Справа № 642/19/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2016 р. Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Проценко Л.Г.

при секретарі Канаєвій К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові скаргу представника стягувача ОСОБА_1 на неправомірну бездіяльність державного виконавця Ленінського ВДВС ХМУЮ,

ВСТАНОВИВ :

Стягувач ОСОБА_1 звернувся до суду із даною скаргою, в якій зазначив, що 20 серпня 2015р. подав до Ленінського ВДВС виконавчий лист від 17 серпня 2015р., виданий Ленінським районним судом м. Харкова про стягнення на його користь заборгованості з ОСОБА_2 Проте, до цього часу, він не отримував від виконавчої служби жодної інформації про те, чи виконане рішення суду, хоча сплинуло майже сім місяців. В скарзі просив: визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Ленінського ВДВС ХМУЮ, в провадженні якого перебуває виконавчий лист, щодо ненаправлення стягувачу постанови про відкриття виконавчого провадження; зобовязати державного виконавця Ленінського ВДВС ХМУЮ невідкладно направити засобами поштового звязку на адресу стягувача, що зазначена в цій заяві, постанову про відкриття виконавчого провадження; визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Ленінського ВДВС ХМУЮ щодо невиконання заочного рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 24 січня 2014р. та Апеляційного суду Харківської області від 05.03.2015р. у строк, передбачений ч.2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження»; зобовязати державного виконавця Ленінського ВДВС ХМУЮ, фактично виконати заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 24 січня 2014р. та Апеляційного суду Харківської області від 05 березня 2015р.; стягнути з Ленінського ВДВС ХМУЮ на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати в розмірі 1102,40 грн.

Представник заявника подала до суду заяву про розгляд скарги в їх відсутність.

Державний виконавець Ленінського відділу ДВС ХМУЮ ОСОБА_3 подала до суду заперечення на скаргу та заяву про розгляд скарги в їх відсутність.

Суд, дослідивши матеріали скарги, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 24 січня 2014р. задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики, за яким з відповідачів солідарно стягнуто заборгованість 724596,00 доларів США та судовий збір у розмірі по 1147 грн. з кожного. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 05 березня 2015р. заочне рішення суду першої інстанції змінено та з відповідачів стягнуто заборгованість 273608,38 грн. та пеню в сумі 217809,25 грн.

За даними рішеннями 17.08.2015р. Ленінським районним судом м. Харкова було видано виконавчий лист про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1

ОСОБА_1 20 серпня 2015р. подав до Ленінського ВДВС ХМУЮ вказаний виконавчий лист разом із заявою про відкриття виконавчого провадження стосовно боржника.

Постановою державного виконавця Ленінського ВДВС ХМУЮ ОСОБА_6 від 26.08.2015р. відкрито виконавче провадження ВП №48542221 за вказаною заявою ОСОБА_1

Ленінським відділом ДВС ХМУЮ надано копію листа №16691 від. 27.08.2015р. про направлення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження від 26.08.2015р. Проте не надано будь-яких відомостей про поштову реєстрацію відправки цього листа, або про його отримання ОСОБА_1 поштою.

На даному листі є підпис представника ОСОБА_1 про отримання на руки вказаної постанови лише 06.04.2016 року.

Також, Ленінським відділом ДВС ХМУЮ надано копії документів з матеріалів виконавчого провадження: акту державного виконавця Ленінського ВДВС ОСОБА_3 від 06.04.2016р. про вручення наручно боржнику копії постанови та пропозиції добровільного виконання рішення суду в строк до 13.04.2016р.; відповіді ПФУ на запит від 17.11.2015р. щодо перебування боржника ОСОБА_2 на обліку та розміру її пенсії; інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованої 26.04.2016р. щодо наявності нерухомого майна у ОСОБА_2; повідомлення від 12.04.2016р. та повторного повідомлення від 25.04.2016р. державного виконавця Коваленко М.А. на імя ОСОБА_1 про подальший порядок виконання рішення суду.

Згідно розпорядження №10 від 08.02.2016р. по Ленінському ВДВС ХМУЮ, за старшим державним виконавцем Коваленко М.А. закріплено територіальну дільницю №18 у звязку зі звільненням ст.державного виконавця Головенко О.М.

Аналізуючи правовідносини, що склалися, суд дійшов висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.5 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», копія постанови про відкриття виконавчого провадження надсилається не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Згідно до ч.2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк.

З наданих до суду копій матеріалів виконавчого провадження не вбачається достатніх підтверджень про направлення поштою копії постанови про відкриття виконавчого провадження на адресу ОСОБА_1 не надано ні реєстрів поштової відправки, ні поштового повідомлення про отримання або неотримання ОСОБА_1 листа із зазначеною постановою.

Окрім того, після відкриття виконавчого провадження державним виконавцем Биченко А.О. 26.08.2015р., не надано будь-яких документів, які б підтверджували вчинення дій із виконання судового рішення в період до 17.11.2015 року.

Реальні дії, спрямовані на виконання судового рішення, згідно до наданих Ленінським ВДВС копій документів, проводилися лише після прийняття виконавчого провадження державним виконавцем Коваленко М.А. після лютого 2016 року.

Достовірних відомостей, про перебування зазначено виконавчого провадження у інших державних виконавців, окрім ОСОБА_6 та ОСОБА_3 суду не надано.

Таким чином, суд визнає неправомірною бездіяльність державного виконавця Ленінського ВДВС ХМУЮ ОСОБА_6, що полягає у не направленні поштою ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження, а також щодо невжиття дій з виконання рішень суду у шестимісячний строк, визначений ч.2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження».

