АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/7837/15-ц 22-ц/774/1700/К/16
Справа № 214/7837/15-ц Головуючий в І інстанції
Провадження № 22-ц/774/1700/К/16 Ковтун Н.Г.
Категорія - 26 (ІІІ) Доповідач - Михайлів Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Михайлів Л.В.,

суддів: Барильської А.П., Митрофанової Л.В.,

секретар: Гладиш К.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку ч. 2 ст.197 ЦПК України за наявними у справі матеріалами та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Криворізький завод гірничого обладнання» на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 09 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Криворізький завод гірничого обладнання» про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Криворізький завод гірничого обладнання» ( надалі - ПрАТ «КЗГО») про відшкодування моральної шкоди, у зв'язку із втратою працездатності.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 05 жовтня 1990 року по 05 липня 2012 року вона працювала на різних посадах у ПрАТ «Криворізький завод гірничого обладнання», звільнена у зв'язку із виходом на пенсію. Висновком ЛЕК від 05.07.2012 року їй було встановлено професійне захворювання. Висновком МСЕК від 05 жовтня 2012 року їй первинно встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 25% . Позивач вважає, що у зв'язку з отриманим професійним захворюванням, їй спричинено моральну шкоду, а тому просила суд стягнути на її користь з відповідача моральну шкоду у розмір 275000 грн.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 09 червня 2016 року, в якому усунуто описки ухвалами суду від 14 та 29 липня 2016 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «КЗГО» на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди 50000 грн. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ПрАТ «КЗГО» на користь державного бюджету України судовий збір у розмірі 521,50 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПрАТ «КЗГО» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки висновки суду не відповідають матеріалам справи, рішення ухвалено із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема вважає, що судом не враховано, що позивач знала про шкідливі фактори виробництва, про що їй було повідомлено при прийомі на роботу, свідомо працевлаштувалась та обрала роботу у шкідливих умовах.

Вважає, що факт заподіяння моральних страждань позивачу не підтверджений достовірними доказами та не був встановленим судом; розмір моральної шкоди є необґрунтований та завищений.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПрАТ «КЗГО» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 у період з 05.10.1990 року працювала на підприємстві відповідача ПрАТ «Криворізький завод гірничого обладнання» на різних посадах із шкідливими умовами праці. 05.10.2012 року звільнена з підприємства в зв'язку з виходом на пенсію. (а.с.9-11).

Рішенням лікувальної - експертної комісії Українського науково - дослідного інституту промислової медицини (протокол № 1257) від 05.07.2012 року їй було встановлено діагноз: хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії) (а.с.18-25).

Згідно Акту розслідування причин виникнення у ОСОБА_2 хронічного професійного захворювання від 12.07.2012 року, у п.17 встановлено причину профзахворювання позивача: робота в умовах перевищення гранично - допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, а саме запиленості - концентрація в повітрі робочої зони аерозолів пилу з вмістом вільного кремнію діоксиду кристалічного від 10% до 70% - 5.22 мг/м3 при гранично допустимій нормі 4,0 мг/м; шкідливі хімічні речовини - храмовий ангідрид - 0,16 мг/м3 при ГДК 0,01 мг/м3, луги 1,0 мг./м3 при ГДК 0,5 мг./м3. (а.с.12)

Із виписки Акту огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності від 05.10.2012 року їй встановлено 15% втрати професійної працездатності, при наступному переогляді 15.09.2015 року стан здоров'я погіршився та встановлено 25% втрати професійної працездатності. (13-16).

Працюючи протягом тривалого часу, в умовах, які характеризуються перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, ОСОБА_2 отримала професійне захворювання.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_2 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання нею трудових обов'язків і пов'язане з виробництвом, і наявності у зв'язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 12 липня 2012 року, встановлено, що причиною виникнення професійного захворювання є робота позивача протягом 19 років 5 місяців в умовах впливу шкідливих факторів, тобто умови праці, характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Порушення відповідачем положень ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» якими передбачено обов'язок підприємства забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці, встановлено актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 12 липня 2012 року, а тому доводи апеляційної скарги про відсутність вини у спричиненні моральної шкоди позивачу є необґрунтованими.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що позивач добровільно працювала тривалий час у шкідливих умовах праці та при прийнятті на роботу була обізнана із дією шкідливих факторів на робочому місці, що стали причиною професійного захворювання безпідставні. Оскільки обов'язок створить безпечні умови роботи законодавством покладено на роботодавця.

У п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. зазначено, що ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що заподіяна моральна шкода є недоведеною, колегія суддів відхиляє, оскільки на підставі медичних документів про лікування позивача у зв'язку з отриманим професійним захворюванням, встановлено, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як вона переносить фізичний біль, зазнає порушення свого звичайного способу життя та вимушена витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Факт стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров'я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст.3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Однак, колегія суддів звертає увагу на доводи апеляційної скарги в частині визначеного судом першої інстанції розміру моральної шкоди стягнутої з відповідача на користь позивача. Судом не в повній мірі взято до уваги роз'яснення в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» щодо визначення розміру моральної шкоди залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та визначено розмір моральної шкоди з урахуванням фізичних та душевних страждань позивача, виходячи з засад розумності, виваженості та співмірності.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, виникнення професійного захворювання, тривалості праці позивача в умовах шкідливих факторів на підприємстві відповідача, ступінь втрати професійної працездатності, погіршення стану здоров'я позивача, про що свідчить збільшення відсотку втрати профпрацездатності, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і зменшити її з 50000 гривень до 30000 гривень.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307 п.3 ч.1 ст.309, ст.ст. 313, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Криворізький завод гірничого обладнання» задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 09 червня 2016 рокузмінити в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Приватного акціонерного товариства «Криворізький завод гірничого обладнання» на користь ОСОБА_2, зменшивши цей розмір з 50000 гривень до 30000 (тридцяти тисяч) гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Л.В. Михайлів

Судді: А.П. Барильська

Л.В. Митрофанова

.