблений ремонт інші кімнати були без ремонту.

Свідок ОСОБА_3 пояснив суду, що ОСОБА_1 є його матірю, ОСОБА_2 являється його колишньою дружиною. Проживали разом з ОСОБА_2 ще до одруження. Одружилися 29.04.2008 року. Під час шлюбу у сторін народилося двоє дітей донька ОСОБА_13, яка померла у віці 29 днів та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4. ОСОБА_2 20.09.2013 року виїхала з квартири, забравши всі речі. Квартира належить його матері ОСОБА_1

В судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснила, що зі сторонами перебуває у дружніх відносинах. ОСОБА_14 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_5 з 1989 року. Вказує, що ОСОБА_2 проживає в кв. 9 з чоловіком та дитиною. Вселилась ОСОБА_2 у 2014 році, відразу почали робити ремонт. Інколи бачить матір ОСОБА_2 Квартира перебуває у власності матері ОСОБА_2

По справі встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири № 38 за адресою: м. Вінниця, вул. Червоноармійська 18, що в м. Вінниці, що підтверджується матеріалами справи та визнано сторонами по справі.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04.03.2014 року, яке набуло законної сили 15.03.2014 року, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано. (а.с.12)

Згідно актів від 24.12.2014 року № 1020 та від 12.01.2016 року № 2039, посвідченого директором ТОВ «ЖЕО» з 20 вересня 2013 року ОСОБА_2, ОСОБА_4О за адресою: АДРЕСА_4 не перебувають, що підтверджується підписами сусідів (а.с. 10).

Відповідно до відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Вінницькій області ОСОБА_2 (з 2008 року) зареєстрована у вище зазначеній квартирі. (а.с. 17)

23.09.2013 року до 1-го відділу міліції ВМВ УМВС України у Вінницькій області надійшла заява ОСОБА_3, де він вказує, що ОСОБА_2 винесла їх спільні речі та речі його матері. Також з відповідною заявою звернулась ОСОБА_2 про надання доступу до її речей.

30.10.2013 року до 1-го відділу міліції ВМВ УМВС України у Вінницькій області надійшла заява від ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючої за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_6 про прийняття мір до її чоловіка ОСОБА_3, який не пускає її разом з донькою до квартири.

04.11.2014 року до чергової частини Вінницького МВ УМВС України у Вінницькій області надійшли матеріали звернення від ОСОБА_2 з проханням прийняти міри до її колишньої свекрухи ОСОБА_1

13.11.2014 року До Вінницького МВ по тел. «102» надійшло повідомлення від ОСОБА_2 про те, що у неї виникло непорозуміння із колишньою свекрухою ОСОБА_1, яка перешкоджає їй та доньці проживати в ІНФОРМАЦІЯ_7.

28.01.2015 року до чергової частини Вінницького МВ УМВС України у Вінницькій області надійшли матеріали письмового звернення від ОСОБА_2, з проханням прийняти міри до її колишньої свекрухи, ОСОБА_1, яка не впускає її до квартири за адресою м. Вінниця, вул. Стрілецька (Червоноармійська), 18, кв. 38 де ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_4 прописана. При цьому ОСОБА_1 повідомила, що вона нікого не бажає впускати до квартири.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Статтею 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені у ч. 2 ст. 64 ЖК Української РСР, а саме: дружина наймача (власника), їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача (власника) може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем (власником) і ведуть з ним спільне господарство. Таку ж норму містить також стаття 405 ЦК України.

Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Статтею 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України.

Згідно ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені у ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, тобто дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Згідно роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року (з останніми змінами від 25.05.1998 року) "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійснення правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

Відповідно до норм ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

За змістом ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

За змістом зазначених норм матеріального права, відсутність або наявність факту реєстрації за місцем проживання сама по собі не впливає на реалізацію права на житло.

Таким чином, право на користування житловим приміщенням може ґрунтуватися на документальній підставі (довідка про наявність зареєстрованих осіб на житловий площі) та на законі (ст. 405 ЦК України, ст. 156 ЖК Української РСР, ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства»).

В ході розгляду справи встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_8 (Червоноармійська) 18, кв. 38, що підтверджується відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Вінницькій області. По справі встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є членом сім'ї позивача, а саме: дружиною сина позивача ОСОБА_3 Вона вселилися та була зареєстровані у спірній квартирі в 2008 році разом з своїм чоловіком на правах члена сім'ї власника квартири як невістка. При цьому в ході судового розгляду сама позивач ОСОБА_1 стверджувала, що відповідач ОСОБА_2 разом з чоловіком проживала в належній їй квартирі та користувалась належними їй речима.

Суд вважає, що позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження факту, що її невістка та онучка ОСОБА_4 не проживають в спірній квартирі без поважних причин, що позивач не чинила їм перешкод в користуванні спірною квартирою, а також що відповідач ОСОБА_2 крім спірної квартири має в користуванні чи у власності інше житло.

Надані позивачем ОСОБА_1 акти не підтверджують факт не проживання відповідач ОСОБА_2 у спірній квартирі з 20.09.2013 року без поважних причин.

При цьому доводи позивача і її представника про те, що відповідач не проживає в спірному приміщенні без поважних причин, що вона добровільно покинули приміщення і позивач будь-яких перешкод в користуванні даною квартирою відповідачу не чинила, не знайшли підтвердження достовірними і переконливими доказами, оскільки позивач жодного належного доказу в підтвердження вказаних обставин суду не надала.

Варте уваги і те, що позивач ОСОБА_1 в заперечення доводів відповідача лише усно пояснювала, що вона будь-яких перешкод в користуванні спірною квартирою відповідачам не чинила, але при цьому й не надала доказів, що відповідач має вільний доступ до спірної квартири, або що вона давала їй ключі від квартири, а вони відмовились.

Суд, виходячи з вищевикладеного, вважає, що ОСОБА_1А чинила перешкоди у проживанні ОСОБА_2 з неповнолітньою дитиною в квартирі за адресою: м. Вінниця, вул. Стрілецька (Червоноармійська), 18, кв. 38, в якій вона і дитина зареєстровані, а тому проживати вони там не могли з поважних причини, а отже відсутні підстави для задоволення первісного позову ОСОБА_1 щодо визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Оскільки судом встановлено, що поважний факт непроживання ОСОБА_2 з малолітньою дитиною за адресою: м. Вінниця, вул. Стрілецька (Червоноармійська), 18, кв. 38 з вересня 2013 року знайшов своє підтвердження під час дослідження доказів в судовому засіданні в звязку з перешкодами з боку власника та неприязними відносинами, які виникли між ОСОБА_2 та колишніми чоловіком і свекрухою, суд приходить до висновку, що право ОСОБА_2 на проживання в квартирі підлягає захисту, а тому зустрічний позов в цій частині про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення з малолітньою дитиною підлягає задоволенню.

Також посилання ОСОБА_1 на те, що вона не перешкоджала проживанню онучки, також не знайшли свого підтвердження, крім її слів.

Водночас суд зазначає, що ОСОБА_2 підлягає вселенню до саме до спірної квартири, а не однієї з кімнат, як вона неконкретизовано зазначає в прохальній частині. Це не позбавляє її в подальшому звернутись до суду з окремим позовом про визначення порядку користування житлом тощо.

Стосовно позовної вимоги про зобовязання відповідачів не чинити перешкод в користуванні будинком, то суд вважає, що судове рішення має бути наслідком чинного правового регулювання та не може регулювати правовідносини, що виникнуть у майбутньому.

Оскільки у суду відсутні докази того, що право позивача щодо користування квартирою буде якимось чином порушене відповідачами після вселення позивача, то вимога про зобовязання відповідачів на майбутнє не чинити перешкод є передчасною.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, в звязку з чим суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати в розмірі 275,60 грн.

Керуючись ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст.ст. 1, 3 Конвенції про права дитини, ст.ст. 317, 321, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст.ст. 9, 64, 71, 72, 156 Житлового кодексу України, ст. 7 Сімейного кодексу України, ст.ст. 8, 18 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 3, 10,11, 60, 61, 88, 212 -215 ЦПК України, суд-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в здійсненні права власності залишити без задоволення.

Зустрічний позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення з малолітньою дитиною задовольнити частково.

Усунути перешкоди в користуванні квартирою шляхом вселення ОСОБА_2 та малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_9, в квартиру за № 38, будинок № 18 по вул. Стрілецькій (Червоноармійській) в м. Вінниці.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 275 гривень 60 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з дня проголошення, а особами, які не були присутні під час проголошення - протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя