Провадження № 2/470/135/16
Справа № 470/252/16-ц
27 квітня 2016 року смт. Березнегувате Березнегуватський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого: судді Орлової С.Ф.,
при секретарі Михалюк С.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим будинком,
11 квітня 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів у якому зазначила, що на праві власності їй належить житловий будинок № 9 по вул.Набережній в с.Лепетиха Березнегуватського району Миколаївської області. У даному житловому будинку зареєстроване місце проживання відповідачів, які з 2012 року у будинку не проживають. Посилаючись на те, що реєстрація їх місця проживання перешкоджає у повній мірі розпоряджатися належним їй нерухомим майном, позивачка просила суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком.
Позивач в судове засідання подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечувала проти заочного порядку розгляду справи.
Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за їх відсутності не надходило, тому суд визнає їх неявку неповажною, та вважає можливим згідно ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення за відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів.
Також, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, оскільки від позивача надійшла заява про слухання справи за її відсутності, а відповідачі не з'явилися у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного.
З матеріалів справи, а саме копій торгового біржового контракту від 22 жовтня 1997 року та реєстраційного посвідчення виданого 27.03.2002 року Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації убачається що позивачці на праві власності належить житловий будинок № 9 по вул. Набережній в с.Лепетиха Березнегуватського району Миколаївської області (а.с.6-7).
З довідки Лепетиської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області від 18.03.2016 року за № 140/04-03 слідує, що у вказаному будинку зареєстроване місце проживання відповідачів (а. с.14). Однак з акту складеного 18 березня 2016 року депутатом Лепетиської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області ОСОБА_5, затвердженого головою сільської ради слідує, що відповідачі ОСОБА_2, який доводиться позивачці сином, ОСОБА_3, що доводиться невісткою та ОСОБА_4 яка доводиться їй онукою зареєстровані, але не проживають у будинку з 2012 року ( а.с.13).
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб .
Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
При цьому, відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено, що член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом
За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених правових норм цивільного та житлового законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Згідно з ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, провадиться в судовому порядку.
Судом встановлено що відповідачі без поважних причин не проживають у будинку з 2012 року, місце їх фактичного проживання не відоме, беручи до уваги те, що реєстрація у будинку місця проживання відповідачів створює позивачці перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їй нерухомим майном, на підставі ст. 391 ЦК України суд доходить висновку про задоволення позову.
Керуючись ст.ст.10, 11, 209, 212, 214-215,224 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим будинком - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право користування житловим будинком № 9 по вул. Набережній в с.Лепетиха Березнегуватського району Миколаївської області, що належить ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_4.
Заочне рішення може бути переглянуте Березнегуватським районним судом Миколаївської області за письмовою заявою відповідачів, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без розгляду заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя С.Ф.Орлова