У х в а л а

іменем україни

6 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Наумчука М.І.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з указаним позовом. Зазначало, 2 лютого 2007 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 105 480 швейцарських франків зі сплатою 7,99 % річних строком до 2 лютого 2028 року. 27 січня 2011 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору щодо зміни порядку погашення кредиту. Посилаючись на те, що позичальник належним чином не виконує зобов'язання за кредитним договором, просило задовольнити позов.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 2 лютого 2007 року № 0, яка станом на 24 лютого 2015 року складає 113 366 швейцарських франків 56 сантимів, пеню в розмірі 210 121 грн 21 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

ОСОБА_1 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, напарити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 526 цього Кодексу зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, закону тощо.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що внаслідок неналежного виконання зобов'язань за кредитним договором утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з позичальника на користь банку.

Доводи касаційної скарги заявника про недоведеність отримання нею кредитних коштів необґрунтовані.

Відповідно до 1.5 кредитного договору кредит надається шляхом зарахування банком коштів на поточний рахунок позичальника № 7301 для подальшого використання за цільовим призначенням.

Як установлено судами та вбачається із матеріалів справи, кредитні кошти були перераховані на вказаний рахунок позичальника.

У спірних правовідносинах на кредиторові лежить обов'язок по доведенню укладення кредитного договору і передачі коштів, а на боржникові - належного виконання зобов'язань за договором.

Видача чи невидача позичальнику коштів з рахунку, на який вони були перераховані банком, стосується інших правовідносин сторін, які знаходяться поза межами їх прав та обов'язків по укладенню кредитного договору і його виконанню.

Те, що відповідач не отримувала кошти у валюті з цього рахунку не звільняє її від обов'язку по виконанню умов кредитного договору.

За таких обставин висновки судів про задоволення позову обґрунтовані, вони відповідають нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Порушення процесуальних норм апеляційним судом при розгляді клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення іншої справи без виходу до нарадчої кімнати не призвели до неправильного вирішення спору по суті та не можуть тягти за собою скасування судових рішень відповідно до ч. 2 ст. 337 ЦПК України.

Посилання у касаційній скарзі на незаконність ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 22 липня 2015 року про залишення зустрічного позову без розгляду підлягають відхиленню з тих підстав, що вказана ухвала заявником у касаційному порядку не оскаржувалась та не є предметом перегляду судом касаційної інстанції.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні, вони не спростовують наведеного і зроблених у судових рішеннях висновків.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.І. Наумчук
Судді:Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко