АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/784/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 59 Хорошун О. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоЗахарової А. Ф.
суддівКачана О. В., Фетісової Т. Л.
при секретаріЛитвин-Восколович Ж. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 08 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Приватного нотаріуса Канівського міського нотаріального округу ОСОБА_7, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_8, ОСОБА_9, - про визнання протиправною та скасування постанови нотаріуса, -

Вивчивши матеріали справи, вислухавши ОСОБА_6, його представника, які підтримали доводи апеляційної скарги, та ОСОБА_8, його представника, які заперечували на доводи апеляційної скарги, судова палата, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом до Приватного нотаріуса Канівського міського нотаріального округу ОСОБА_7, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_8, ОСОБА_9, - про визнання протиправною та скасування постанови нотаріуса.

Позивач посилався на те, що він являється сином ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Крім нього у матері є ще один син: ОСОБА_8.

Згідно заповіту, складеного ОСОБА_10, все належне їй майно остання заповіла ОСОБА_8, який являється сином спадкодавця, та онуку - ОСОБА_9

Спадкоємці за заповітом прийняли спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном з дня смерті спадкодавця та шляхом подання відповідної заяви до приватного нотаріуса Канівського міського нотаріального округу.

Позивач також подав заяву до приватного нотаріуса Канівського міського нотаріального округу про прийняття спадщини. Але нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на обов'язкову частку у спадщині у зв'язку із тим, що на момент відкриття спадщини він не досяг загального пенсійного віку для чоловіків - 60 років, а має повних 58 років, отримує пенсію за віком на пільгових умовах, так як працював в районах Крайньої Півночі і місцевостях, прирівняних до них, і тому, на її думку, вихід на пенсію на пільгових умовах не дає йому права на обов'язкову частку у спадщині. На день смерті матері він був непрацездатним, перебував на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Каневі та Канівського р-ну як непрацюючий пенсіонер з 07.12.2011 року. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV позивачу призначена пенсія за віком із застосуванням ст. 1 Тимчасової угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі у галузі пенсійного забезпечення, зі зниженням пенсійного віку на 5 років, а тому він має право па обов'язкову частку у спадщині незалежно від змісту заповіту.

У разі, якщо спадкування відбувалося за законом, спадкоємцями першої черги за законом також були б сини померлої - ОСОБА_6 та ОСОБА_8, позивач як непрацездатний син померлої має право на обов'язкову частку - 1/2 від 1/2 частини спадкового майна, тобто 1/4 частини від усього спадкового майна. Вважає що його права порушені, саме тому звернувся за захистом своїх прав до суду.

На підставі наведеного, ст. ст. 1220, 1241, 1268 ЦК України, позивач просив суд визнати протиправною та скасувати постанову приватного нотаріуса Канівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (обов'язкова частка) від 29.07.2015 року та зобов'язати приватного нотаріуса Канівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 видати йому свідоцтво про право на спадщину на 1/4 частину всього спадкового майна ОСОБА_10, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року та стягнути з відповідачів на його користь судові витрати.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 08 лютого 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_6 до Приватного нотаріуса Канівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_8, ОСОБА_9,- про визнання протиправною та скасування постанови нотаріуса, - відмовлено повністю за безпідставністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на те, що дане рішення незаконне, не відповідає обставинам справи, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, ухвалити нове рішення, яким задоволити його позов та стягнути з відповідачів на його користь судові витрати : судовий збір за подання позовної заяви - 487,20 грн., за подання апеляційної скарги в сумі 536 грн., транспортні витрати 250 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 2204,80 грн..

Обговоривши матеріали справи, судова палата вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла ОСОБА_10, після смерті якої відкрилася спадщина (ар.спр.14).

20 жовтня 2014 року ОСОБА_10 за життя склала заповіт, згідно з яким все своє майно та майнові права , де б воно не знаходилося із чого б воно не складалося , і взагалі все те, на що вона за законом матиме право і що буде належати їй на день смерті заповіла в рівних частках сину ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та онуку ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 (ар.спр.38).

З заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_10 звернулися ОСОБА_8 та ОСОБА_9, як спадкоємці за заповітом та позивач ОСОБА_6 - син померлої, який вважає, що має право на обов'язкову частку у спадщині.

Як обґрунтовано зауважив суд, згідно ст. 50 ЗУ «Про нотаріат» право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Відповідно до ст. 49 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо:

1) вчинення такої дії суперечить законодавству України;

2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії;

3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії;

4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства;

5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень;

6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності;

7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення;

8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов'язані з її вчиненням;

9) в інших випадках, передбачених законом.

Встановлено, що приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 постановою від 29.07.2015 р. у видачі свідоцтва на спадщину ОСОБА_6 було відмовлено в зв'язку з тим, що останній, на думку нотаріуса, немає права на обов'язкову частку спадщини, так як на час відкриття спадщини він не був непрацездатним в контексті ст. 1241 ЦК України (ар.спр.12).

Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатні вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_6 на день смерті матері мав 58 років , але отримував пенсію за віком згідно ст. 1 Тимчасової Угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі в галузі пенсійного забезпечення, починаючи з 07.12.2011 року.

Відповідно до роз'яснень в п. 19 постанови пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку, що визначений ст.1241 ЦК України, є вичерпаний і розширеного тлумачення не потребує.

Згідно ч.3 ст.75 Сімейного кодексу України, ст.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні - це особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсійний вік для чоловіків встановлений 60 років при стажі роботи не менше 25 років.

