Єдиний унікальний номер №243/2778/16-ц
Номер провадження №2/243/1618/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«22» червня 2016 року м. Слов'янськ

Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючої судді Чемодурової Н.О.,

при секретарі Жмарьові П.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Слов'янська цивільну справу за позовом за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої дитини за кордон без згоди батька, -

В С Т А Н О В И В :

04 квітня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої дитини за кордон без згоди батька, обґрунтувавши свої вимоги тим, що у шлюбі у них народилася донька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб між ними був розірваний 14 березня 2014 року, після чого донька залишилася проживати разом з нею та саме вона займається її вихованням та утриманням. На теперішній час вона разом зі своїми дітьми мешкає у м.Павлограді Дніпропетровскої області та перебуває на обліку як особа, яка переміщена з тимчасово окупованої території України та проведення антитерористичної операції з м.Горлівка Донецької області. ОСОБА_2 не спілкується ані з нею, ані з донькою, не опікується та не приймає участі у вихованні доньки. Її батьки мешкають у м.Горлівка та для того щоб приїжджати до них, у зв'язку з ситуацією, що склалася в країні, їй необхідний нотаріальний дозвіл батька дитини, однак він безпідставно, без будь-яких поважних причин ухиляється від надання такої згоди. Крім того, в неї є ще одна дитина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та вона не може розлучати дітей у разі поїздок сина до дідуся та бабусі, надаючи йому можливість спілкування з ними, натомість, коли донька буде позбавлена такого спілкування з рідними. Також вона не має права залишати доньку без догляду, у зв'язку з чим позбавлена відвідувати своїх батьків. Оскільки виїзд дитини на неконтрольовану територію та подальший виїзд з такої території здійснюється за такими ж правилами, як і перетин державного кордону України і можливий лише за умови надання згоди другим з батьків або відповідного рішення суду, вона змушена звернутися до суду з дійсним позовом до ОСОБА_2

Просить надати їй дозвіл на вивіз та ввіз дитини - доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без супроводу батька ОСОБА_2 на неконтрольовану територію України (територію проведення антитерористичної операції, в тому числі до м.Горлівки Донецької області), а також за межі України до досягнення дитиною 16-ти річного віку, тобто до 26 липня 2027 року.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилася, була повідомлена про дату, час та місце судового засідання належним чином. Суду надано заяву, відповідно до якої позивач просила розглянути справу за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити (а.с.25).

Місце реєстрації та проживання відповідача ОСОБА_2 було зазначено: АДРЕСА_1. Під час розгляду справи, судом приймались усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення ОСОБА_2 про місце, день та час розгляд заяви. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження», пересилання пошти не здійснюється до м. Горлівка Донецької області, що позбавляє суд можливості надіслання поштою судового виклику до суду ОСОБА_2, тому він про час та місце судового розгляду цієї заяви був повідомлений шляхом розміщення оголошення в друкованих засобах масової інформації (газета центральних органів виконавчої влади України «Урядовий Кур'єр» №114 (5734) від 17 червня 2016 року) (а.с.30).

Незважаючи на прийняті судом заходи, ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило.

За таких обставин, суд вважає можливим провести розгляд заяви по суті у відсутність учасників цивільного процесу.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд, у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, яке 02 серпня 2011 року було видано Виконавчим комітетом Пантелеймонівської селищної ради м.Горлівки Донецької області, батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зазначені громадяни України - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 10).

Як вбачається з рішення Центрально-Міського районного суду м.Горлівки Донецької області від 14 березня 2014 року, шлюб між батьками неповнолітньої ОСОБА_3 розірвано (а.с.11).

Відповідно до довідки від 29 січня 2015 року № про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, ОСОБА_1 разом з неповнолітніми ОСОБА_4 та ОСОБА_3 переміщені з Центрально-Міського району м.Горлівки Донецької області до м.Павлоград Дніпропетровської області (а.с.12).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого 01 жовтня 1982 року Пентелеймонівською селищною радою Центрально-Міського району м.Горлівки Донецької області, батьками ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 зазначені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.13).

Відповідно до копій паспортів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вбачається, що їх місце реєстрації зазначене - сел.Пантелеймонівка м.Горлівки Донецької області (а.с.14-15; 17-18).

Як вбачається з копії трудової книжки серії НОМЕР_5 та свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 ОСОБА_7 змінювала своє прізвище з «ОСОБА_7» на «ОСОБА_7» (а.с.19).

Згідно абз.2 частини 3 статті 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну і оформлення документів для зарубіжних поїздок визначається Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року.

Згідно до п.2 частини 2 статті 4 вказаного Закону України за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до п.2 статті 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16- річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним із батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставин, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Незважаючи на те, що відповідач по справі ОСОБА_2 завчасно був викликаний до судового засідання, ним ніяких пояснень та доказів з питання відношення до позовних вимог за станом на 22 червня 2016 року суду не було подано.

Метою виїзду за межі України з малолітньою дитиною позивачка зазначила необхідність відвідувати свої батьків - дідуся та бабусі неповнолітньої ОСОБА_3, така необхідність з часом може відпасти, а тому її існування має супроводжуватися розумними термінами, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1, а саме надати їй дозвіл на вивіз та на ввіз дитини - доньки ОСОБА_3 без супроводу батька ОСОБА_2, на неконтрольовану територію України (територію проведення антитерористичної операції, в тому числі до м.Горлівки Донецької області), а також за межі України строком на 3 (три) роки.

Принципом 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року передбачається, що «…малолітнє дитя не повинне, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучений зі своєю матір'ю».

Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до положень статей 10 та 11 ЦПК України цивільне судочинство в Україні здійснюється на засадах змагальності сторін та диспозитивності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Принцип 7 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року передбачає безумовний пріоритет інтересів дитини для тих, на кому лежить відповідальність за його освіту і виховання.

Оскільки сторони однією сім'є не проживають і фактичне місце проживання малолітньої доньки визначене за позивачкою, то цей обов'язок покладено на матір - позивачку по справі, яка повинна постійно доглядати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, як це і передбачено положеннями статті 150 Сімейного кодексу України.

Проаналізувавши встановлені обставини по справі та надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки інтереси позивачки повністю відповідають інтересам її малолітньої доньки.

Оскільки батько дитини - відповідач ОСОБА_2 добровільно не бажає надати дозвіл на виїзд на неконтрольовану територію України (територію проведення антитерористичної операції, в тому числі до м.Горлівки Донецької області), а також за межі України, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1

Суд вважає, що зазначений виїзд на неконтрольовану територію України (територію проведення антитерористичної операції, в тому числі до м.Горлівки Донецької області), а також за межі України, не буде порушенням будь-яких прав відповідача відносно доньки.

Керуючись статтями 11, 60,209, 212, 214-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої дитини за кордон без згоди батька - задовольнити частково.

Надати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН - НОМЕР_1, дозвіл на вивіз та ввіз дитини - доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без супроводу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, на неконтрольовану територію України (територію проведення антитерористичної операції, в тому числі до м.Горлівки Донецької області), а також за межі України на 3 (три) роки - з 04 квітня 2016 року до 04 квітня 2019 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Слов'янський міськрайонний суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо її не було подано, а у разі її подання - після розгляду справи апеляційним судом, якщо його не скасовано судом апеляційної інстанції.

Повний текст рішення виготовлено 23 червня 2016 року.

Суддя

Слов'янського міськрайонного суду Чемодурова Н.О.