Справа № 645/8507/15-ц
Провадження № 2/645/413/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2016 року Фрунзенський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого - судді Шевченко Г.С.,

за участю секретаря судового засідання - Дикань Ж.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживачів,

в с т а н о в и в :

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, у якому просила визнати незаконними дії ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з одностороннього блокування коштів, стягнути з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь позивача 52 849,00 грн., втрати від інфляції за період з 25.11.2014 року по 29.09.2015 року у сумі 22 371,66 грн., проценти за користування коштами з період з 25.11.2014 року до 29.09.2015 року у сумі 1 342,22 грн., пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань за період з 25.11.2014 року до 29.09.2015 року у сумі 22 312,41 грн., а також стягнути з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» моральну шкоду у сумі 50 000,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона через мережу Інтернет відкрила у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» віртуальну карту № НОМЕР_1. 25.11.2014 року на зазначеній карті ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» без попередження та безпідставно заблокувало належні позивачу кошти у розмірі 52 849,00 грн. На заяву з вимогою про повернення належних позивачу коштів ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» кошти не повернуло.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити. Представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала. Зазначила, що ОСОБА_1 шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг та погодилася із тим, що Умови та Правила надання банківських послуг, є складовою частиною договору про надання банківських послуг.

Відповідно до ст. 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000 р. № 2121-III (далі - Закон України № 2121-III) на банки покладено обов'язок щодо проведення ідентифікації та верифікації клієнтів відповідно до вимог законодавства України. Згідно положень зазначеної статті, Банк здійснює ідентифікацію, верифікацію клієнта (особи, представника клієнта) і вживає заходів відповідно до законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, до відкриття рахунка клієнту, укладення договорів чи здійснення фінансових операцій, зазначених у частині другій цієї статті.

Положення ч. 1, ч. 2 ст. 9 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» від 14.10.2014 № 1702-УІІ (надалі - Закон України № 1702-УІІ) регламентують, що суб'єкт первинного фінансового моніторингу відповідно до законодавства зобов'язаний на підставі поданих клієнтом (представником клієнта) офіційних документів або засвідчених в установленому порядку їх копій (якщо інше не передбачено цим Законом) здійснювати ідентифікацію та верифікацію клієнта (представника клієнта). При цьому, документи мають бути чинними (дійсними) на момент їх подання та включати всі необхідні ідентифікаційні дані. Окрім того, у разі виникнення сумнівів у достовірності чи повноті наданої інформації про клієнта суб'єкт первинного фінансового моніторингу зобов'язаний провести поглиблену перевірку клієнта.

На виконання вищезазначеного обов'язку, положеннями ст. 64 Закону України № 2121-ІІІ та ч. 7 ст. 9 Закону України № 1702-УІІ передбачено, що суб'єкт первинного фінансового моніторингу має право витребувати, а клієнт, представник клієнта зобов'язані подати інформацію (офіційні документи), необхідну (необхідні) для ідентифікації, верифікації, вивчення клієнта, уточнення інформації про клієнта, а також для виконання таким суб'єктом первинного фінансового моніторингу інших вимог законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.

Суб'єкт первинного фінансового моніторингу має право відмовитись від встановлення (підтримання) ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин) або проведення фінансової операції у разі ненадання клієнтом необхідних для вивчення клієнтів документів чи відомостей або встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику (ст. 10 Закону України № 1702-УІІ).

Листом від 27.01.2016 року Банк повідомив ОСОБА_1 про необхідність надання документів, що підтверджують походження грошових коштів, які надійшли рахунок № НОМЕР_1 за період з 01.01.2014 року по 25.11.2014 року. Так як запитуваних документів позивачем не було надано - Банк не відновив обслуговування за його картою.

Тому, згідно п. 1.1.3.2.13 положень Умов та правил надання банківських послуг Банк має право відмовитися від здійснення видаткових операцій за рахунком клієнта у випадку виникнення вмотивованих підозр щодо використання Банку для проведення незаконних операцій.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, та не заперечується сторонами те, що ОСОБА_1 відкрила віртуальну картку № НОМЕР_1 у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», на якій знаходяться її грошові кошти в сумі 52 849,00 грн. 25 листопада 2014 року Банк припинив видачу коштів з рахунку, заблокувавши картковий рахунок.

Листом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 27 січня 2016 року ОСОБА_1 було запропоновано надати документи, що підтверджують походження коштів, які надійшли на її рахунок № НОМЕР_1 за період з 01 січня 2014 року по 25 листопада 2014 року.

Проте, позивачем такі документи Банку не надані.

Заперечуючи проти позову, представник ПАТ КБ «Приватбанк» стверджувала, що у банку виникла вмотивована підозра стосовно незаконних операцій з карткою ОСОБА_1, тому картка була заблокована.

За правилом ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підстави своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодекс, які не підлягають доказуванню.

Суд за ч. 1 ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк не має права визначати та контролювати напрямки використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Так, оформлюючи картковий рахунок, ОСОБА_1 приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно п. 1.1.3.2.13 яких передбачено, що банк має право відмовитися від здійснення видаткових операцій за рахунком клієнта у випадку виникнення вмотивованих підозр щодо використання банку для проведення незаконних операцій.

Відповідно до п.п. 1.3.2.13 Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк» банк має право відмовитись від здійснення розрахункових операцій по рахунку клієнта в разі виникнення вмотивованих підозр відносно використання банку для проведення незаконних операцій, або за п.п. 1.1.3.2.14 зупинити проведення фінансових операцій чи призупинити видаткових операції за рахунком на термін, встановлений законодавством у разі, якщо така операція (операції) містять ознаки операцій, які підлягають фінансовому моніторингу відповідно до законодавства про запобігання та протидію легалізації доходів, одержаних злочином шляхом, або фінансування тероризму.

Зупинення фінансових операцій на вищезазначених підставах відповідно законодавства не є підставою для виникнення цивільно-правової відповідальності банку та його посадових осіб за порушення умов відповідних правочинів за п. 1.1.3.2.14.1 Умов та Правил надання банківських послуг, з якими погодився позивач при укладанні договору банківського рахунку.

Оскільки після направлення позивачу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» листа від 27 січня 2016 року, ОСОБА_1 не надані документи, що підтверджують походження коштів, які надійшли на її рахунок № НОМЕР_1 за період з 01 січня 2014 року по 25 листопада 2014 року, Банк не має правових підстав для задоволення вимог ОСОБА_1

З огляду на викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 57, 60, 88, 208, 209, 212 - 215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживачів відмовити у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області шляхом подання апеляційної скарги через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу, не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Г. С. Шевченко