Справа №2/489/502/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

04 квітня 2016 р. Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі: головуючого - судді Губницького Д.Г., при секретарі Наумкіній І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, яким просила визнати будинок АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю її та колишнього чоловіка - ОСОБА_2, поділити будинок, визнавши за нею право власності на ? його частку. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що зазначений будинок був придбаний нею та відповідачем в період їх шлюбу, а тому є спільною сумісною власністю.

В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся.

Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання про безпідставність позову.

Згідно копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, ОСОБА_2, і ОСОБА_1 уклали шлюб 20 травня 1983 року (а.с. 5).

У відповідності до копії договору купівлі-продажу, який посвідчений 18 липня 1986 року нотаріусом Другої миколаївської нотаріальною контори Барсковою Л.Е., ОСОБА_2 купив цілий житловий будинок з надвірними спорудами у АДРЕСА_1 (а.с. 27-29).

Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу, сторони розірвали шлюб, про що в книзі реєстрації актів цивільного стану Відділу реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Миколаєва 25 березня 2003 року зроблений актовий запис № 161 (а.с. 29).

26 березня 2016 р. між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 знову укладений шлюб, який зареєстрований Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 138 (а.с. 29).

З повідомлення КП ММБТІ від 05 січня 2016 р. вбачається, що за даними технічної інвентаризації, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1, має самочинні забудови, а саме:

Самозахват землі: 24 кв.м. за червону лінію (за рахнок гаражу літ. О);

Житловий будинок літ. Н-1 (1992 р.) - площа забудови 94,2 кв. м, житлова площа 55,8 кв.м., загальна площа 71,0 кв. м.,

Сіни літ.н (1992 р.) - площа забудови 16,7 кв.м, загальна площа 12,3 кв.м;

Сіни літ.н1 (1992 р.) - площа забудови 4,7 кв. м, загальна площа 3,2 кв. м;

Гараж літ. О (1994 р.) - площа забудови 24,0 кв. м;

Баня літ. Р (1997р.) - площа забудови 18,9 кв.м.

Як визначено постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (пункт 15), до завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва не виникає (стаття 331 ЦК).

У зв'язку із цим до виникнення права власності на таке майно право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна. Отже, законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на будинок АДРЕСА_1 ні за ким не зареєстровано (а.с. 20).

При вирішенні спорів про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно суди повинні враховувати роз'яснення, надані у постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)".

Частиною 1 статті 376 ЦК України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи.

Згідно постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 " (пункт 2), визнання права власності на незавершений об'єкт самочинного будівництва не допускається, оскільки це суперечить змісту як частини третьої статті 376, так і статті 331 ЦК.

Виходячи з того, що предметом позову є житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що має самочинні забудови, не пройшов державну реєстрацію в установленому порядку, є об'єктом незавершеного будівництва, вимога визнати право власності на частку даного нерухомого майна в порядку поділу спільного майна подружжя є передчасною.

Тому позов задоволенню не підлягає.

Разом з тим, виходячи з положень зазначеного пленуму № 5 від 07 лютого 2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (пункт 16), право власності на самочинно збудоване нерухоме майно не позбавляє можливості оспорення заінтересованою особою у майбутньому права власності на це майно з інших підстав.

Керуючись ст. 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - в тому ж порядку і в той самий термін, який обраховується з дня отримання копії цього рішення..

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом десяти днів з дня отримання його копії

Суддя Д.Г. Губницький