Оскільки на даний час постанова про відкриття виконавчого провадження вручена державним виконавцем Коваленко М.А. представнику ОСОБА_1 то задоволення вимог про невідкладне направлення заявнику цієї постанови поштою задоволенню не підлягають.

Також, не підлягає задоволенню вимога про зобовязання державного виконавця Ленінського ВДВС ХМУЮ фактично виконати вищезазначені рішення суду, так як на даний час державним виконавцем Коваленко М.А. вчинюються дії, направлені на виконання цих рішень.

Задовольняючи скаргу частково суд враховує не тільки норми національного законодавства, а й прецедентну практику Європейського Суду з прав людини зокрема, щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує справедливий, упродовж розумного строку, судовий розгляд, завершальною стадією якого є виконання судового рішення.

Так, у своїх рішеннях від 29.06.2004 року по справі «ОСОБА_4 проти України», від 20.07.2004 року в справі «Шмалько проти України», від 27.07.2004 року у справі «Ромашов проти України», від 09.11.2004 року у справі «Бакай та інші проти України», від 11.01.2005 року у справі «Дубенко проти України», від 22.02.2005 року у справі «Шаренок проти України», від 05.04.2005 року у справі «Вараниця проти України», від 19.04.2005 року у справах «Піряник проти України», «Долгов проти України», «Щербанов проти України», від 03.05.2005 року у справі «Василенков проти України», від 07.06.2005 року у справі «Фукльов проти України», від 21.06.2005 року у справі «ОСОБА_7 проти України», від 13.09.2005 року у справі «Лютих проти України», від 06.09.2007 року у справах «Шамрай проти України», «Лозинський та інші проти України» Європейський Суд з прав людини відзначив, що право на суд, закріплене в ч. 1 ст. 6 Конвенції, було б лише ілюзією, якщо б держави допускали такий стан речей, коли рішення національних судів залишалися б невиконаними. З посиланням на свою попередню прецедентну практику, сформульовану в його попередніх аналогічних справах, Європейський Суд зазначив, що тлумачення ч. 1 ст. 6 Конвенції винятково як такої, що стосується доступу до суду та процедури розгляду справи у суді, було б несумісним із принципом верховенства права, який держави-учасниці зобовязались дотримувати, ратифікуючи Конвенцію. Зважаючи на це, виконання рішення будь-якого суду повинно розглядатись у світлі вимог ст. 6 Конвенції як складова частина «процесу у справі.

Таким чином Європейський Суд дійшов висновку, що неспроможність держави вжити належних заходів для виконання рішення суду впродовж строку, визначеного національним законодавством, означає позбавлення ч. 1 ст. 6 Конвенції її корисного значення.

З огляду на вказане, на підставі наданих Ленінським ВДВС ХМУЮ документів, судом достовірно встановлено, що державний виконавець Биченко А.О. в рамках своєї діяльності по виконанню зазначених рішень судів, не вжив всіх можливих та необхідних дій для своєчасного, повного та неупередженого виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 388 ЦПК України, судові витрати, повязані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на відділ державної виконавчої служби, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Покладення судових витрат саме на відділ державної виконавчої служби, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника, зазначено також у Постанові Пленуму Верховного Суду України 26.12.2003 N 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження».

Згідно із ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу й витрати сторін та їх представників, що повязані з явкою до суду; витрати, повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, повязані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

В п. 48 Постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року зазначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано в п. 2 ч. 3 ст. 79, ст. ст. 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї Постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

На підтвердження витрат, понесених скаржником на правову допомогу, до скарги заявника був доданий договір про надання правової допомоги із товариством з обмеженою відповідальністю «Харківський центр правової допомоги» з доданою до нього калькуляцією-рахунком про перелік виконаних робіт (наданих послуг) з надання правової допомоги від 12.03.2016р. №01-12/03-16, а також квитанція до прибуткового касового ордера про сплату послуг з надання правової допомоги у визначеному договором та додатком до нього розмірі в сумі 1102 грн. 40 коп. Зазначена сума не перевищує гранічний розмір правової допомоги, передбачений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Крім того, суду надано копію Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зі змісту якої вбачається, що основним видом економічної діяльності підприємства ТОВ «Харківський центр правової допомоги» є діяльність у сфері права (код 69.10), наказ по підприємству про визначення особи, відповідальної за представництво інтересів скаржника в ході розгляду справи та копія диплому цієї особи про набуття нею вищої освіти за спеціальністю «Правознавство».

За таких обставин, вимога про компенсацію скаржнику витрат на правову допомогу за рахунок органу державної виконавчої служби є обґрунтованою.

На підставі ст.ст.1, 2, 11, 25, 30, 31, 82 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 383-389 ЦПК України , суд -

УХВАЛИВ :

Скаргу ОСОБА_1 на неправомірну бездіяльність державного виконавця Ленінського ВДВС ХМУЮ - задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Ленінського ВДВС ХМУЮ ОСОБА_6, що полягає у не направленні поштою ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження від 26.08.2015р., а також щодо невжиття дій з виконання заочного рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 24.01.2014р. та апеляційного суду Харківської області від 05.03.2015р. у шестимісячний строк, визначений ч.2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження».

Стягнути з Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу у звязку із поданням даної скарги в розмірі 1102 (одна тисяча сто дві) грн. 40 коп.

В задоволенні іншої частини скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 5 денний строк з дня проголошення ухвали.

Суддя Л.Г. Проценко