АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/7673/2016 Головуючий у суді першої інстанції - Шумейко О.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Майданець К.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_4,

відповідача ОСОБА_5,

представника відповідача ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 7 квітня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа: Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, відібрання дитини, та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, треті особи: Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Подільської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про визначення місця проживання дитини, відібрання дитини.

Свої вимоги обгрунтовував тим, що батьки неповнолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 не дійшли між собою згоди щодо місця проживання дитини. Наразі неповнолітня донька мешкає разом з матір'ю ОСОБА_5, яка не дає батьку бачитися з дитиною та приймати участь у вихованні дитини. Позивач вважає, що буде доцільним визначити місце проживання дитини з батьком, оскільки ОСОБА_3 має власний бізнес, його робочий день триває з 9 до 15 години, а тому батько матиме час відводити та забирати дитину зі школи, займатися з нею вечорами, гуляти та іншим чином піклуватися. Позивач має усі можливості для створення усіх необхідних умов для проживання та нормального розвитку дитини в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. У той час як мати дитини не має достатнього рівня доходу для забезпечення дитини, зловживає спиртними напоями в присутності дитини, веде аморальний спосіб життя, що негативно впливає на психологічний розвиток дитини. Також позивач стверджує, що дитина виявляла неодноразово бажання жити разом з батьком, однак матір дитини у цьому чинить перешкоди позивачу. Враховуючи викладене, позивач просив визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з її батьком ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1, відібрати дитину ОСОБА_7 у ОСОБА_5 та повернути її за попереднім місцем проживання: АДРЕСА_1, тобто за місцем проживання ОСОБА_3

До початку розгляду справи по суті відповідач ОСОБА_5 заявила зустрічний позов про визначення місця проживання дитини з матір'ю.

В обгрунтування зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 послалася на те, що на даний час неповнолітня ОСОБА_7 проживає разом з нею у будинку № АДРЕСА_4. ОСОБА_5 створені усі умови для проживання та розвитку дитини, усі витрати по утриманню дитини несе ОСОБА_5 ОСОБА_7 має власну кімнату, обладнану усім необхідним. ОСОБА_5 працює у ЗНЗ І-ІІІ ступенів - середній загальноосвітній школі № 45 на посаді секретаря. Протягом літа 2015 року ОСОБА_5 два рази відпочивала разом з дитиною на морі та базі відпочинку «Десна». Також позивач за зустрічним позовом зазначає, що нею не чиняться перешкоди батьку ОСОБА_3 у спілкуванні з дитиною, однак ОСОБА_7 сама не бажає спілкуватися з батьком, їздити з ним удвох на відпочинок, тощо.

За таких обставин, позивач ОСОБА_5 просила визначити місце проживання ОСОБА_7, 2008 р.н., разом з матір'ю ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_4.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 07.04.2016 відмовлено у задоволенні первісного позову та задоволено зустрічний позов. Визначено місце проживання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_5, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 та проживає за адресою: АДРЕСА_4. Вирішено питання судового збору.

В апеляційній скарзі позивач за первісним позовом, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення первісного позову. Вказує, що відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції не дав належну оцінку наданим у справі доказам, проігнорував стан житлових умов батька та залишив поза увагою матеріальну можливість забезпечити піклування, виховання та розвиток дитини. Також, не прийняв до уваги те, що відповідач постійно чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просили її задовольнити.

Відповідач та її представник в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували за її безпідставністю і необґрунтованістю та просили рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального закону.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні первісного позову та визначаючи місце проживання малолітньої ОСОБА_7 разом з матір'ю ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що зміна місця проживання дитини у даному випадку може негативно позначитись на її емоційному стані і відібрання дитини у матері є крайнім заходом.

Вказаний висновок суду є законним та обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1, батько - ОСОБА_3, мати - ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про народження від 09.12.2008 (а.с. 16).

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 18.05.2015 шлюб, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, було розірвано. Крім того, судом було відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 щодо визначення місця проживання дитини з матір'ю та стягнення аліментів (а.с. 48-53).

Між сторонами триває спір з приводу визначення місця проживання дитини.

