АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/4099/2016 Суддя-доповідач АнтоненкоН.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача АнтоненкоН.О.,

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І., при секретарі Юрченко А.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача Маранди В.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою МарандиВолодимира Олександровича, який на підставі довіреності діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», на рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Сведбанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про захист прав споживача, визнання правочинів недійсними та дій відповідачів протиправними.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволені частково: визнано недійсним договір факторингу №15 від 28 листопада 2012 року, укладений ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» в частині передачі боргу по кредитному договору №026/0806/88-013 від 17 серпня 2008 року. В решті вимог відмовлено. Вирішено питання судового збору.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 серпня 2008 року між ОСОБА_5 та ВАТ «КБ «Сведбанк» був укладений кредитний договір №026/0806/88-013, за яким позичальник отримав грошові кошти в розмірі 30 тис. доларів США на споживчі цілі строком до 16 серпня 2016 року з процентною ставкою 14,00% річних. 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ФК «Вектор Плюс» укладено договір факторингу №15, відповідно до умов якого Банк відступив фактору свої права вимоги заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_5, в той же день (28.11.2012) ТОВ «ФК «Вектор Плюс» уклало договір факторингу з ТОВ «Кредитні ініціативи», за яким відступив права вимоги заборгованості за даним кредитним договором.

Також судом установлено, що рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 30 січня 2014 року про звернення стягнення на предмет іпотеки та рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 9 лютого 2015 року про стягнення заборгованості у задоволенні позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи до ОСОБА_5 відмовлено.

Виходячи з того, що вказаними рішенням встановлено відсутність у ТОВ «Кредитні ініціативи» права на придбання права відступної вимоги до фізичної особи не суб'єкта господарювання, а також що кредит укладався у валюті - доларах США, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог у частині визнання недійсним договору факторингу, укладеного ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи».

В апеляційній скарзі представник за довіреністю ТОВ «Кредитні ініціативи» просить скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 грудня 2015 рокута ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовити у повному обсязі (фактично оскаржує рішення в частині задоволених позовних вимог). Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача просив задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній доводів. Представник позивача просив відхилити апеляційну скаргу та залишити без змін законне і обгрунтоване рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення - скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Предметом спору є відповідність вимогам закону договорів факторингу та договору кредиту.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною вимог, установлених частинами 1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу.

Задовольняючи позовні вимоги та визнаючи недійсним договір факторингу №15 від 28 листопада 2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» в частині передачі боргу по кредитному договору №026/0806/88-013 від 17 серпня 2008 року, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «Кредитні ініціативи» не має ліцензії на здійснення валютних операцій, а також що законом не передбачено право фактора на придбання вимоги до фізичної особи - не суб'єкта господарювання, при цьому послався на встановлення зазначених обставин рішеннями Апеляційного суду Вінницької області від 30 січня 2014 року про звернення стягнення на предмет іпотеки та Апеляційного суду Вінницької області від 9 лютого 2015 року про стягнення заборгованості.

Проте, такі висновки суду не грунтуються на вимогах закону і не відповідають установленим судом обставинам.

Відповідно до п.11) ч.1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг є фінансовою послугою, право надавати яку відповідно до ч.5 ст.5 цього Закону мають фінансові установи з урахуванням вимог Цивільного кодексу України і цього Закону.

Відповідно до ст.1079 ЦК України сторонами договору факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Згідно з ч.2 ст.5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» виключне право або інші обмеження щодо надання окремих фінансових послуг установлюються законом про діяльність відповідної фінансової установи та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання ринків фінансових послуг. При цьому ні ЦК України, ні цей Закон не містять будь-яких обмежень щодо складу осіб, відносно яких може бути відступлено право вимоги.

Посилання позивача та його представника на п.п.1.2. розпорядження №231 від 03.04.2009 Нацкомфінпослуг в чинній на момент укладення оспорюваного договору редакції, відповідно до якої у фактора немає прав на придбання права відступної вимоги до фізичної особи не суб'єкта господарювання, - не заслуговують на увагу з огляду на те, що вказана норма не відповідала вимогам ч.5 ст.5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» як акту вищої юридичної сили і виключена з розпорядження.

Щодо висновку суду про відсутність у ТОВ «Кредитні ініціативи» ліцензії на здійснення валютних операцій, то відповідно до змісту терміну «валютні операції» та положень Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» самі по собі операції за договором факторингу не є валютними операціями, адже не пов'язані з переходом права власності на валютні цінності чи користування ними або використання у будь-який спосіб. Право вимоги заборгованості за кредитним договором як предмет договору факторингу не є валютною операцією, а тому відсутність у сторони договору ліцензії на здійснення валютних операцій не має правового значення для укладення договору факторингу кредитної заборгованості за валютним кредитним договором.

За таких обставин та враховуючи, що на інші обставини як підстави недійсності договору факторингу №15 від 28 листопада 2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» в частині передачі боргу по кредитному договору №026/0806/88-013 від 17 серпня 2008 року позивач не посилався, - підстав для задоволення позову в цій частині у суду першої інстанції не було. Оскаржуване рішення суду в цій частині на підставі ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

В іншій частині рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 грудня 2015 року у даній справі не оскаржується.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,309,313,316 ЦПК України, колегія

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника за довіреністю Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 грудня 2015 року в частині задоволення позову ОСОБА_5 про визнання недійсним договору факторингу №15 від 28 листопада 2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» в частині передачі боргу по кредитному договору №026/0806/88-013 від 17 серпня 2008 року скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили негайно, може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з моменту його проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя-доповідач Н.О. Антоненко

Судді А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна