Єдиний унікальний номер: 448/394/16-ц
Провадження № 2/448/197/16
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

25.04.2016 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Стецика Я.Є.,

при секретарі - Тхір О.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Берегівської сільської ради Мостиського району Львівської області, треті особи приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_3, Мостиська державна нотаріальна контора, Мостиська районна державна адміністрація Львівської області, про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

06.04.2016 року позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що їхньому брату ОСОБА_4, який помер 23.04.2015року, належало будинковолодіння №47 по вул.Центральній в с.Берегове Мостиського району Львівської області.

Зазначають, що дане господарство відносилося до суспільної групи «колгоспний двір» і станом на 1988-1991 роки у ньому проживали та були зареєстрованими їхня (позивачів) мати ОСОБА_5, яка була головою двору та померла 10.06.2000 року, а також брат ОСОБА_4, який після смерті матері спадщину прийняв, так як постійно проживав разом із нею.

Вказують, що вони (позивачі) як єдині спадкоємці після смерті брата ОСОБА_4 вчасно звернулися до приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу ОСОБА_3 щодо видачі їм свідоцтва про право на спадщину на вищевказаний житловий будинок, однак у цьому їм було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на дане майно, оскільки спадкодавець ОСОБА_4 за життя належним чином право власності на спірне будинковолодіння не оформив. За таких умов змушені звертатися до суду із даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

З огляду на наведене, просять суд визнати за ними право власності на будинковолодіння №47 по вул.Центральній в с.Берегове Мостиського району Львівської області, а саме по ? частині за кожним в порядку спадкування за законом після смерті брата ОСОБА_4

В судове засідання позивачі не зявилися, а подали заяви, в яких зазначають, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі і просять суд розглядати справу без їхньої участі.

Представник відповідача Берегівської сільської ради Мостиського району в судове засідання не зявився, однак подав заяву, в якій зазначив, що проти позову не заперечує та просить розглянути справу у його відсутності.

Третя особа - приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, однак подала до суду копію спадкової справи за №51/2015, заведеної після смерті спадкодавця ОСОБА_4, а також заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності.

Представник третьої особи Мостиської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, а подав заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності.

Представник третьої особи Мостиської районної державної адміністрації Львівської області, у судове засідання не зявився, проте подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутності.

Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке.

Колгоспний двір, за положеннями Цивільного кодексу Української РСР, визначався як сімейно-трудове об'єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. За нормами ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР кожен з членів колгоспного двору мали рівне право на майно колгоспного двору. У зв'язку з введенням у дію Закону України «Про власність» 15.04.1991 року така організаційно-правова форма як колгоспи, а відповідно, і колгоспний двір - були припинені.

Як роз'яснено у п. 6 постанови Пленум Верховного Суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" від 22.12.95 N 20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 Закону України "Про власність", застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності усіх його членів, включаючи неповнолітніх.

Судом встановлено, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул.Центральній, 47 в с.Берегове Мостиського району Львівської області до 15 квітня 1991 року (до часу введення в дію Закону України Про власність) відносився до суспільної групи «колгоспний двір», а членами зазначеного двору, які станом на 15.04.1991року не втратили та зберегли право на частку в майні такого, як вважає суд, були: ОСОБА_5 (голова двору) та її син ОСОБА_4.

Отже, виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963року, які діяли станом на 15.04.1991 року і регулювали власність колгоспного двору, зазначені особи мали в рівних частках право власності на майно колгоспного двору, тобто кожен на 1/2 частину вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.06.2000 року ОСОБА_5 померла, яка за життя заповіту не склала, тобто своїм майном не розпорядилася. Спадщину після її смерті прийняв син - ОСОБА_4 як спадкоємець першої черги спадкування за законом, оскільки постійно проживав у спірному будинку на час відкриття спадщини та продовжував проживати у такому після смерті матері, тобто останній фактично вступив в управління та володіння спадковим майном та у відповідності до ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року вчинив дії, які свідчать про прийняття ним спадщини. Інші діти спадкодавця ОСОБА_5 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (позивачі у справі) у встановлений законом строк та порядок не вчинили жодних дій, спрямованих на прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5, тобто спадщину не прийняли. Чоловік спадкодавця ОСОБА_5 ОСОБА_6 помер ще у 1963 році.

За таких обставин, як вважає суд, після смерті ОСОБА_5 належне їй право власності на 1/2 частку у майні зазначеного колгоспного двору перейшло на загальних підставах в порядку спадкування до її сина ОСОБА_4, який із врахуванням своєї 1/2 частки в майні колгоспного двору став власником спірного будинковолодіння в цілому.

З матеріалів спадкової справи №51/2015, заведеної приватним нотаріусом Мостиського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_3, слідує, що за життя ОСОБА_4 заповіту не складав. Спадкоємців першої черги спадкування за законом після його смерті немає.

Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Берегівської сільської ради №1005 від 01.10.2015року, ОСОБА_4 на час смерті проживав один, був неодруженим і рахувався зареєстрованим за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Спадкоємцями другої черги спадкування за законом є рідні сестри померлого - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (позивачі у справі), які спадщину після смерті брата прийняли, подавши до нотаріальної контори у відповідності до ст.1269 ЦК України у встановлений законом строк та порядок заяви про прийняття спадщини. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 чи претендують на таку, немає.

Разом з тим, через відсутність правовстановлюючих документів на спірне нерухоме майно позивачі не можуть в позасудовому порядку оформити свої спадкові права та одержати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину на дане майно, у звязку із чим звернулися до суду із зазначеним позовом.

Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: довідкою, виданою Берегівською сільською радою №343 від 24.02.2016року; копіями свідоцтв про смерть спадкодавців ОСОБА_5 та ОСОБА_4; копією свідоцтва про смерть ОСОБА_6; копією свідоцтва про народження ОСОБА_4; копією свідоцтва про народження позивачки ОСОБА_4; копією свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_7 та ОСОБА_4; копією паспорта громадянина України позивачки ОСОБА_2; копією свідоцтва про народження позивачки ОСОБА_8; копією свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_9 та ОСОБА_8; копією паспорта громадянина України позивачки ОСОБА_1; копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №3 від 06.10.2015року; довідкою КП «Мостиське РБТІ» №2177 від 23.03.2016 року; копією спадкової справи №51/2015, заведеної після смерті ОСОБА_4

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом).

Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст.1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Згідно ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

У ст.1268 ЦК України зазначається, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України).

Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Оскільки у даному випадку питання про право позивачів на спадкове майно не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачами у порядку спадкування.

В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно з ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, оспорювання.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено визнання права.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Власник майна, виходячи з положень ст.392 ЦК України, може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Підсумовуючи вищенаведене, враховуючи встановлені судом обставини, що спадкодавець ОСОБА_4 на час своєї смерті був власником спірного житлового будинку з господарськими спорудами по вул.Центральній, 47 в с.Берегове Мостиського району Львівської області, а позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, сестри померлого, є спадкоємцями за законом та прийняли спадщину після смерті брата, беручи до уваги те, що інших спадкоємців, які прийняли спадщину чи претендують на таку, немає, суд приходить до висновку, що право власності на дане спадкове майно перейшло у порядку спадкування до позивачів в рівних частинах, а тому є всі підстави для задоволення позову та визнання за ними права власності на спірне будинковолодіння по ? частині за кожним.

Враховуючи думку сторін, понесені позивачкою ОСОБА_2 судові витрати по справі, як вважає суд, слід залишити за нею.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 328, 392, 1216, 1218, 1223, 1268-1270, 1274, 1297 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", ст.ст. 10, 11, 60, 174, 209, 214-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на ? ідеальну частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по вул.Центральній, 47 в с.Берегове Мостиського району Львівської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, який помер 23.04.2015року.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на ? ідеальну частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по вул.Центральній, 47 в с.Берегове Мостиського району Львівської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, який помер 23.04.2015року.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги через Мостиський районний суд в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Я.Є. Стецик

Рішення набрало законної сили:

«__»__________________20__ р.

Суддя Я.Є. Стецик