На час розгляду справи неповнолітня ОСОБА_7 проживає разом з матір'ю ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_4. Будинок, у якому проживає відповідач, перебуває у власності її матері ОСОБА_8, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, (а.с. 105)

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов, проведеного 13.11.2015 працівниками служби у справах дітей Подільської РДА, житловий будинок по АДРЕСА_4 складається з двох поверхів, загальною площею 240 кв.м., житлова площа - 110 кв.м. Кімната дитини розташована на другому поверсі, для виховання та проживання дитини створені усі умови. У будинку проживають ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_9 - чоловік ОСОБА_5 (а.с. 54)

Батько неповнолітньої ОСОБА_3 зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1. Вказана квартира належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, про що свідчить копія свідоцтва про право власності на житло. Згідно з довідкою форми № 3 від 30.03.2016 усі вказані особи зареєстровані у наведеній квартирі.

Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов, проведеного 06.04.2016 працівником служби у справах дітей Оболонської РДА, квартира АДРЕСА_2 розташована на 9 поверсі 9-поверхового будинку, складається з 3-х кімнат. Для ОСОБА_7 відведена окрема кімната, яка облаштована розсувним диваном, комп'ютерним столом зі стільцем, комодом, в кімнаті багато іграшок, книжок. В інших двох кімнатах проживають батько ОСОБА_3 та бабуся з дідусем - ОСОБА_10, ОСОБА_11 ОСОБА_12, який є братом позивача, у квартирі не проживає, іноді залишається на ніч у кімнаті батька дитини.

Мати дитини ОСОБА_5 працює в середній загальноосвітній школі № 45 Подільського району м.Києва на посаді секретаря, що підтверджується довідкою від 02.11.2015 № 265. (а.с. 47)

Позивач ОСОБА_3 зареєстрований суб'єктом підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем, про що свідчить свідоцтво про державну реєстрацію від 13.12.2007 (а.с. 13).

З наданих сторонами доказів вбачається, що житлові умови та рівень матеріального забезпечення як батька дитини, так і матері, є рівними.

У відповідності до ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь в її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права чинити перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, спілкування з дитиною та приймати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно із ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Також, ст. 160 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Частиною 1 ст. 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно ст.ст. 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства», відповідно до яких кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї разом з батьком або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Разом з цим, декларація прав дитини від 20.11.1959 містить принцип 6, за яким дитина може бути розлучена з матір'ю лише у винятковій ситуації, тобто перевага надається матері.

Для розлучення неповнолітньої дитини, якою є ОСОБА_7, 2008 р.н., з матір'ю необхідна наявність виняткових обставин, що передбачені ч. 2 ст. 161 СК України.

У свою чергу, ч. 2 ст. 161 СК України чітко визначено, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Подільська районна в м. Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, у своєму висновку від 19.01.2016 № 106-345 визначила доцільним проживання малолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю ОСОБА_5 (а.с. 70-71).

Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

З огляду на зазначені норми закону та враховуючи фактичні обставини справи, судом обґрунтовано встановлено, що мати здійснює належний догляд за дитиною, турбується про неї та забезпечує належний розвиток і виховання дитини. Обставин, за яких дитина не могла б проживати з матір'ю судом не встановлено.

Підсумовуючи викладене, слід зазначити, що доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не дав належну оцінку висновку служби у справах дітей щодо можливості визначення місця проживання дитини разом з батьком та проігноровано стан житлових умов батька і його матеріальну можливість забезпечити піклування, виховання та розвиток дитини, не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи. Так, судом надано належну оцінку висновку органу опіки і піклування, який, в силу вимог закону, для суду не є обов'язковим, а оцінюється судом нарівні з іншими доказами у справі в їх сукупності. Також судом було досліджено та надано належну правову оцінку стану житлових умов батька і його матеріальному становищу, що мотивовано було відображено в рішенні суду.

Крім того, апелянт посилався на те, що суд першої інстанції проігнорував висновок психологічного обстеження від 25.12.2015, а саме в частині діагностики психоемоційного стану дитини. На спростування вказаних доводів слід зазначити наступне.

За висновком психолога малолітня ОСОБА_7 має прихильність до обох батьків, однак через конфлікти між батьками дівчинка починає хвилюватися та переживати, що може негативно вплинути на стабільність емоційного стану дитини, її подальший розвиток та відносини з батьками. Тому, враховуючи вказане, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що зміна місця проживання дитини у даному випадку може негативно позначитись на її емоційному стані.

Також є необґрунтованими посилання апелянта на ту обставину, що відповідач постійно чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною, оскільки дані обставини не можуть вплинути на визначення місця проживання дитини, та не позбавляють позивача права на звернення до суду з позовом про встановлення порядку спілкування з дитиною.

З огляду на наведене вище, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, з огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись, ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 7 квітня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа: Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, відібрання дитини, та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, треті особи: Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Подільської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І.Оніщук

Судді Л.Д.Українець

В.А.Шебуєва