АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

25 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Махлай Л.Д., Слободянюк С.В.,

секретаря: Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Експлуатаційна компанія «Лазурний блюз», в інтересах якого діє Савченко Ірина Еммануїлівна,

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 листопада 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2, правонаступником якого є ОСОБА_3, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Експлуатаційна компанія «Лазурний блюз» про стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Експлуатаційна компанія «Лазурний блюз» (далі - ТОВ «ЕК «Лазурний блюз») про стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з 11.03.2014 працював на посаді прибиральника території і його заробітна плата становила 3000 грн. на місяць. Посилаючись на те, що після його звільнення, що відбулося 10.12.2014 за згодою сторін, відповідачем умисно і безпідставно не була виплачена йому заробітна плата за 2 місяці, а саме за травень та червень 2014 року, просив стягнути з ТОВ «ЕК «Лазурний блюз» невиплачену заробітну плату з урахуванням індексу споживчих цін в 2014 року - 125,8% в розмірі 7 548 грн., стягнути середньоденну заробітну плату за час затримки у виплаті заробітної плати у розмірі 28 200 грн. Також, у зв'язку з неотриманням заробітної плати та неможливістю забезпечувати нормальне життя собі та своїй сім'ї і неможливістю віддати борги, просив стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди 20 000 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 листопада 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «ЕК «Лазурний блюз» на користь ОСОБА_2 заробітну плату за травень-червень 2014 року у розмірі 2 500,00 грн., суму компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати - 1 423,75 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 11.12.2014 по 09.11.2015 у розмірі 14 187,50 грн. та моральну шкоду - 500,00 грн., а всього 18 611,25грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач через свого представника звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій посилався на те, що рішення є необґрунтованим, а обставини наведені в ньому не підтверджені належними доказами.

Вказував, що судом першої інстанції необґрунтовано надано перевагу доказам позивача та не взято до уваги докази надані відповідачем, що позивача звільнено з посади за власним бажанням 30.06.2014. Наказ про звільнення позивача з посади 10.12.2014 відповідачем не видавався. А надана позивачем ксерокопія наказу про звільнення ОСОБА_2 з посади 10.12.2014 не є належним доказом у справі, оскільки копія не завірена належним чином, а підпис керівника на наказі не відповідає оригіналу. Відповідачем було надано до суду першої інстанції оригінал завіреного нотаріусом підпису директора, проте судом не було взято до уваги наданий доказ.

Зазначав, що ОСОБА_2 було звільнено з займаної посади 30.06.2014, що підтверджується листом до податкової служби, в якому зазначається, що з 01.07.2014 ОСОБА_2 на підприємстві не числиться. На підтвердження повного розрахунку з позивачем при звільненні надав відомість про погашення заробітної плати штатним працівником ТОВ «ЕК «Лазурний блюз» за липень 2014 року (75%) та заборгованість звільненим працівникам, в якій міститься підпис позивача про отримання 3 000 грн.

Просив рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволені позову у повному обсязі.

Апеляційний суд м. Києва ухвалою від 26.01.2016 року, у зв'язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 (свідоцтво про смерть відділу реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 681), зупинив провадження у справі.

10 жовтня 2016 року до апеляційного суду звернулася дружина померлого - ОСОБА_3, яка до заяви долучила довідку Третьої Київської державної нотаріальної контори.

Ухвалою суду від 11 жовтня 2016 року провадження у справі відновлено та призначено судове засідання на 25 жовтня 2016 року.

ОСОБА_3 та представник відповідача, в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з'явилися в судове засідання.

В судовому засіданні 25 жовтня 2016 року, керуючись ст. 37 ЦПК України, на підставі ст. 1227 ЦК України залучено правонаступника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про порушення відповідачем прав позивача, а саме невиплату заробітної плати за травень 2014 року в сумі 1 250,00 грн. та червень 2014 року в сумі 1 250,00 грн.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, оскільки такого висновку суд дійшов за неповного встановлення обставин справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, наказом № 10-09/К від 11 березня 2014 року ОСОБА_2 було прийнято на роботу до ТОВ «Експлуатаційна компанія «Лазурний Блюз» на посаду прибиральника територій з 11 березня 2014 року із посадовим окладом відповідно до штатного розпису та з терміном випробування 2 місяці.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що позивача було звільнено з 01.07.2014 року. Такі доводи підтверджуються письмовими доказами у справі, а саме повідомленням направленим до податкової інспекції щодо звільненого працівника, а саме звільнення ОСОБА_2 з 01 липня 2014 року (а.с. 35).

Крім того, в обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві також посилався на те, що при звільненні йому не виплачено заробітну плату за два місяці, що передували звільненню, а саме за травень та червень 2014 року.

Доводи позивача щодо розміру заробітної плати, яка підлягала виплаті виходячи із посадового окладу у розмірі 3 000 грн., спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до Штатно-посадового розпису ТОВ «ЕК «Лазурний блюз», затвердженого Директором ТОВ «ЕК «Лазурний Блюз» 10.01.2013 та Штатно-посадового розпису ТОВ «ЕК «Лазурний блюз», затвердженого Директором ТОВ «ЕК «Лазурний Блюз» 03.03.2014 посадовий оклад прибиральника територій складає 1 250,00 грн.

Як вже зазначалось, звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 вказував, що після звільнення його з займаної посади, відповідачем не було виплачено заробітну плату за два місяці, а саме за травень та червень 2014 року.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно, оплата за роботу у неробочі дні входить до структури заробітної плати.

Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно Відомості погашення заробітної плати штатним працівником ТОВ «ЕК «Лазурний блюз» за липень 2014 року (75%) та заборгованості звільненим працівникам ОСОБА_2 отримано 3 000,00 грн., про що міститься підпис особи (а.с. 36).

Згідно ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»).

За життя, під час розгляду справи в суды першої інстанції, позивач не спростовував факт отримання цих коштів та не оспорював свій підпис у Відомості.

Оскільки позивачем заявлено вимогу про невиплату заробітної плати за два місяці, а саме травень та червень 2014 року, відповідачем надано докази виплати у липні позивачу 3000 грн., розмір якої перевищує розмір заробітної плати за два місяці (1250х2=2500), колегія суддів погоджується з доводами відповідача щодо відсутності у підприємства заборгованості перед ОСОБА_2 з виплати заробітної плати за травень та червень 2014 року.

Висновки суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача середнього заробітну за весь час затримки по день фактичного розрахунку не відповідають нормам матеріального права, оскільки частинами 1, 2 ст. 117 КЗпП України встановлено, що у разі невиплати з вини власника, або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Такий розмір визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У зв'язку з тим, що висновок суду про невиплату з вини відповідача ОСОБА_2 заробітної плати за травень та червень 2014 року не відповідає обставинам справи, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи, що вимоги про стягнення суми компенсації втрати частини заробітної плати та моральної шкоди є похідними, то відсутні правові підстави для їх задоволення.

Отже, враховуючи те, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми матеріального права, рішення суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 303, 307, 309, ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Експлуатаційна компанія «Лазурний блюз», в інтересах якого діє Савченко Ірина Еммануїлівна, - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 листопада 2015 року скасувати, ухвалити нове, яким в задоволені позову ОСОБА_2, правонаступником якого є ОСОБА_3, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Експлуатаційна компанія «Лазурний блюз» про стягнення не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку - відмовити.

Рішення набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді:

Справа № 761/2390/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2496/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Маліновська В.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.