Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Коновалова В.А.
Справа № 415/4755/16-ц
Провадження № 22ц/782/799/16
УХВАЛА

Іменем України

10 жовтня 2016 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого Коновалової В.А.,

суддів: Луганської В.М., Фарятьева С.О.,

за участю секретаря Козубської А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 14 вересня 2016 року

у справі за поданням державного виконавця Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2016 року державний виконавець Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, посилаючись на те, що на виконанні у Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області знаходиться виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 від 01.07.2016 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу на загальну суму 2701700,08 грн. Державний виконавець неодноразово викликав боржника до Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, проте ОСОБА_2 жодного разу не зявлявся. Також державним виконавцем здійснено вихід за місцем проживання боржника, встановлено, що боржника не було вдома, перевірити наявність майна боржника не було можливим, про що складено відповідний акт державного виконавця від 02.09.2016 року.

Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 14 вересня 2016 року подання державного виконавця Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 задоволено. Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 до виконання ним зобовязань, покладених на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою у задоволенні подання державного виконавця відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушенням судом норм процесуального та матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу від 14 вересня 2016 року про задоволення подання державного виконавця Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, суд першої інстанції лише послався на Закон України «Про порядок виїзду з України і вїзд в Україну», ст. 377-1 ЦПК України та зазначив, що на виконанні у Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області знаходиться виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу на загальну суму 2701700,08 грн. згідно виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 від 01.07.2016 року, при цьому не зробивши будь-яких правових висновків.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки він суперечить вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що постановою державного виконавця Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 5444, виданого 01.07.2016 року приватним нотаріусом ОСОБА_3, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» грошових коштів у сумі 2701700,08 грн.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власну. На здійснення цих прав не встановлюються жодні обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для охорони здоров'я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України».

Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у таких випадках:

- якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України (п. 2);

- якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань (п. 5); якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі (п. 8).

Частиною 5 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції на час відкриття виконавчого провадження, передбачено, що копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Однак, матеріали справи не містять відомостей про належне виконання державним виконавцем положень ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження», а саме направлення ОСОБА_2 копії постанови про відкриття виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням про вручення, відсутні докази отримання постанови про відкриття виконавчого провадження боржником.

Зазначені вище обставини свідчать про те, що державним виконавцем при зверненні до суду із поданням, не надано доказів того, що ОСОБА_2 у визначеному законом порядку повідомлений про відкриття виконавчого провадження за вказаним вище виконавчим написом та строком його добровільного виконання, як то передбачено ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження».

Посилання державного виконавця на те, що боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі, не заслуговують на увагу, оскільки у виконавчому написі місце проживання боржника ОСОБА_2 зазначено: АДРЕСА_1, а копія постанови про відкриття виконавчого провадження направлялася ОСОБА_2 за адресою: м. Лисичанськ, кв. Молодіжний, 1/75.

До того ж, відповідно до копії паспорта ОСОБА_2, останній з 16.01.1996 року зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Однак, суд першої інстанції не звернув уваги на ці обставини.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції на час відкриття виконавчого провадження, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Згідно зі ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Із системного аналізу зазначених норм права вбачається, що задоволення подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання. Тобто, предметом доказування є саме факт (факти) умисних винних дій, спрямованих на ухилення боржника від виконання зобов'язань, за умови об'єктивної спроможності божника виконувати зобов'язання, відсутності перешкод для цього.

Оскільки, відповідно до частини 2 статті 377-1 Цивільного Кодексу України, зазначене подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування.

Отже, на момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та підтверджуватися матеріалами виконавчого провадження.

Документи, які надані державним виконавцем не підтверджують саме факт ухилення боржника від виконання зобов'язань. Державним виконавцем як при зверненні до суду із поданням, так і під час розгляду судом першої інстанції подання не надано доказів вжиття усіх передбачених Законом України „Про виконавче провадження заходів примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 від 01.07.2016 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу на загальну суму 2701700,08 грн.

Так, посилання державного виконавця на акт державного виконавця від 09.09.2016 року, в якому зазначено, що за адресою: м. Лисичанськ, кв. Молодіжний, 1/75, двері ніхто не відчинив, не заслуговує на увагу, оскільки зазначений акт не підтверджує факту свідомого ухилення боржника ОСОБА_2 від виконання виконавчого напису нотаріуса та не свідчить про вжиття державним виконавцем всіх заходів примусового виконання, передбачених Законом України „Про виконавче провадження.

Інших доказів на підтвердження факту свідомого ухилення боржника від виконання зобов'язання, покладеного на ОСОБА_2 виконавчим написом, державним виконавцем не надано як до суду першої інстанції, так і під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Отже, державним виконавцем на момент звернення до суду з поданням, не надано доказів на підтвердження факту свідомого ухилення боржника ОСОБА_2 від виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 від 01.07.2016 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу на загальну суму 2701700,08 грн., та відсутні відомості про обізнаність боржника з наявності відкритого виконавчого провадження та строками його добровільного виконання, тому відсутні підстави для застосування тимчасового обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

З урахуванням викладеного, ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 14 вересня 2016 року слід скасувати, як таку, що постановлена з порушенням вимог ЦПК України, та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні подання державного виконавця Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, відмовити.

Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 року за № 6-716цс15, стаття 324 ЦПК України містить норму, яка визначає перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені у касаційному порядку після їх перегляду в апеляційному порядку. Оскарження ухвал апеляційного суду щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України у цій статті, яка є спеціальною нормою процесуального права, що регламентує право касаційного оскарження судових рішень у касаційному порядку, не передбачено.

Керуючись ст.ст. 303, 312, 319, 377-1 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 14 вересня 2016 року скасувати.

У задоволенні подання державного виконавця Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: