Номер провадження: 22-ц/785/1579/16
Головуючий у першій інстанції Дєтков О. Я.
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Процик М.В., Сєвєрова Є.С,

при секретарі судового засідання Сідлецька Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» - Борщенко Костянтина Юрійовича на рішення Березівського районного суду Одеської області від 17.04.2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

03.03.2014 року до Березівського районного суду Одеської області звернулось Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості. В обґрунтування позивач посилався на те, що 14.12.2007 року між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, згідно якого банк надав останньому кредит в сумі 49 551,69 доларів США під 13% річних. Дата остаточного повернення кредиту 14.12.2014 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором цього ж дня банк уклав договір поруки з ОСОБА_4. Однак до теперішнього часу відповідачі свої зобов'язання належним чином не виконують. Станом на 14.01.2014 року утворилася прострочена заборгованість у розмірі 49467,55 доларів США, що за курсом НБУ на 14.01.2014 року складає 395394,13 грн., 24770,79 доларів США - заборгованість за відсотками, що дорівнює 197992,92 грн. та 944126,71 доларів США - пеня, що еквівалентно 7546404,79 грн. Таким чином, розмір пені станом на 14.01.2014 року становить 271129,22 дол. США, що дорівнює 2167135,86 грн. У зв'язку з цим позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача суму заборгованості в розмірі 2760622,91 грн. та судовий збір в розмірі 3654 грн. (а.с. 1-3).

Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 17.04.2015 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 585027,05 грн. та судовий збір у розмірі 3654 грн., а всього 588681,05 грн. В решті позову було відмовлено (а.с. 88-89).

10.06.2015 року представником ПАТ «Альфа-Банк» - Борщенко Костянтином Юрійовичем було подано апеляційну скаргу на рішення Березівського районного суду Одеської області від 17.04.2015 року. В обґрунтування представник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема вказує на те, що висновок суду про те, що відповідач сплатив першочерговий внесок у розмірі 58360 грн. саме банку не відповідає дійсним обставинам справи. Крім того представник зазначає, що суд першої інстанції зменшуючи розмір пені до 50000 грн. не надав належного обґрунтування таким діям. Також представник посилався на те, що при відмові в задоволені вимог щодо стягнення заборгованості з поручителя, суд першої інстанції застосував положення ч.4, ст.559 ЦК України, але не звернув увагу на існування фактору, що унеможливлює застосування цього положення (а.с. 93-97).

Ухвалою суді апеляційного суду Одеської області Оверіної О.В. від 22.06.2015 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» - Борщенко Костянтина Юрійовича на рішення Березівського районного суду Одеської області від 17.04.2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості (а.с. 105).

11.02.2016 року в зв'язку з закінченням терміну повноважень судді Оверіної О.В. відповідно до ст.11-1 ЦПК України справа була передана для продовження провадження з визначенням доповідача по справі судді Дрішлюка А.І.

В судове засідання сторони не з'явились, про день і час розгляду справи сповіщені належним чином, про що свідчать приєднані до матеріалів справи поштові повідомлення (а.с. 134-137). На час розгляду справи в апеляційному суді не надали доказів того, що вони не з'явилися до суду з поважних причин. У відповідності з вимогами ч.2 ст.305 ЦПК України, неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення Березівського районного суду Одеської області від 17.04.2015 року зміні як в частині мотивування, так і по суті заявлених позовних вимог з викладенням резолютивної частини в новій редакції виходячи з наступного.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Приймаючи рішення по справі та частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що загальна сума заборгованості за кредитним договором повинна бути стягнута з ОСОБА_3 в розмірі 588681,05 грн. (395394,13 - 58360 + 197992,92 + 50000), при цьому жодних пояснень до цих арифметичних дій суд не надав. Лише з тексту апеляційної скарги можливо зрозуміти, що суд дійшов висновку, що відповідач сплатив першочерговий внесок у розмірі 58360 грн. банку, тому від загальної суми заборгованості за кредитом (395394,13), суд відняв суму першочергового внеску (58360 грн.).

Разом з тим, з такими висновками суду по суті заявлених позовних вимог колегія суддів не може погодитись.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з копії анкети на отримання кредиту для придбання автомобілю (а.с.13) вбачається, що сума власного першого внеску складає 58360 грн., з копії кредитного договору (а.с.4) вбачається, що клієнт вносить першочерговий внесок у розмірі 58360 грн. Крім того, з розгорнутого розрахунку не вбачається, що ці кошти були зараховані як погашення кредиту. Таким чином, суд першої інстанції не вірно оцінив зібрані по справі докази та вставлені за їх допомогою обставини справи. В зв'язку з наведеним відповідний довід апеляційної скарги знайшов своє підтвердження.

Разом з тим, відхиляючи посилання апелянта на необґрунтованість висновків суду в частині зменшення пені, колегія суддів виходить з того, що при зменшенні її розміру було дотримано баланс інтересів сторін, враховані загальні засади цивільного законодавства, зокрема, добросовісність, розумність, справедливість. Крім того, судом першої інстанції було вірно враховані конкретні обставини справи, зокрема той факт, що на даний час ОСОБА_3, який є потерпілим від крадіжки придбаного транспортного засобу, перебуває у лікарні, не працює та знаходиться у скрутному матеріальному становищі. Вказані обставини підтверджується наданими стороною доказами (а.с.65-68, 74-80).

Оцінюючи довід апеляційної скарги щодо помилкового застосування ст. 559 ЦК України колегія суддів виходить з наступного. Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення кредитних коштів з поручителя ОСОБА_4, суд першої інстанцій виходив з того, що позивачем у відповідності до вимог ч.4 ст.559 ЦК України не пред'являлись вимоги до неї протягом півроку з часу настання строку виконання зобов'язань, що є наслідком припинення договору поруки.

Разом з тим, з такими висновками суду по суті заявлених позовних вимог колегія суддів не може погодитись в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.12.2007 року між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, згідно якого банк надав останньому кредит в сумі 49 551,69 доларів США під 13% річних. Дата остаточного повернення кредиту 14.12.2014 року (а.с.4).

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором цього ж дня банк уклав договір поруки з ОСОБА_4 (а.с.11).

Станом на 14.01.2014 року утворилася прострочена заборгованість у розмірі 49467,55 доларів США, що за курсом НБУ на 14.01.2014 року складає 395394,13 грн., 24770,79 доларів США - заборгованість за відсотками, що дорівнює 197992,92 грн. та 944126,71 доларів США - пеня, що еквівалентно 7546404,79 грн. Таким чином, розмір пені станом на 14.01.2014 року становить 271129,22 дол. США, що дорівнює 2167135,86 грн.

Вказані обставини встановлені судом першої інстанції вірно.

Згідно до вимог ч.4 ст.559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Отже, зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

При цьому зазначене положення не виключає можливості пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Вказана позиція узгоджується із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 17 вересня 2014 року по справі № 6-53цс14.

Як вбачається з матеріалів справи боржнику та поручителям 06.02.2014 року поштою надсилалось повідомлення про наявність заборгованості та вимоги про дострокове виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, які залишились без задоволення (а.с. 21).

При цьому моментом коли основне зобов'язання, яке складається з щомісячних платежів було трансформовано в обов'язок здійснити дострокове повернення всієї суми кредиту слід визначати з 06.02.14, коли банком було направлено боржникам відповідна вимога. Такий порядок обчислення строку відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові № 6-169цс14 від 29.10.2014 року. До цього моменту виходячи з природи чергових платежів, на які зверталась увагу ВСУ в постанові від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-169цс14, позивач мав право на пред'явлення позову до солідарних боржників - поручителів протягом 6 місяців щодо кожного з прострочених платежів. Такий порядок обрахування та застосування строків відповідає правової позиції Верховного суду України висловленої в справі № 6-169цс14 від 29.10.2014 р.; 6-20цс-14 від 19.03.2014 р.

Разом з тим, на відміну від договорів поруки, які були предметом перегляду ВСУ у вказаних справах, договорів поруки містить кінцеву дату існування обов'язку поручителя нести відповідальність - 14.12.2014 р. (а.с. 11), таким чином порука не припинилась (постанова ВСУ № 6-107цс13 від 16.10.2013 р.), а оскільки звернення до суду було здійснено після реалізації права на дострокове стягнення протягом шести місяців позовні вимоги про солідарне стягнення підлягали задоволенню. Таким чином в цій частині доводи апеляційної скарги знайшли підтвердження.

Через неповну відповідність резолютивної частини рішення суду першої інстанції вимогам ст. 215 ЦПК України, в тому числі відсутність складових заборгованості, на що звертав увагу ВССУ в п. 42 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» N 5 від 30.03.2012 р. та з врахуванням змін, що вносяться колегією суддів в висновки суду першої інстанції для полегшення його сприйняття після внесення змін як наслідка перевірки в апеляційному порядку, колегія суддів вважає необхідним викласти резолютивну частину рішення в нової редакції.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, то колегія суддів на підставі ст. 307, п.3,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України змінює рішення суду першої інстанції та викладає резолютивну частину рішення в новій редакції з врахуванням вищевикладеного мотивування.

На підставі викладеного та керуючисьст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» - Борщенко Костянтина Юрійовича на рішення Березівського районного суду Одеської області від 17.04.2015 року - задовольнити частково.

Рішення Березівського районного суду Одеської області від 17.04.2015 року змінити, виклавши резолютивну частину в наступній редакції:

«Позов Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» 01001, м. Київ, вул .Десятинна 4/6, МФО 300346, код ЕДРПО 23494714, п/р № 0004 заборгованість за кредитним договором № 490053708в розмірі 643 317, 05 грн., а саме: за кредитом - 395 394, 13 грн., по відсотках - 197 922, 92 грн., пеня - 50 000 грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» 01001, м. Київ, вул .Десятинна 4/6, МФО 300346, код ЕДРПО 23494714, п/р № 0004 судові витрати у розмірі 3 654, 00 грн.»

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду А.І. Дрішлюк

Одеської області

М.В. Процик

Є.С. Сєвєрова