АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 759/2208/16-ц Головуючий у 1 - й інстанції: Ключник А.С.
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2016 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Соколової В.В.

при секретарі - Меженко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Сокуренко Наталії Вікторівни на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість за кредитним договором №DNH4KS88460163, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість за кредитним договором №DNH4KS88460163 відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник позивача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» СокуренкоНаталія Вікторівна подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, є незаконним і необґрунтованим. Судом не було надано належної оцінки долученим до позову доказам, а саме: заяві ОСОБА_5 від 19 жовтня 2006 року, яка разом з Умовами надання кредитів фізичним особам та тарифами складає кредитно - заставний договір. Вказаний договір підписаний сторонами, в ньому визначено всі істотні умови, а тому він повинен виконуватися належним чином. Відповідачем кредитний договір не був оспорений, виконання зобов'язань за договором від позивача було прийнято, в той же час, заборгованість належним чином не погашалася, що свідчить про наявність правових підстав для задоволення позову. Вважає, що тягар доведення факту не підписання кредитного договору, за правилами ст. 60 ЦПК України, покладений на ОСОБА_5, який як не заявив про призначення почеркознавчої експертизи, так і не пред'явив зустрічного позову про визнання договору недійсним. Так як відповідачем не було доведено за допомогою належних та допустимих доказів, що він не підписував заяву від 19 жовтня 2006 року, викладені в оскаржуваному рішенні суду висновки є передчасними та не ґрунтуються на матеріалах справи.

В судовому засіданні представник позивача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Хитрова Любов Володимирівна повністю підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5 проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням вимог закону, а доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом було встановлено, що 05 червня 1999 року відповідач ОСОБА_5 звернувся до Подільського РУ ГУМВС України в м. Києві з приводу втрати паспорта на ім'я ОСОБА_5, серії НОМЕР_1.

У зв'язку з втратою зазначеного паспорта, ОСОБА_5 було видано новий паспорт.

Дані обставини встановлені судом на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2014 року, яке набрало законної сили 24 грудня 2014 року.

19 жовтня 2006 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_5 було укладено кредитно - заставний договір № DNH4KS88460163, зобов'язання за яким позичальником не виконувалися належним чином, що стало підставою для звернення до суду.

З доданої до позовної заяви про стягнення заборгованості копії паспорта позичальника на ім'я ОСОБА_5, серії НОМЕР_1 вбачається, що останній містить фотокартку не відповідача, а іншої особи.

Звертаючись до суду з позовними вимогами до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором №DNH4KS88460163 в розмірі 21 815,32 грн., Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» посилалося на те, що відповідачем належним чином зобов'язання за укладеним договором не виконуються, платежі в рахунок погашення кредиту не сплачуються, а тому є підстави для стягнення заборгованості в судовому порядку.

Відмовляючи Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «Приват Банк» в задоволенні позовних вимог повністю, суд першої інстанції виходив з того, що на момент укладення договору №DNH4KS88460163 від 19 жовтня 2006 року особа відповідача була задокументована іншим паспортом, ніж той, що зазначений у цьому договорі, тобто, факт укладення вказаного договору саме з відповідачем та отримання кредиту безпосередньо ОСОБА_5 є недоведеним, а тому позовні вимоги безпідставні і не підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наявних в матеріалах справи доказів та в повній мірі відповідає вимогам закону, а доводи апеляційної скарги правильність висновків суду не спростовують, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 19 жовтня 2006 року було підписано заяву позичальника № DNH4KS88460163 на отримання кредиту в розмірі 59 760 грн. строком на 12 місяців з відсотковою ставкою 2,09 % в місяць.

В ній зазначено, що вказана Заява, разом з запропонованими Умовами про надання споживчого кредиту фізичним особам, тарифами, складає між банком та позичальником кредитно - заставний договір.

Так, за кредитно - заставним договором № DNH4KS88460163 сторонами зазначено Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приват банк» та ОСОБА_5.

В графі заяви № DNH4KS88460163 «Відомості про позичальника» зазначено, що позичальником є ОСОБА_5. Документом, що засвідчує особу позичальника, є паспорт Серія НОМЕР_1, виданий Подільським РУ ГУ МВС України в м. Києві 22 листопада 1997 року.

Відповідно до пункту 1 розділу І Положення про паспорт громадянина України, яке затверджено постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року, паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України.

Згідно пункту 19 Порядку, про втрату паспорта громадянин зобов'язаний терміново повідомити центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства.

Пунктом 10.4 Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, який затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ № 320 від 13 квітня 2012 року, встановлено, що погашаються, уважаються недійсними та знищуються, зокрема, паспорти, замість яких видано нові.

За правилами ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так як рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2014 року, яке набрало законної сили, встановлено, що ОСОБА_5 звертався до Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві з приводу втрати свого паспорту, та з 1999 року особа громадянина ОСОБА_5 посвідчується не паспортом Серія НОМЕР_1, а іншим паспортом серія НОМЕР_2, який виданий Подільським РУ ГУ МВС України в м.Києві 02 липня 1999 року, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що кредитно - заставний договір підписано із посиланням на недійсний паспорт.

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Частиною 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Так як з досліджених судом доказів не вбачається, що ОСОБА_5 в якості сторони за договором № DNH4KS88460163 досягав будь-яких домовленостей з позивачем щодо отримання кредиту, його внутрішнє волевиявлення на вчинення даного правочину було відсутнє, кредитний договір № DNH4KS88460163 не може вважатися таким, що є укладеним з ОСОБА_5 (паспорт серії НОМЕР_2, виданий Подільським РУ ГУ МВС України в м.Києві 02 липня 1999 року) в розумінні ст. 638 ЦК України, а тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не заявлялось клопотання про призначення почеркознавчої експертизи та позову про визнання недійсним договору № DNH4KS88460163, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, оскільки суд відмовив у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість за кредитним договором №DNH4KS88460163 з тих підстав, що кредитний договір з банком уклав не ОСОБА_5 (паспорт серії НОМЕР_2, виданий Подільським РУ ГУ МВС України в м.Києві 02 липня 1999 року), а інша особа на підставі недійсного паспорта на ім'я ОСОБА_5 (серії НОМЕР_1, виданого Подільським РУ ГУ МВС України в м.Києві 22.11.1997 року).

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_5 отримав товар за договором споживчого кредиту № DNH4KS88460163, про що свідчить його підпис на видатковій накладній, а тому договір не лише є чинним, а й виконувався сторонами, не приймаються до уваги колегією суддів з наступних підстав.

З доданої до апеляційної скарги видаткової накладної № РН-ТМ017752 від 19 жовтня 2006 року вбачається, що одержувач «Мерзлікін Руслан Васильович» отримав товар, на придбання якого укладався договір, про що в графі «стримав» проставлено підпис. Проте, вказана накладна не містить даних на підставі якого документу встановлювалась особа одержувача.

Разом з тим, судом було встановлено, що кредитний договір № DNH4KS88460163 з ОСОБА_5 (паспорт серії НОМЕР_2, виданий Подільським РУ ГУ МВС України в м.Києві 02 липня 1999 року) не укладався, особа позивальника по вказаному договору встановлювалась на підставі недійсного паспорта..

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника позивача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Сокуренко Наталії Вікторівни відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу позивача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Сокуренко Наталії Вікторівни відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: