22-ц/775/355/2016(м)
Головуючий у 1 інстанції Ковтуненко О.В.
Категорія 53 Суддя-доповідач ОСОБА_1
У х в а л а

І м е н е м У к р а ї н и

22 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді - Мальцевої Є.Є.

суддів - Ткаченко Т.Б., Лісового О.О.,

секретар - Брежнєв Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_3 Гарант» про визнання незаконними наказів, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, про визнання незаконними розпоряджень про вимушений простій та стягнення недоотриманого заробітку за час простою, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07 липня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що з травня 2011 року працював на ТОВ «ОСОБА_3 Гарант» контролером у виробництві чорних металів 6 розряду прийомки брухту та вогнеупорів на дільниці зовнішньої прийомки відділу технічного контролю, обовязки виконував до березня 2013 року. За наказом №19 шр від 12 лютого 2013 року весь штат дільниці зовнішньої прийомки відділу технічного контролю (26 одиниць) був скорочений з 13 травня 2013 року, про що його попередили 19.02.2013 року та ознайомили того ж дня з наказом, при чому йому неодноразово керівництво пропонувало існуючи на підприємстві вакансії, але вони позивача не влаштовували за ступенем кваліфікації, оплатою, і від них він відмовлявся. Крім того, вказує, що фактично на підприємстві скорочення штату не відбулось. У звязку з тим, що профспілковий комітет не давав згоди на його звільнення за п.1ст.40 КЗпП, відповідач наказом №70шр від 21 червня 2013 року ввів до штатного розкладу дільницю зовнішньої прийомки ВТК у складі 3 одиниць, у тому числі посаду контролера виробництва чорних металів 6 розряду приймання брухту та вогнетривів, на якій він продовжив працювати.

Наказом №89 від 22 серпня 2014 року на дільниці, де він працював, з 01 листопада 2014 року відповідач видав наказ та ввів зміни умов праці, а саме: доповнив його посадову інструкцію пунктом, за яким він був зобовязаний за окремим розпорядженням начальника ВТК здійснювати операційний контроль виробництва на визначених дільницях робіт не занятих вакантних посад, перелік яких визначався Додатком №1 щодо встановлення нового графіку роботи та відпочинку з яким він був ознайомлений, однак цим наказом порушувались його права, тому відмовився від продовження роботи.

В період з березня 2013 року до жовтня 2014 року за 56 розпорядженнями начальника відділу технічного контролю він перебував у вимушених простоях з оплатою 2/3 частки від заробітку, декілька разів за згодою виконував роботи тимчасово відсутніх працівників, проходив навчання, від пропонованих йому у період з 26 серпня до 30 жовтня 2014 року існуючих на підприємстві вакансій відмовлявся з тих самих причин. За наказом № 67 ут від 05 листопада 2014 року на підставі п.6 ст.36 КЗпП України у звязку з відмовою від продовження роботи в звязку зі зміною суттєвих умов праці, був звільнений з роботи.

Вважає, що при прийнятті рішення про скорочення чисельності штату, про направлення його у вимушений простій та про звільнення з роботи відповідач порушив вимоги закону, порушенням трудових прав спричинив йому моральну шкоду, оскільки позбавив можливості отримувати заробіток, премії, доплати, відпустки, обмежив можливості користуватися всіма необхідними життєвими потребами та повноцінно організовувати свій побут.

Тому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати незаконними накази № 7шр від 16 січня 2013 року, № 19 шр від 12 лютого 2013 року, № 24 від 19 лютого 2013 року, № 67 ут від 05 листопада 2014 року, № 89 від 22 серпня 2014 року, № 113 від 29 жовтня 2014 року, поновити його на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного простою у звязку зі звільненням. Також просив визнати незаконними 56 розпоряджень про вимушений простій у період з квітня 2013 року по листопада 2014 року та стягнути недоотриманий заробіток за цей період у розмірі 27842,87 грн., у відшкодування моральної шкоди стягнути 10000 гривен.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07 липня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ТОВ «ОСОБА_3 Гарант» про визнання незаконними наказів, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, про визнання незаконними розпоряджень про вимушений простій та стягнення недотриманого заробітку за час простою, відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 09.09.2015 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 лютого 2016 року ухвала апеляційного суду скасована, справа передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення процесуального закону, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, та на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Зокрема, вказував, що відповідачем не підтверджено належно наявність суттєвих змін умов праці і фактичного скорочення чисельності штату, і змінена була тільки назва ділянки, де працював позивач. Таким чином підприємство у порушення його трудових прав не надало йому можливості працювати на такому ж робочому місці на новій утвореній ділянці. Також відповідач незаконно направляв позивача у штучно створений ним простій, оскільки доказів змін в організації виробництва та праці, обєму виробництва підприємством не надано.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_4, які просили скаргу задовольнити, представника відповідача ОСОБА_5, який просив скаргу відхилити, а судове рішення залишити без змін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до положень ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У відповідності із положеннями ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні позову, суд виходив з того, що у ТОВ «ОСОБА_3 Гарант» були зміни в організації виробництва і праці, у тому числі скорочення чисельності та штату працівників, викликані економічною необхідністю раціонального використання праці контролерів, досягнення якості та кількості послуг, що надаються за договорами. Оскільки позивач відмовився продовжувати роботу в нових умовах праці, його правомірно було звільнено з роботи на підставі п.6 ст.36 КЗпП України, на що згоди профкому не потрібно. Всі розпорядження щодо направлення позивача у простій також є правомірними, оскільки він відмовився від переведення на іншу роботу.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися, оскільки він відповідає обставинам справи, наданим доказам і нормам матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що з 05 травня 2011 року ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ТОВ «ОСОБА_3 Гарант» на посаді контролера у виробництві чорних металів 6 р. прийомки брухту та вогнетривів дільниці зовнішньої прийомки відділення технічного контролю (т.1 а.с. 6-7, т.2 а.с. 66).

Наказом № 7шр від 16 січня 2013 року до відділення технічного контролю введена обтискна дільниця (26 штатних одиниць) та дільниця крупносортного прокату (4 штатні одиниці) (т.1 а.с. 29).

Згідно зі штатним розкладом, запровадженим 16 січня 2013 року, у відділенні технічного контролю (ВТК) діяли, разом з іншими, дільниця зовнішньої прийомки, де працював позивач, та обтискна дільниця (т.2 а.с. 2-10).

Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.40, ч.1 ст.43 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, у випадку скорочення чисельності або штату працівників може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом лише за попередньою згодою профспілкового органу, первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Наказом № 19шр від 12 лютого 2013 року «Про зміни в штатному розкладі» у звязку зі змінами в організації виробництва і праці у відділенні технічного контролю ТОВ «ОСОБА_3 Гарант» були скасовані усі 26 посад дільниці зовнішньої прийомки. (т.1 а.с. 31).З цим наказом ОСОБА_2 був ознайомлений 13 лютого 2013 року (т.1 а.с. 32).

19 лютого 2013 року ТОВ «ОСОБА_3 Гарант» видано наказ № 24 «Про виконання наказу № 19шр від 12 лютого 2013 року», яким попереджено про майбутнє звільнення 13 травня 2013 року за п.1 ст.40 КЗпП України працівників дільниці зовнішньої прийомки ВТК, в тому числі і ОСОБА_2. З цим наказом ОСОБА_2 був ознайомлений, але від підпису відмовився (т.1 а.с. 147-149).

Рішенням первинної профспілкової організації ПАТ «МК «Азовсталь» від 10 травня 2013 року (протокол № 197) в наданні згоди на звільнення ОСОБА_2 було відмовлено, оскільки фактичного скорочення чисельності контролерів на виробництві чорних металів на дільниці зовнішньої прийомки ВТК не відбулося.

При повторному розгляді цього питання 21 червня 2013 року профспілкою (протокол № 205) знову було відмовлено у наданні згоди на звільнення позивача за п.1 ст.40 КЗпП України.

Не отримавши від первинної профспілкової організації дозволу на звільнення ОСОБА_2 за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, відповідач своїм наказом №70 шр від 21 червня 2013 року ввів до штатного розкладу дільницю зовнішньої прийомки з трьома штатними одиницями, в тому числі і посаду позивача (т.1 а.с. 33).

Підсумовуючи викладене, немає підстав для висновку, що трудові права позивача були порушені, оскільки фактичного його звільнення за скороченням штату не відбулося і він продовжував займати посаду контролера у виробництві чорних металів 6 розряду прийомки брухту та вогнетривів на дільниці зовнішньої прийомки відділу технічного контролю. Відповідно, неможливо погодитися із доводами апеляційної скарги про порушення трудових прав позивача, яки нібито не був допущений до роботи, оскільки вони спростовуються встановленими обставинами справи.

Відповідно до ст.34 КЗпП України простій це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть переводитися за їхньою згодою з урахуванням їхніх спеціальності й кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій же місцевості терміном до 1 місяця.

Таким чином, простій як призупинення роботи може бути викликаний будь-якою причиною як обєктивного, так і субєктивного характеру. При цьому переведення працівника за їх згодою на іншу роботу можливе як на тому ж самому підприємстві, так і на інше підприємство, що знаходиться в тій же місцевості.

З матеріалів справи вбачається, що у період з 25 березня 2013 року до 05 листопада 2014 року за розпорядженнями начальника ВТК позивач 56 разів був направлений у вимушений простій з оплатою 2/3 частини від заробітку, оскільки останній відмовився від переведення на іншу роботу та очікуванням вдома повернення на попередню роботу, підтвердив при розгляді справи в апеляційному суді.

Тому колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для зупинення роботи на дільниці зовнішньої прийомки відділу технічного контролю товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_3 Гарант» через зменшення замовлення послуг з операційного контролю якості металолому та не може погодитися і з доводами скарги щодо неправомірності направлення позивача до простою.

Наказом № 89 від 22 серпня 2014 року «Про зміну умов праці на дільниці зовнішньої прийомки ВТК» відповідач з 01 листопада 2014 року змінив умови праці позивача, доповнивши його посадову інструкцію обовязком за окремим розпорядженням начальника ВТК здійснювати операційний контроль виробництва на визначених начальником ВТК дільницях робіт тимчасово відсутніх контролерів виробництва чорних металів ВТК, а також на дільницях робіт не зайнятих вакантних посад ВТК, перелік яких визначено у Додатку 1.

Цим же наказом позивачеві встановлений інший графік № 1 роботи та відпочинку при пятиденному робочому тижні з двома днями відпочинку у суботу та неділю на 2014 рік.

З цим наказом ОСОБА_2 був ознайомлений 27 серпня 2014 року, але від підпису відмовився. Останньому було розяснено, що наслідком відмови від продовження роботи за новими умовами праці буде розірвання трудового договору з 31 жовтня 2014 року на підставі п.6 ст. 36 КЗпП України (т.1 а.с. 103-111).

Наказом № 113 від 29 жовтня 2014 року до наказу № 89 від 22 серпня 2014 року були внесені зміни, згідно з якими для ОСОБА_2 момент суттєвих умов праці був змінений з 31 жовтня 2014 року на 06 листопада 2014 року.

З цим наказом ОСОБА_2 був ознайомлений 31 жовтня 2014 року, але від підпису відмовився (т. 1 а.с. 112-117).

Наказом № 67ут від 05 листопада 2014 року позивач був звільнений на підставі п.6 ст.36 КЗпП України у звязку з відмовою від продовження роботи у звязку зі зміною суттєвих умов праці (т.1 а.с. 19).

Відповідно до п.6 ст.36 КЗпП України, підставою для припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у звязку із зміною істотних умов праці.

Виходячи з аналізу зазначеної правової норми та ч.ч. 2, 3 ст.32 КЗпП України, зміна істотних умов праці стосується випадків зміни систем та розмірів оплати праці, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад без зміни трудової функції тощо, тобто змін, які ведуть до звуження чи розширення трудової функції працівника за укладеним з ним трудовим договором, дія якого продовжується.

Пунктом 10 постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» (зі змінами) роз'яснено, що припинення трудового договору за п. 6 ст. 36 КЗпП України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, уведенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо).

З тексту посадової інструкції позивача (т.1 а.с. 238-239) вбачається, що його істотні умови праці дійсно змінилися, оскільки вищеназваним наказом № 89 від 22 серпня 2014 року його обовязки доповнено виконанням робіт не тільки на дільниці зовнішньої прийомки, але й на інших дільницях ВТК товариства, які знаходяться на значній відстані від дільниці зовнішньої прийомки, на яку він приймався на роботу та на територіях підприємства з гіршими умовами праці, та зміненням режиму роботи з графіку роботи № 3 на графік № 1.

Тобто, відповідачем фактично були розширені трудові функції позивача та змінені істотні умови його праці.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідач ТОВ «ОСОБА_3 Гарант» є підприємством, яке фактично надає послуги на території і обладнанні свого замовника ПАТ «МК «Азовсталь» та обсяг цих послуг залежить від укладених договорів із замовником на виконання робіт.

03 січня 2013 року ПАТ «МК «Азовсталь» повідомило ТОВ «ОСОБА_3 Гарант» про заплановане збільшення надходжень у 2013 році металолому на ПАТ «МК «Азовсталь» та з метою посилення цілодобового контролю за якістю сировини звернулося з проханням забезпечити з січня 2013 року виконання додаткових послуг з операційного контролю в обємі 4698 людино/годин на місяць (т.2 а.с. 51) в звязку з чим і було видано наказ № 7шр від 16 січня 2013 року.

02 лютого 2013 року ПАТ «МК «Азовсталь» повідомило ТОВ «ОСОБА_3 Гарант» про те, що через надходження металолому невідповідної якості від сторонніх постачальників договірні відносини з останніми розірвані, тобто зменшений обсяг придбання лому. Через це у раніше запланованій кількості послуг з операційного контролю якості від ТОВ «ОСОБА_3 Гарант» з 01 березня 2013 року не є необхідною і запропоновано зменшити такі послуги на 42282 людино/годин до кінця року (т.2 а.с. 52) та на підставі чого відповідач упразднив та скоротив чисельність робітників відповідно до наказу №19шр від 12.02.2013 року.

Таким чином відповідач з березня 2013 року не міг забезпечувати роботою працівників дільниці зовнішньої прийомки ВТК у звязку із чим і виник тривалий простій у роботі цієї дільниці та виникла необхідність у зміні істотних умов праці її працівників.

Оскільки зміна істотних умов праці позивача була обумовлена змінами в організації виробництва та праці, викликаними економічною необхідністю раціонального використання праці контролерів та була спрямована на забезпечення їх зайнятістю в процесі надання підприємством послуг з операційного контролю виробництва, досягнення належної якості та кількості послуг, що надаються замовнику, а також для оптимального розподілу навантаження між працівниками ВТК, то висновок суду першої інстанції про необгрунтованість позовних вимог щодо безпідставності звільнення позивача у зв'язку зі зміною відповідачем істотних умов праці, а також скорочення чисельності штату, є правильним.

На виконання вимог ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 лютого 2016 року колегією суддів перевірено доводи позивача щодо неправомірності його звільнення у звязку із фактичною відсутністю змін в організації виробництва і праці на підприємстві.

Судом було встановлено, що ТОВ «ОСОБА_3 Гарант» не має власних робочих місць, а працівники, в тому числі, позивач, працюють на робочих місцях ПАТ «МК «Азовсталь», перебуваючи там постійно в процесі трудової діяльності. Такі обставини не оспорюються позивачем.

Таким чином, зміна істотних умов праці на підприємстві провадиться шляхом раціоналізації робочих місць, що проводиться в разі змін економічних показників, які в свою чергу, залежать від кількості замовлень підприємства замовника послуг, що надає відповідач. ТОВ «ОСОБА_3 Гарант», яке є спеціалізованим підприємством, не має власних робочих місць, але надає замовнику - ПАТ «МК «Азовсталь» послуги з операційного контролю виробництва силами власного персоналу на робочих місцях ПАТ «МК «Азовсталь».

Необхідність раціоналізувати робочі місця у звязку із зменшенням обсягу замовлених послуг, і, відповідно, зменшенням можливостей забезпечення працівника роботою, підтверджена наданими відповідачем письмовими доказами.

З інформації щодо надходження до «ПАТ «МК «Азовсталь» металобрухту та вогнетривів вбачається, що в 2013 році було збільшення обєму послуг операційного контролю виробництва, а в 2104 році цей обєм значно коливався в бік зменшення. До такого ж висновку можливо дійти при вивченні актів наданих замовнику послуг ТОВ «ОСОБА_3 Гарант» з січня 2013 року по листопад 2014 року, тобто, в той час, як позивач періодично й неодноразово перебував у простої.

Перевіряючи питання щодо змін в організації виробництва і праці підприємства, а саме, факту скорочення чисельності або штату працівників, суд апеляційної інстанції дослідив штатні розписи підприємства за період з січня 2013 року по час звільнення позивача.

Як розяснено листом Міністерства юстиції України від 25.11.2011 року, скорочення чисельності або штату працівників може бути зумовлене, зокрема, вдосконаленням виробництва, суміщенням професій, зменшенням обсягу виробництва продукції, перепрофілюванням підприємства, установи, організації. При цьому скорочення чисельності та скорочення штату різні поняття. Так, скорочення чисельності передбачає звільнення працівників, натомість скорочення штату зменшення кількості або ліквідацію певних посад, спеціальностей, професій тощо, в результаті чого кількість працівників може і не зменшуватися, а в окремих випадках навіть збільшуватися.

Отже, зміни в організації виробництва і праці можуть мати місце з метою оптимізації процесу праці та витрат підприємства, і такий висновок відповідає позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеної в ухвалі від 13.11.2013 року.

З штатного розкладу ВТК ТОВ «ОСОБА_3 Гарант» від 01.01.2013 року вбачається, що у структурі ВТК в наявності 399 одиниць по ВТК; 13 одиниць обтискної ділянки; 26 одиниць зовнішньої прийомки (місце роботи позивача). З штатного розкладу ВТК ТОВ «ОСОБА_3 Гарант» від 16.01.2013 року вбачається, що у структурі ВТК в наявності 429 одиниць по ВТК; 39 одиниць обтискної ділянки (збільшено у звязку із збільшенням обсягу послуг замовнику); 26 одиниць зовнішньої прийомки (місце роботи позивача). Після скорочення дільниці зовнішньої прийомки у звязку із падінням обсягів надходження на підприємство-замовник металобрухту і вогнетривів та відповідним зменшенням обєму послуг з боку відповідача, штатний розклад ВТК ТОВ «ОСОБА_3 Гарант» також змінюється : з 01.04.2013 року у структурі ВТК в наявності 396 одиниць; 39 одиниць обтискної ділянки (показник не змінився); 0 одиниць зовнішньої прийомки (місце роботи позивача). Далі, у звязку з відмовою профспілкового комітету надати згоду на звільнення позивача з п.1 ст.40 КЗпП України, згідно з штатним розкладом від 22.06.2013 року в наявності 396 одиниць по ВТК; 39 одиниць обтискної дільниці; 3 одиниці зовнішньої прийомки штатна чисельність даної структури до 26 одиниць, як було закладено в шатному розкладі від 16.01.2013 року, не відновлена. Також змінюється штатний розклад 01.01.2014 року і 01.07.2014 року змінюється кількість одиниць по ВТК, але залишається чисельність 39 одиниць обтискної дільниці та 3 одиниць зовнішньої прийомки.

Також зі справи вбачається, що у звязку із збільшенням у 2014 році штату на інших ділянках ВТК, які було забезпечено замовленнями, підприємство здійснило організаційні заходи для забезпечення працівника роботою, оскільки відновлення колишнього обсягу робіт на робочому місці замовника №62106 (де працював позивач) для підприємства було неможливо. Наказом від 22.08.2014 року розширені посадові обовязки позивача, який тривалий період перебував у простої, з метою забезпечення раціонального використання його праці як кваліфікованого спеціаліста на підприємстві. Між тим, позивач відмовився від інших робіт, в тому числі за його ж спеціалізацією і кваліфікацієй. Апеляційному суду він пояснив, що йому пропонували роботу з меншою оплатою, яку може виконувати працівник з нижчою кваліфікацією, ніж позивач, або на вакансіях із тимчасовим договором, або таку, яку він не мав би виконувати за станом здоровя, але він не перевіряв такі можливості, доказів протипоказань його стану здоровя запропонованим змінам в роботі не надавав. Крім того, позивач постійно працював на підприємстві на підставі безстрокового договору, тому його твердження щодо подальшого його звільнення при переході на таку вакансію безпідставні. Перевід на іншу роботу з іншими умовами праці можливий згідно ст.32 КЗпП України лише за згодою працівника, тому й такі твердження позивача прийняти до уваги неможливо.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла до висновку про правильність висновку суд першої інстанції щодо наявності змін в організації виробництва і праці на підприємстві, у тому числі скорочення чисельності та штату працівників, викликані економічною необхідністю раціонального використання праці контролерів, досягнення якості та кількості послуг, що надаються за договорами. А оскільки позивач відмовився продовжувати роботу в нових умовах праці, його правомірно було звільнено з роботи на підставі п.6 ст.36 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції положень ч.6 ст.21 Закону України «Про професійні спілки, гарантії їх діяльності» є також безпідставними, оскільки цією нормою у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, не передбачений обовязок відповідача узгоджувати питання зміни умов праці робітників з профспілковим органом.

Приведені в апеляційній скарги інші доводи не належать до тих підстав, з якими процесуальне законодавство повязує можливість скасування або зміни оскаржуваного рішення, зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду, а також не стосуються предмету спору.

Колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотримання норм матеріального і процесуального права, в ньому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються допустимими доказами, дослідженими в судовому засіданні і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307,308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання чинності безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді