Справа № 297/429/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого Гал Л. Л., при секретарі Боротей А.Е., з участю відповідача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Берегово цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення солідарно заборгованості зазначивши, що 16.07.2007 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №08/290/26, згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 39 430 доларів США із сплатою 12,00 % річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення до 15.07.2014 року для оплати придбаного автомобіля. Кредитний договір був забезпечений договором поруки від 16.07.2007 року укладеним з ОСОБА_1, який згідно вказаного договору солідарно відповідає перед банком за зобовязанням ОСОБА_2. Оскільки відповідачі в порушення умов договорів щомісячне погашення кредиту згідно графіку погашення та сплату відсотків не здійснювали протягом тривалого часу, тому позивач просив суд стягнути з відповідачів солідарно 42 348,05 доларів США, що за курсом НБУ станом на 30.11.2015 року складає 1 011 468,67 грн. і складається з наступного: 20 807,84 доларів США заборгованість за кредитом, 7 433,71 доларів США заборгованість по відсоткам, 10 393,47 доларів США пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 3 713,14 доларів США пеня за несвоєчасне повернення відсотків, та судові витрати.

Представник позивача в судове засідання не зявився, згідно поданої заяви просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 33).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у відповідності до ст. 74 ч. 5 ЦПК України (а.с. 50,52).

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що він дійсно виступив поручителем ОСОБА_2, згідно договору поруки від 16.07.2007 року, умовами якого були забезпечення виконання ОСОБА_2 грошового зобовязання щодо повернення коштів в сумі 39 430 доларів США в строк до 15.07.2014 року зі сплатою відсотків в розмірі 12% річних. Однак в порушення п.п. 3.3.2 договору поруки позикодавець 09.10.2008 року повідомив позичальника про збільшення процентної ставки по договору кредиту із 12 % на 13,5 % річних та 09.10.2008 року уклав із ОСОБА_2 додаткову угоду №1 до кредитного договору про збільшення процентної ставки без повідомлення та згоди його, ОСОБА_1, тобто поручителя позичальника. Крім того, відповідач зазначив, що кінцевим терміном повернення позики було 15.07.2014 року, а з позовом позикодавець звернувся тільки у березні 2016 року. Проте в порушення ст. 559 ЦК України кредитор після закінчення дії договору не звернувся до нього протягом шести місяців, як до поручителя з повідомленням про порушення умов кредитного договору та вимогою про виконання зобовязання, у звязку з чим пропустив вказаний строк. З цих підстав відповідач ОСОБА_1 просив відмовити у задоволенні позову в частині солідарного стягнення з нього, як поручителя, суми заборгованості за кредитом, оскільки позивач порушив ряд норм матеріального права при збільшенні процентної ставки за кредитом, а також його права, як поручителя, про що попередньо подав відповідне письмове заперечення проти позову та правові висновки Верховного Суду України викладені в постановах на підтвердження обставин своїх заперечень (а.с. 37-46).

Вивчивши матеріали справи суд приходить до наступного.

Так, 16.07.2007 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №08/290/26, згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 39 430 доларів США із сплатою 12,00 % річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення до 15.07.2014 року для оплати придбаного автомобіля (а.с. 4-6).

Вказаний договір кредиту був забезпечений договором поруки № 08/290/26 від 16.07.2007 року укладеним з ОСОБА_1,який згідно вказаного договору солідарно відповідає перед банком за зобовязанням ОСОБА_2 (а.с. 9).

Згідно до розрахунку заборгованість відповідача ОСОБА_2 за кредитним договором №08/290/26 станом на 30.11.2015 року становить 42 348,05 доларів США, що за курсом НБУ станом на 30.11.2015 року складає 1 011 468,67 грн. і складається з наступного: 20 807,84 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 496 985,71 грн. заборгованість за кредитом, 7 433,71 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 177 551,56 грн. заборгованість по відсоткам, 10 393,47 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 248 244,36 грн. пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 3 713,14 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 88 687,03 грн. пеня за несвоєчасне повернення відсотків (а.с. 14-17).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на встановлених умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 553 ч. 1 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Згідно п.п. 3.3.2 договору поруки від 16.07.2007 року укладеного між позивачем та ОСОБА_1 кредитор зобовязаний до моменту виконання зобовязання забезпеченого порукою не змінювати умов договору кредиту без попереднього письмового погодження поручителя (а.с.9).

Так, 09.10.2008 року позивач повідомив відповідача ОСОБА_2 про те, що з 20.10.2008 року буде підвищений розмір процентної ставки за Договором кредиту №08/290/26 від 16.07.2007 року до 13,50% річних (а.с. 12).

09.10.2008 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 була укладена додаткова угода №1 про внесення змін до договору кредиту №08/290/26 від 16.07.2007 року, згідно якої з 20.10.2008 року процентна ставка за Договором кредиту №08/290/26 від 16.07.2007 року була встановлена на рівні 13,50% річних (а.с. 43).

Однак позивачем не надано доказів на підтвердження того, що поручителя ОСОБА_1 було повідомлено про зміни кредитного договору збільшення процентної ставки, тобто про зміну зобов'язання, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Згідно абзацу першого ч. 2 ст. 214 ЦПК Українии при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Верховний Суд України в постановах від 18.06.2012 року №6-73цс12 та від 25.09.2013 року №6-97цс13 висловив свою правову позицію щодо аналогічних спірних відносин, згідно якої за змістом частини першої статті 559 Цивільного кодексу України до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобовязання, здійснені без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього, зокрема: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

У зобовязаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобовязань перед банком і тягне припинення поруки.

Крім того, згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 4.2) про його дію до остаточного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі слід застосувати норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, відповідачем було доведено, а позивачем не спростовано, що позов до поручителя подано з пропуском встановленого шестимісячного строку.

Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

У шестимісячний строк Банк у будь-якій формі вимог до поручителя не пред'явив, отже позов до поручителя подано з пропуском встановленого шестимісячного строку.

Аналогічний правовий висновок міститься і в наданій постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 року №6-2056цс15.

Згідно абзацу 3 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленого до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Враховуючи вищенаведені норми закону та правові висновки Верховного Суду України викладені в постановах, суд приходить до висновку, що внаслідок збільшення розміру процентної ставки за договором кредиту збільшилася відповідальність поручителя, без належного завчасного його повідомлення про це, що передбачає припинення поруки. У звязку з чим позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в частині стягнення солідарно із ОСОБА_1 заборгованості за договором кредиту та договором поруки є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Таким чином, оскільки судом встановлено, що боржник ОСОБА_2 отримав згідно кредитного договору кредит в розмірі 39 430 доларів США, однак вчасно його не повернув та не сплатив по ньому проценти і пеню тому вимога ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення з нього заборгованості на загальну суму 42 348,05 доларів США є підставними і підлягають до задоволення.

При цьому, слід зазначити, що сума заборгованості за кредитним договором з урахуванням заборгованості за кредитом 20 807,74 доларів США, заборгованості по відсоткам 7433,71 доларів США, пені за несвоєчасне повернення кредиту 10 393,47 доларів США та пені за несвоєчасне повернення відсотків 3713,14 доларів США, в загальному складає 42 348,06 доларів США. Проте, враховуючи, що позивачем заявлено вимогу про стягнення суми заборгованості в розмірі 42 348,05 доларів США, тому саме така сума підлягає стягненню з відповідача.

Згідно п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»).

Враховуючи, що позивач просить стягнути суму заборгованості в іноземній валюті, тому заборгованість, слід стягнути в іноземній валюті 42 348,05 доларів США.

При цьому, слід зазначити, що згідно офіційного курсу встановленого Національним банком України на день ухвалення рішення, тобто на 27.04.2016 року офіційний курс гривні до долара США становила за 100 доларів США 2530,1814 гривень.

Отже заборгованість в розмірі 42 348,05 доларів США на день ухвалення рішення 27.04.2016 року становить 1 071 482,48 грн..

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212, 214 ЦПК України, ст.ст. 526, 610, 611, 530, 553, 554, 559, 1049, 1050, 1054 ЦК України, п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»,

рішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором №08/290/26 від 16.07.2007 року у розмірі 42 348 (сорок дві тисячі триста сорок вісім) доларів 05 центів США, що згідно курсу НБУ станом на 27.04.2016 року складає 1 071 482 (один мільйон сімдесят одна тисяча чотириста вісімдесят дві) гривні 48 копійок, з яких 20 807,84 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 526 473,57 грн. заборгованість за кредитом, 7 433,71 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 188 086,35 грн. заборгованість по відсоткам, 10 393,47 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 262 973,64 грн. пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 3 713,14 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 93 949,18 грн. пеня за несвоєчасне повернення відсотків.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №08/290/26 від 16.07.2007 року та договором поруки №08/290/26 від 16.07.2007 року відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» судові витрати в розмірі 15 172 (пятнадцять тисяч сто сімдесят дві) гривні 03 копійки.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя ОСОБА_3.