РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/8345/15-ц

пр. № 2/759/272/16

24 травня 2016 року Святошинський районний суд м. Києва

в складі: головуючого - судді Кириленко Т.В.

при секретарі Шелудько В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельник», 3-і особи Обслуговуючий кооператив «Багатоповерховий гараж «Аврора», Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», Міністерство юстиції України про визнання права власності, суд,-

В С Т А Н О В И В:

В травні 2015р. позивачі звернулись до суду з позовом до ТОВ «Будівельник», в якому з урахуванням уточнень позовних вимог просять скасувати рішення Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» від 1.08.2012р. про державну реєстрацію за ТОВ «Будівельник» нежитлових будівель по АДРЕСА_1, визнати за ними право власності на гаражні бокси №№ 29, 23, 30, 89, 80, 85, 1, 128, 39, 8, 151, що розташовані в багатоповерховому гаражі по АДРЕСА_1 та зобов'язати Державну реєстраційну службу України здійснити реєстрацію права власності за ними на гаражні бокси.

В обґрунтування своїх вимог посилаються не те, що в період з 1997р. по 2013р. уклали з ТОВ «Будівельник» договори, відповідно до яких товариство зобов'язалось збудувати за їх кошти індивідуальні гаражні бокси в багатоповерховому гаражі за адресою АДРЕСА_1, а після завершення будівництва та здачі багатоповерхового гаражу в експлуатацію передати гаражні бокси у власність позивачів.

Позивачі на виконання умов договорів виконали свої зобов'язання у повному обсязі, сплатили товариству кошти, підписали акти прийому-передачі гаражних боксів, але право власності на них не мають можливості оформити, оскільки Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна було зареєстровано за ТОВ «Будівельник» право власності на всі будівлі, що знаходяться на території багатоповерхового гаражу. Тому вважають, що їх право власності підлягає захисту відповідно до ст. 392 ЦК України.

Представник відповідача проти позову заперечує, посилаючись на те, що позивачі не надали доказів введення об'єктів нерухомого майна в експлуатацію, а визнання права власності на об'єкт незавершеного будівництва, не прийнятого в експлуатацію, в судовому порядку нормами Цивільного кодексу чи іншими нормативними актами не передбачено. В даний час ТОВ «Будівельник» не має всіх необхідних документів для реєстрації за позивачами права власності на гаражні бокси, після отримання яких позивачі зможуть зареєструє право власності на гаражний бокс.

3-тя особа Обслуговуючий кооператив «Багатоповерховий гараж «Аврора» позов підтримав.

3-тя особа Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» в судове засідання не з'явився, згідно письмових пояснень проти позову заперечує, посилаючись на те, що не порушувало прав та законних інтересів позивачів, оскільки реєстрація права власності на нежитлові будівлі по вул.. Григоровича Барського, 2А в м. Києві проведена за ТОВ «Будівельник» у чіткій відповідності до вимог законодавства.

3-тя особа Міністерство юстиції України в судове засідання не з'явився, просить слухати справу у відсутність його представника.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, 18.06.2002р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельник» та ОСОБА_1, 27 травня 2004р. між ТОВ «Будівельник» та ОСОБА_2, 25.12.1997р. між ТОВ «Будівельник» та ОСОБА_3, 24 грудня 2004р. між ТОВ «Будівельник» та ОСОБА_4, 21 тавня 2007р. між ТОВ «Будівельник» та ОСОБА_5, 28 грудня 1998р. між ТОВ «Будівельник» та ОСОБА_6, 18 березня 2008р. та 5.07.2012р. між ТОВ «Будівельник» та ОСОБА_7, 9 жовтня 2001р. між ТОВ «Будівельник» та ОСОБА_8, 4 червня 1999р. між ТОВ «Будівельник» та ОСОБА_9, 5 червня 2013р. між ТОВ «Будівельник» та ОСОБА_10 укладено договори про фінансування будівництва індивідуальних гаражних боксів в багатоповерховому гаражі «Аврора» /ас 31-115/.

За умовами вказаних договорів ТОВ «Будівельник» зобов'язалось збудувати за кошти позивачів індивідуальні гаражні бокси в багатоповерховому гаражі за адресою АДРЕСА_1, а після завершення будівництва та здачі багатоповерхового гаражу в експлуатацію позивачі можуть оформити право власності на гаражні бокси в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Згідно актів прийому передачі від 5.08.2009р., від 21.05.2007р., 3.03.2014р., 5.07.2012р., 22.10.2012р., 8.11.2010р., 5.06.2013р. ТОВ «Будівельник» передало позивачам гаражні бокси /ас 48, 66, 75, 84, 88, 99, 116/.

З витягу про державну реєстрацію речових прав вбачається, що нежитлові будівлі (літ. Б) - 5407,40кв.м., (літ. В) - 559,40 кв.м., (літ. Г) - 848,20 кв.м., (літ. Ж) - 135,20 кв.м., (літ. Е) - 523,90 кв.м., (літ. Д) - 426,20кв.м. по АДРЕСА_1 зареєстровані за ТОВ «Будівельник» на підставі рішення Господарського суду Київської обл. /ас 37/.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Зі змісту ч. 5 ст.11 ЦК України випливає, що цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, а частинами 1, 4 ст.60 ЦПК встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Стаття 331 ЦК України встановила загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Зазначена стаття не передбачає можливості виникнення права власності на новостворене нерухоме майно за рішенням суду.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Отже, за правилами ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи у який передбачений законом спосіб позивачка набула права власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України у справах 6-131цс13, 6-244цс14, 6-318цс15.

Крім того, суд враховує, що на час укладення сторонами договорів про фінансування будівництва правовідносини щодо залучення коштів фізичних осіб з метою фінансування будівництва, порядку управління цими коштами регулювалися Законами України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» від 19 червня 2003 року та «Про інвестиційну діяльність» від 18 вересня 1991 року. Указаними законами визначено порядок оформлення права власності (здійснення державної реєстрації права власності) на об'єкт інвестування після прийняття такого об'єкта до експлуатації.

Позивачі повністю виконали свої грошові зобов'язання за договорами, сплативши вартість, визначену ними, тобто вчинили дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності, але не саме право власності на нерухоме майно, а тому правових підстав для задоволення позовних вимог на підставі ст.ст. 319, 321,392 ЦК України у суду немає.

Посилання представника позивачів на те, що вони не можуть оформити право власності у зв'язку з реєстрацією Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» за відповідачем права власності на всі будівлі, що знаходяться на території багатоповерхового гаражу суд вважає безпідставним, оскільки з Рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень вбачається, що позивачу ОСОБА_10 було відмовлено у державній реєстрації права власності на гараж НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 у зв'язку з ненаданням документів, передбачених Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013р. № 868, а не у зв'язку з реєстрацією за ТОВ «Будівельник» права власності на всі будівлі по АДРЕСА_1 /ас 185/.

Таким чином, відповідно до умов укладених між сторонами договорів право власності на гаражні бокси позивачі можуть оформити у встановленому законом порядку, чинним законодавством не передбачено виникнення права власності на новостворене нерухоме майно на підставі рішення суду, а тому позов в частині визнання за позивачами права власності на гаражні бокси та зобов'язання Державної реєстраційної служби після визнання права за ними права власності здійснити реєстрацію права власності задоволенню не підлягають.

Також не підлягає задоволенню вимога про скасування рішення Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 1.08.2012р. про державну реєстрацію за ТОВ «Будівельник» нежитлових будівель по АДРЕСА_1, оскільки позивачами не зазначено про наявність будь-яких порушень при проведенні державної реєстрації права власності даних нежитлових будівель.

Крім того, ТОВ «Будівельник», який є відповідачем по даній справі, не наділений повноваженнями на здійснення державної реєстрації речових прав.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 319, 321, 331, 392 ЦК України, 10, 11, 57, 60, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельник», 3-і особи Обслуговуючий кооператив «Багатоповерховий гараж «Аврора», Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», Міністерство юстиції України про визнання права власності - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів.

Суддя