Суд правильно вказав, що факт отримання ОСОБА_6 пенсії на пільгових умовах згідно ст.1 Тимчасової Угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі в галузі пенсійного забезпечення, починаючи з 07.12.2011 року, не свідчить про його непрацездатність в розумінні ст.1241ЦК України як особи, що має право на обов'язкову частку у спадщині, враховуючи, що на день смерті матері він мав вік 58 років, а не 60 років, як це передбачено ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Як вбачається з постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (обов'язкова доля) ОСОБА_6, нотаріус навіть зазначила причину критичної оцінки із свого боку посилання заявника на рішення Конституційного Суду України №1-рп/2014 від 11 лютого 2014 року за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_11 щодо офіційного тлумачення положення ч.1 ст. 1241 ЦК України (справа про право на обов'язкову частку у спадщині неповнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця).

Слід зауважити, що ОСОБА_6, звертаючись до нотаріуса, стверджував, що отримуючи пенсію за віком на пільгових умовах в зв'язку з роботою в районах Крайньої Півночі, є повнолітньою непрацездатною дитиною спадкодавця, а тому має право на обов'язкову частину у спадщині .

Заявник вказував, що розкриваючи зміст поняття „повнолітні непрацездатні діти", що використовується в абзаці першому частини першої статті 1241 ЦК України щодо права на обов'язкову частку у спадщині, рішення КС ґрунтується на положеннях частини третьої статті 75 СК України, яка відносить до категорії „непрацездатні" інвалідів I, II та III групи, а також на положеннях пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування і визначають поняття „непрацездатний", а саме ч.4 ст.1 Закону України „Про прожитковий мінімум" від 15 липня 1999 року № 966-ХIV та абз. 17 ч.1 ст.1 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV.

А відповідно до Закону України „Про прожитковий мінімум" від 15 липня 1999 року № 966-ХIV до осіб, які втратили працездатність, відносяться особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, особи, які досягли пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та непрацюючі особи, визнані інвалідами в установленому порядку.

Проте нотаріус обґрунтовано акцентувала увагу, що Конституційний Суд вирішив, що «в аспекті конституційного звернення положення ч. 1 ст. 1241 ЦК України щодо права повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця на обов'язкову частку у спадщині необхідно розуміти так, що таке право мають , зокрема, повнолітні діти спадкодавця, визнані інвалідами в установленому законом порядку незалежно від групи інвалідності . Ніяким іншим категоріям «непрацездатних» дітей спадкодавця право на отримання обов'язкової частки у спадщині Конституційним Судом не надано» (ар. спр. 12 - зворотній бік).

Районний суд, розглядаючи спір, підкреслив правомірність вказаного уточнення нотаріуса, критично оцінивши доводи позивача та його представника щодо тлумачення Конституційним Судом поняття «повнолітні непрацездатні діти», які є аналогічними висловленим заявником при зверненні до нотаріуса, та при зверненні до суду.

При цьому суд правильно вказав на помилковість тверджень позивача та його представника про тотожність понять «пенсія за віком» та «пенсія за віком на пільгових умовах», оскільки, як зазначив, згідно положень ЗУ «Про пенсійне забезпечення » ці види пенсій призначаються за різних умов (стажу роботи, види роботи, віку), а тому не можуть бути тотожними.

Отже, необґрунтованими слід визнати доводи апеляційної скарги про те, що жоден із доводів позивача не був врахований судом і таким не була подана належна оцінка в тому числі і наведеним вище.

Необхідно зазначити, що нотаріус, відмовляючи ОСОБА_6 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом відповідно до ст. 1241 ЦК України, навела роз'яснення Головного територіального управління юстиції в Полтавській області МЮ України про «Дотримання форм свідоцтв», визначених Правилами ведення нотаріального діловодства, що застосовуються при оформленні спадщини на обов'язкову частку на нерухоме майно»: «У разі , якщо особа досягла пенсійного віку, але продовжує трудову діяльність, вона не позбавляється права на обов'язкову частку у спадщині. У осіб , які не досягли встановленого чинним законодавством пенсійного віку, але які мають право на отримання пенсії на пільгових підставах, права на обов'язкову частку у спадщині не виникає».

Послалась нотаріус і на роз'яснення Міністерства юстиції України «Право на обов'язкову частку у спадщині», де вказано : «непрацездатними вважаються жінки, які досягли 55 років та чоловіки - 60 років; інваліди І, ІІ, ІІІ груп, незалежно від того, чи призначена їм пенсія. Продовження особою трудової діяльності після досягнення загального пенсійного віку не позбавляє права на обов'язкову частку у спадщині. Однак, вихід на пенсію на пільгових підставах права на обов'язкову частку у спадщині не дає».

За таких обставин, проаналізувавши матеріали справи, суд, на думку судової палати, прийшов до обґрунтованого висновку, що постанова приватного нотаріуса Канівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 про відмову ОСОБА_6 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (обов'язкова частка) від 29.07.2015 року прийнята у відповідності з чинним законодавством, узгоджується з викладеними позиціями у п.4 розділу 1 частини ІІІ Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, схвалених рішенням Науково-експертної ради з питань нотаріату при Міністерстві юстиції України від 29.01.2009 року, з рекомендаціями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» і цілком правомірно відмовив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 про визнання протиправною та скасування зазначеної постанови приватного нотаріуса Канівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 від 29.07.2015 року та зобов'язання приватного нотаріуса видати йому свідоцтво про право на спадщину на 1/4 частину всього спадкового майна ОСОБА_10.

На користь обґрунтованості рішення суду свідчить і постанова Верховного Суду України від 13 квітня 2011 року у справі №41 (1022) 08.10.- 14.10.2011 з правовим висновком про те, що вихід особи на пенсію на пільгових умовах не свідчить про її непрацездатність та не надає права на обов'язкову частку у спадщині.

Рішення суду відповідає матеріалам справи , вимогам закону, і підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги, - не вбачається.

Доводи останньої не є суттєвими і висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317, 218 ЦПК України, судова палата, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 08 лютого 2016 року по даній справі залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :