АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5301/16 Справа № 183/1066/16 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Котушенко С.П., Романюк М.М.

при секретарі Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» про визнання правильним розрахунку вихідної допомоги та зобовязання провести доначислення вихідної допомоги,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2016 року позивачка звернулась до суду з даним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що з 06 червня 2002 року до 01 квітня 2011 року включно вона працювала у відповідача, звільнена у зв'язку з відмовою від продовження роботи у зв'язку зі зміною істотних умов праці. В день звільнення відповідач не надав їй копію наказу про звільнення та письмово не повідомив про нараховані суми вихідної допомоги, належні при звільненні. Вважаючи звільнення незаконним, вона звернулась до суду із позовом про поновлення на роботі. Під час розгляду судом справи про поновлення її на роботі, їй стало відомо, що при звільненні їй невірно проведено розрахунок належної до виплати вихідної допомоги. Оскільки рішення суду, яким відмовлено у поновленні на роботі, набрало законної сили 27.01.2014 року, а в подальшому вона, позивачка, неодноразово зверталась до відповідача із заявами про неправильність проведеного з нею розрахунку при звільненні і необхідності проведення нового розрахунку належної їй вихідної допомоги, вважає, що строк на звернення до суду з даним позовом пропущено з поважних причин і він підлягає поновленню. Позивачка просила поновити строк на подачу позову, як пропущений з поважних причин; визнати правильним розрахунок, належної позивачеві вихідної допомоги при звільненні 01 квітня 2011 року саме у розмірі 4 111,38 грн. та зобов'язати відповідача провести їй доначислення вихідної допомоги в сумі 600,01 грн.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне змінити оскаржуване рішення в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що позивачка перебувала у трудових стосунках з ПАТ "Укртелеком" та 01 квітня 2011 року була звільнена з роботи за п. 6 ст. 36 КЗпП України, на підставі наказу №118-к від 01.04.2011 року (а.с. 8-9).

При звільненні позивачкою була одержана вихідна допомога у розмірі 3511,37 грн., що визнано сторонами.

Згідно ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

При обчисленні розміру вихідної допомоги відповідачем було правильно застосовано належні положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 1995 року № 100, з відповідними змінами та доповненнями.

Так, у розрахунку відповідач правильно виходив з того, що у січні 2011 року позивачкою було відпрацьовано 19 днів з нарахуванням заробітної плати у розмірі 3201,28 грн., а у лютому 2011 року позивачкою було відпрацьовано 14 днів з нарахуванням зарплати у сумі 2740,90 грн. Середньоденна заробітна плата дорівнює 180,07 грн., виходячи з розрахунку: (3201,28 грн. + 2740,90 грн.) : (19 днів + 14 днів). Отже, вихідна допомога у розмірі середнього місячного заробітку складає 3511,37 грн. (180,07 грн. х ((19 + 20) :2) (а.с. 11).

Кількість днів, відпрацьованих позивачкою у січні та лютому 2011 року підтверджується наданими саме позивачкою копіями табелів обліку робочого часу (а.с. 110 111).

Згідно наданої позивачкою копії табелю обліку робочого часу, у березні 2011 року позивачкою не було відпрацьовано жодного дня у зв»язку з хворобою, тому відповідач правомірно не взяв вказаний місяць до уваги при розрахунку розміру середньої заробітної плати для визначення суми вихідної допомоги.

Отже, районний суд дійшов правильного висновку, що здійснений відповідачем у 2011 році розрахунок середньої заробітної плати позивачки є правильним.

Крім того, місцевий суд дійшов правильного висновку, що обраний позивачкою спосіб захисту щодо визнання представленого нею розрахунку правильним та зобов»язування відповідача «провести доначислення вихідної допомоги» - не є належним.

Виходячи з викладеного, надавши оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, - суд першої інстанції ухвалив законне рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з наведених вище підстав.

Однак, мотивувальна частина оскаржуваного рішення містить неправильне твердження, і саме в цій частині рішення підлягає зміні, про те, що до вимоги про стягнення вихідної допомоги при звільненні строк позовної давності не застосовується. Таке твердження не відповідає змісту п. 3.8 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року N5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 р. за N114/8713, де передбачено, що суми вихідної допомоги при припиненні трудового договору відносяться до інших виплат, що не належать до фонду оплати праці.

Приймаючи до уваги, що наявні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог по суті, суд не наводить правового обґрунтування безпідставного порушення позивачкою тримісячного строку позовної давності.

Колегія звертає увагу, що відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення підлягає зміні лише в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313 - 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2016 року змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог.

В решті рішення залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді