АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий в 1 інстанції - Галась І.А.
№22-ц/796/8891/2016 Доповідач - Українець Л.Д.
Справа №754/3577/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.,

Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря Майданець К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя особа: УДАІ ГУ МВС України в м. Києві, про визнання угоди недійсною, витребування транспортного засобу з чужого незаконного володіння та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 аогли, треті особи: ОСОБА_6, Відділ державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, УДАІ ГУ МВС України в м. Києві, про визнання особи добросовісним набувачем, визнання права власності,-

В С Т А Н О В И Л А

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання угоди недійсною, витребування транспортного засобу з чужого незаконного володіння.

У мотивування вимог посилалася на те, що 29 квітня 2010 року Дарницьким районним судом м. Києва ухвалено рішення, яким зобов'язано ОСОБА_4 повернути їй автомобіль марки Toyоta Land Cruiser.

Вказане рішення суду ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 18 травня 2011 року залишено без змін, а тому є таким, що набрало законної сили.

На стадії виконання рішення суду ОСОБА_4 продав спірний автомобіль ОСОБА_3

Проте, вона не надавала жодних повноважень ОСОБА_4 на відчуження автомобіля, відчуження відбувалося поза межами її волі та не відповідало її добровільному волевиявленню.

Відтак, є всі підстави для визнання Договору купівлі-продажу автомобіля Toyоta Land Cruiser, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, недійсним.

Окрім того, незаконними діями ОСОБА_4 їй завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в 25 000 грн.

З урахуванням наведеного просила суд визнати недійсним Договір купівлі-продажу автомобіля марки Toyоta Land Cruiser, 2005 року випуску, кузов НОМЕР_3. укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, який підтверджується довідкою-рахунком №ААВ552950 від 13 липня 2013 року; витребувати зазначений автомобіль у ОСОБА_3; зобов'язати ОСОБА_3 передати їй спірний автомобіль; стягнути з ОСОБА_4 на її користь у відшкодування моральної шкоди 25 000 грн.

Під час розгляду справи ОСОБА_3 подав зустрічну позовну заяву до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання особи добросовісним набувачем, визнання права власності.

У мотивування вимог посилався на те, що він на підставі довідки-рахунку ААВ552950 від 13 липня 2013 року придбав у ОСОБА_6 автомобіль Toyota Land Cruiser.

17 липня 2013 року він зареєстрував автомобіль у ВРЕР - 4 УДАІ в м. Києві, про що отримав Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 17 липня 2013 року та номерні знаки НОМЕР_1.

19 грудня 2013 року він звернувся до ВРЕР - 4 УДАІ в м. Києві з метою реєстрації газобалонного обладнання та дізнався, що автомобіль перебуває під арештом та його оголошено у розшук.

На момент оформлення довідки-рахунку спірний автомобіль не був зареєстрований за ОСОБА_2, а її право власності не було встановлено (підтверджено), тому він є добросовісним набувачем.

З урахуванням наведеного просив суд визнати його добросовісним набувачем автомобіля Toyota Land Cruiser, державний номерний знак НОМЕР_1; визнати за ним права власності на вищевказаний автомобіль; звільнити автомобіль з під арешту та зняти з розшуку.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26 вересня 2014 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя особа: УДАІ ГУ МВС України в м. Києві, про визнання угоди недійсною, витребування транспортного засобу з чужого незаконного володіння та позов(зустрічний) ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, Відділ державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, УДАІ ГУ МВС України в м. Києві, про визнання особи добросовісним набувачем, визнання права власності залишено без задоволення.

Додатковим рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2014 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення моральної шкоди задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду 25000 грн та судовий збір у розмірі 250 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду в частині відмови в задоволенні первісного позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що вона є єдиним власником автомобіля та має на нього правовстановлюючі документи.

Крім того, суд невірно витлумачив роз'яснення, надані у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року, та не врахував, що ОСОБА_4, укладаючи договір з ОСОБА_3, мав на меті не продаж автомобіля, а уникнення виконання рішення суду щодо повернення їй автомобіля.

Не погоджуючись із рішенням, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_7 також подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині відмови в задоволенні зустрічного позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, в іншій частині рішення суду залишити без змін

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 28 січня 2015 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 вересня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 вересня 2015 року ухвалу Апеляційного суду міст Києва від 28 січня 2015 року скасовано в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя особа: УДАІ ГУ МВС України в м. Києві, про визнання угоди недійсною, витребування транспортного засобу з чужого незаконного володіння, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У решті рішення суду залишено без змін.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 27 жовтня 2015 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 вересня 2014 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання угоди недійсною, витребування транспортного засобу з чужого незаконного володіння скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення.

Визнано недійсною біржову угоду (договір) купівлі-продажу автомобіля Toyota Land Cruiser, 2005 року, укладену між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 13 липня 2013 року.

У позові про витребування автомобіля Toyota Land Cruiser у ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року рішення Апеляційного суду міста Києва від 27 жовтня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні первісного позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не надано доказів вибуття з її володіння спірного автомобіля поза її волею, оскільки рішення суду про витребування автомобіля від ОСОБА_4 на час придбання спірного автомобіля ОСОБА_3 ще не було виконане.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Судом встановлено, що відповідно до Договору купівлі-продажу, зареєстрованого товарною біржею «Універсальна» від 14 квітня 2009 року, реєстраційний №007693, ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_8 автомобіль марки Toyоta Land Cruiser, 2005 року випуску, кузов НОМЕР_3. (а.с. 3 т. 1)

16 травня 2009 року між ОСОБА_9, який діяв від імені ОСОБА_8, та ОСОБА_4 було укладено біржову угоду купівлі-продажу транспортного засобу, реєстраційний номер №126408, згідно якої останній придбав спірний автомобіль. (а.с. 6, 166 т. 1)

18 квітня 2009 року автомобіль був знятий з обліку, а 19 травня 2009 року ОСОБА_4 зареєстрував спірний автомобіль та отримав державний номерний знак НОМЕР_2. (а.с. 127 т. 1)

Згідно із ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 квітня 2010 року (яке набрало законної сили) біржову угоду №126408 купівлі-продажу автомобіля Toyоta Land Cruiser, № кузова НОМЕР_5, укладену 16.05.2009 року на товарній біржі «Столична» між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 визнано недійсною, витребувано спірний автомобіль у ОСОБА_4 та зобов'язано останнього передати автомобіль ОСОБА_2 (а.с. 3-4 т. 1)

04 серпня 2011 року головним державним виконавцем ВДВС Оболонського районного управління юстиції у м. Києві Пухальською Н.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-5617/09, виданого 27 липня 2011 року Дарницьким районним судом м. Києва, про зобов'язання ОСОБА_4 передати автомобіль Toyоta Land Cruiser, 2005 року, кузов НОМЕР_3, 2005 року випуску, ОСОБА_2 (а.с. 183 т. 1)

07 вересня 2011 року УДАІ ГУ МВС України в м. Києві автомобіль Toyоta Land Cruiser, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2005 року випуску, шасі НОМЕР_3, внесено до автоматизованої інформаційної системи «Розшук». (а.с. 99 т. 1)

У подальшому в результаті несанкціонованого втручання невідомих осіб даний запис було знищено.

11 червня 2013 року спірний автомобіль за зверненням ОСОБА_11, який діяв за дорученням ОСОБА_4, був знятий з обліку для реалізації. (а.с. 127-128, 138 т. 1)

13 липня 2013 року відповідно до довідки-рахунку №552950, виданої ТОВ «Авто-Арсенал», ОСОБА_3 придбав автомобіль марки Toyоta Land Cruiser, кузов НОМЕР_3, за 160 000 грн та в подальшому зареєстрував його на своє ім'я. (а.с. 9, 136 т. 1)

У ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення або оспорювання.

Відповідно до цивільного законодавства особа, яка вважає, що її речові права порушено, має право звернутися до суду як з позовом про визнання відповідної угоди недійсною ( ст. ст. 215-235 ЦК України), так і з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (ст. ст.330, 338 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернулася до суду з позовними вимогами про визнання недійсним Договору купівлі-продажу автомобіля марки Toyоta Land Cruiser, 2005 року випуску, кузов НОМЕР_3, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, який підтверджується довідкою-рахунком №ААВ552950 від 13 липня 2013 року.

Згідно із ч. 1 та ч. 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

За приписами ч. 1, 3 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

У п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06 листопада 2009 року роз'яснено, що реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК ) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 звернулася з позовом про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним, який був вчинений після правочину, визнаного рішенням суду недійсним, тому позовні вимоги щодо визнання договору купівлі-продажу недійсним не підлягають задоволенню, оскільки в цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Статтею 41 Конституції України встановлено право громадянина володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

З огляду на абсолютність права власності власнику надається багато прийомів, способів та засобів захисту свого права.

Одним із таких засобів є витребування майна із чужого незаконного володіння.

Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не має на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно із ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Добросовісне придбання за ст. 388 ЦК України можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а у особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація).

Сторонами за віндикаційного позовом є власники майна або титульні володільці та незаконні володільці майна. Інші особи не є стороною в таких правовідносинах.

Так, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 квітня 2010 року, яке набрало законної сили, встановлено, що ОСОБА_2 є власником спірного автомобіля, який вибув з її володіння поза її волею.

Даним рішенням також визнано біржову угоду №126408 купівлі-продажу автомобіля Toyоta Land Cruiser, № кузова НОМЕР_5, укладену 16.05.2009 рокуна товарній біржі «Столична» між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 недійсною, витребувано спірний автомобіль у ОСОБА_4 та зобов'язано останнього передати автомобіль ОСОБА_2

Матеріалами справи підтверджено, що рішення суду не виконувалось, автомобіль був оголошений в розшук, проте ОСОБА_4 (особою, яка не мала права його відчужувати) автомобіль був проданий

Наведене свідчить, що майно, а саме, автомобіль марки Toyоta Land Cruiser, 2005 року випуску, кузов НОМЕР_3, вибув з володіння власника ОСОБА_2 поза її волею і вона має право витребовувати його від добросовісного набувача за правиламист. 388 ЦК України, відтак позовні вимоги про витребування автомобіля у ОСОБА_3 та зобов'язання його передати ОСОБА_2 підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Оскільки, при ухваленні рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання угоди недійсною, витребування транспортного засобу з чужого незаконного володіння судом першої інстанції порушено норми матеріального права, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду в цій частині та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання угоди недійсною та задоволення позовних вимог про витребування транспортного засобу з чужого незаконного володіння.

Відповідно частин 1, 5 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позивач при поданні позовної заяви та апеляційної скарги була звільнена від сплати судового збору як інвалід ІІ групи та враховуючи вимогу пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 243,60 грн та за подання апеляційної скарги в розмірі 121,80 грн.

Та обставина, що ОСОБА_3 зняв автомобіль з реєстрації не є підставою для відмови ОСОБА_2 в задоволені її вимоги про витребування автомобіля, оскільки ОСОБА_3 не надав суду доказів переходу права власності на автомобіль до іншої особи. Зняття автомобіля з реєстраційного обліку не свідчить про набуття права власності на спірний автомобіль іншою особою.

Керуючись ч. 1 ст. 15, ч. 1, 3 ст. 215, ч. 1, 3 ст. 216, ч. 1 ст. 319, ст. 330, 387, 388 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06 листопада 2009 року, статтями 88, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 вересня 2014 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя особа: УДАІ ГУ МВС України в м. Києві, про визнання угоди недійсною, витребування транспортного засобу з чужого незаконного володіння скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя особа: УДАІ ГУ МВС України в м. Києві, про визнання угоди недійсною, витребування транспортного засобу з чужого незаконного володіння задовольнити частково.

Витребувати автомобіль марки Toyоta Land Cruiser, 2005 року випуску, кузов НОМЕР_3, у ОСОБА_3.

Зобов'язати ОСОБА_3 передати автомобіль марки Toyоta Land Cruiser, 2005 року випуску, кузов НОМЕР_3, ОСОБА_2.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя особа: УДАІ ГУ МВС України в м. Києві, про визнання угоди недійсною.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 365 грн 40 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

В.А. Шебуєва