Єдиний унікальний номер 235/1878/16-ц Номер провадження 22-ц/775/995/2016
Головуючий у 1 інстанції Воробйов С.О.
Доповідач Новосядла В.М
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 травня 2016 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Новосядлої В.М.,

суддів: Кішкіної І.В., Мальованого Ю.М.,

за участю секретаря Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 5 квітня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», третя особа відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красноармійську Донецької області, про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

15 березня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», третя особа відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красноармійську Донецької області, про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначив, що з 23 лютого 2015 року по 3 березня 2016 року він перебував в трудових відносинах з державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська», де працював гірничим майстром підземним з повним робочим днем в шахті. Всього має трудового стажу за гірничою професією понад 10 років.

10 грудня 2015 року під час виконання трудових обов'язків, працюючи в третю зміну, позивач отримав поєднану травму тіла, гостру черепно-мозкову травму, струс головного мозку, садно чола справа, забій волосяної частини голови, забій шийного відділу хребта.

16 грудня 2016 року був складений Акт №28 за формою Н-1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом. Висновком МСЕК від 3 березня 2016 року позивачу вперше була встановлена третя група інвалідності внаслідок трудового каліцтва та 50% втрати професійної працездатності.

3 березня 2016 року був звільнений за пунктом 2 частини 1 статті 40 КЗпП України за станом здоров'я.

Внаслідок отриманої травми позивачу було завдано моральну шкоду, яка полягає у болю, стражданнях, яких він зазнав під час травмування в шахті. Крім того, позивач має на утриманні дружину і трьох малолітніх дітей та внаслідок отриманої травми він позбавлений стабільного заробітку та єдиного джерела доходу для його сім'ї. Позивач просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 45 000 гривень, а також витрати на правову допомогу надану адвокатом в сумі 1 000 гривень.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 5 квітня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», третя особа відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красноармійську Донецької області, про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 приніс апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги з тих підстав, що суд першої інстанції не врахував наступне:

- позивач не мав можливості оскаржити записи в акті про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, де його визнано винним, оскільки перебував в лікарні внаслідок отриманої травми;

- забезпечення працівників безпечними і нешкідливими умовами праці є обов'язком державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська, яке відноситься до підприємств підвищеної небезпеки;

- суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що представник позивача відмовився від призначення експертизи для визначення розміру завданої моральної шкоди, оскільки представник відмовився від призначення експертизи для встановлення самого факту завдання моральної шкоди, оскільки такий факт вже підтверджено висновком МСЕК, що є в матеріалах справи;

- судом не враховано, що внаслідок отриманої травми позивач втратив єдине джерело доходу, в той час як на його утриманні перебуває дружина, яка виховує трьох малолітніх дітей.

Під час розгляду справи представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити.

Позивач повідомлений про час і місце розгляду справи і надав апеляційному суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Від відповідача державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» надійшла заява про розгляд справи без участі представника (а.с. 75-76).

Представник відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красноармійську Донецької області не з'явився, повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, про що свідчить направлена на його адресу телефонограма, яка зареєстрована в журналі телефонограм апеляційного суду.

Вислухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що нещасний випадок, внаслідок якого позивач отримав трудове каліцтво, стався з вини позивача, в той час як відповідач забезпечив працівника безпечними і нешкідливими умовами праці. Позивачем не надано доказів спричинення йому моральної шкоди, причинного зв'язку між завданою шкодою і протиправними діями відповідача та не доведено вину останнього у її заподіянні, а тому позовні вимоги є необґрунтованими. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, то з урахуванням положень частини 1 статті 88 ЦПК України не підлягають стягненню з відповідача витрати позивача на правову допомогу.

Однак з таким висновком суду погодитись неможливо з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено.

Позивач з 23 лютого 2015 року по 03 березня 2016 року працював на державному підприємстві «Вугільна компанія «Краснолиманська» гірничим майстром з повним робочим днем під землею, та був звільнений за пунктом 2 частини 1 статті 40 КЗпП України за станом здоров'я (а.с. 9).

15 грудня 2015 року під час виконання своїх трудових обов'язків мав місце нещасний випадок.

Комісією з розслідування нещасного випадку був складений Акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом № 28 від 16 грудня 2015 року, згідно із яким дії ОСОБА_1 - гірничого майстра дільниці №8 державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» визнано такими, що привели до нещасного випадку (пункт 6.1, 7.1 - а.с. 13-15).

Згідно епікризу історії хвороби №10611/1263 від 09 лютого 2016 року внаслідок отриманої травми, позивач був госпіталізований до Димитрівської Центральної районної лікарні і перебував у травматологічному відділенні з 11 грудня 2015 року по 21 грудня 2015 року з діагнозом: поєднана травма тіла, відкрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забиття лоба справа, забій волосистої частини голови, шийного відділу хребта (а.с. 10).

Висновком МСЕК від 03 березня 2016 року ОСОБА_1 вперше встановлено третю групу інвалідності у зв'язку з трудовим каліцтвом та встановлено 50% втрати професійної працездатності (а.с. 19-20).

Згідно із частиною 2 статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно пункту 1 основних положень «Правил безпеки у вугільних шахтах», затверджених Наказом Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду від 22.03.2010 року №62 - вугільна шахта - це гірниче підприємство підвищеної небезпеки, під час виробничої діяльності в підземних виробках якої можуть виникнути небезпечні та шкідливі виробничі чинники, від дії яких працівники мають бути захищені.

Позивач працював на державному підприємстві «Вугільна компанія «Краснолиманська», яке здійснює діяльність з підземного видобутку вугілля, умови праці під землею є небезпечними та шкідливими.

За частиною 1 статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди.

Тобто, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов'язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Таким чином, із змісту цієї статті вбачається, що до юридичного складу, що є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника, втрата нормальних життєвих зв'язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя.

У відповідності до норм ЦПК України вказані обставини повинні бути доведені.

В пункті 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №1-9/2004 у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування) зазначено, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

На підтвердження факту ушкодження здоров'я позивачем було надано висновок МСЕК від 3 березня 2016 року, згідно із яким під час виконання трудових обов'язків позивач був травмований і йому була встановлена стійка втрата працездатності у розмірі 50%.

Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" №6 від 27 березня 1992 року передбачено, що суми на відшкодування шкоди (страхові виплати) мають присуджуватись потерпілому з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дня встановлення професійного захворювання.

Крім того, на підтвердження факту спричинення позивачу моральної шкоди ним були надані медичні документи щодо важкості отриманої ним травми під час виконання трудових обов'язків та тривалості періоду реабілітації.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року), відповідно до статті 237-1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Оскільки трудове каліцтво у даному випадку, пов'язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, то відповідальність по відшкодуванню такої шкоди покладається на роботодавця (підприємство).

Виходячи із встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону, суд першої інстанції помилкового прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову з підстав недоведеності вини підприємства у заподіянні шкоди, спричинення моральних страждань, причинного зв'язку між завданою шкодою і протиправними діями відповідача, що свідчить про неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до пункту 4 статті 309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неправильне застосування матеріального і процесуального права.

Виходячи з наведеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Встановлюючи розмір моральної шкоди, апеляційний суд виходить із характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, їх тривалості, стану здоров'я потерпілого, тяжкості завданої травми, наслідків тілесних ушкоджень, істотності вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, а саме: позивачем отримана травма тіла, відкрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забиття лоба справа, забій волосистої частини голови, шийного відділу хребта.

Крім того, за рішенням МСЕК від 3 березня 2016 року позивачу у віці 31 року вперше було встановлено втрату професійної працездатності і третю групу інвалідності.

Згідно із цим же висновком МСЕК позивачу було призначено медикаментозне, санаторно-курортне лікування за наслідками трудового каліцтва (а.с. 19).

З метою відновлення обмеження життєдіяльності, соціально-побутового стану та професійної і трудової діяльності після виробничої травми позивачем була отримана Індивідуальна програма реабілітації інваліда ( а.а.25-27).

03 березня 2016 року позивач був звільнений з роботи з ініціативи власника за пунктом 2 частини 1 статті 40 КЗпП України через неможливість виконувати роботу за станом здоров'я (а.с. 9).

Крім того, судом враховується, що на утриманні позивача знаходиться дружина і троє малолітніх дітей.

Виходячи з наведених обставин, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 20 000 гривень.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу надану адвокатом, то апеляційний суд виходить із наступного.

Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

За частиною 1 статті 56 ЦПК правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

Згідно із Свідоцтвом від 2 червня 2005 року за №1158 Алексєєв Л.О. має право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 29).

14 березня 2016 року між адвокатом Алексєєвим Л.О. та позивачем був укладений Договір про надання юридичної допомоги (а.с. 28).

Згідно із Довідкою позивачем було заплачено адвокату 1 000 гривень, із яких за складання позову було сплачено 600 гривень, за представництво у суді 300 гривень, за консультації з правових питань - 100 гривень (а.с. 30).

Пунктами 1 і 2 частини 1 статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року передбачено, що видами адвокатської діяльності є: 1) надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; 2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характер.

Відповідно до частини 1 і 2 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

У пунктах 47-48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" №10 від 17 жовтня 2014 року роз'яснено, що розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах ? суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Таким чином, для присудження з відповідача судових витрат необхідно довести, що вказані витрати були понесені позивачем (документально підтверджені) та надати розрахунок таких витрат із зазначенням годин участі адвоката під час вчинення окремих процесуальних дій.

Довідка, надана позивачем про сплату 1 000 гривень адвокату не має розрахунку щодо часу витраченого на складання позовної заяви і часу витраченого на надання консультації з правових питань, а лише містить данні про сплату ним відповідно 600 і 100 гривень за ці послуги.

Відсутність розрахунку витрат щодо складання позовної заяви і надання консультації є підставою для відмови у задоволенні цих вимог.

Виходячи з наведеного, вимоги позивача про стягнення з відповідача 700 гривень (600 гривень за складання позову і 100 гривень за консультацію) не підлягають задоволенню через відсутність розрахунку витраченого часу.

Що стосується витрат за участь у судових засіданнях, то апеляційний суд виходить із наступного.

Судові засідання, в яких приймав участь адвокат, відбулись: 24 березня 2016 року з 9 години 40 хвилин по 9 годину 53 хвилини та 5 квітня 2016 року з 8 години 41 хвилини по 9 годину 45 хвилин, тобто адвокат приймав участь у судових засіданнях всього 1 годину 17 хвилин (а.с. 43-44, 50-51).

На час проведення судових засідань мінімальна заробітна плата становила 1 378 гривень.

За 1 годину 17 хвилин граничний розмір компенсації становить (1 378 х 40%) + (1 378 х 40% : 60 х 17) = 551,20 + 156,17 = 707 гривень 37 копійок.

Позивач просив стягнути з відповідача за представництво його інтересів у суді 300 гривень.

Згідно із частиною 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За частиною 1 статті 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов про відшкодування моральної шкоди задоволений частково, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати за представництво його інтересів у суді, відповідно до заявленої позивачем суми в розмірі 300 гривень, та пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивач просив стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 45 000 гривень, судом вимоги позивача задоволені у розмірі 20 000 гривень, що складає 44.5% від заявлених вимог.

Виходячи з наведеного, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати за представництво його інтересів у суді у розмірі 133 гривні 50 копійок (300:100) х 44.5 = 133.50).

Керуючись статтями 309, 316 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 5 квітня 2016 року задовольнити частково.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 5 квітня 2016 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», третя особа відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красноармійську Донецької області, про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в рахунок відшкодування моральної шкоди 20 000 (двадцять тисяч) гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 133 (сто тридцять три) гривні 50 копійок.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено безпосередньо до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: