У х в а л а

8 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 16 листопада 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним,

в с т а н о в и л а :

Новоодеський районний суд Миколаївської області заочним рішенням від 21 липня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнив; ухвалив визнати недійсним заповіт, складений 16 січня 2006 року ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5, щодо земельних ділянок площею 13,22 га і 0,19 га, розташованих на території Бузької сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, а також мотоцикла МТ- 10-38, 1978 року випуску.

Апеляційний суд Миколаївської області 16 листопада 2015 року скасував заочне рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 21 липня 2015 року і ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовив.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 4 квітня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 16 листопада 2015 року залишила без змін.

11 червня 2016 року ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 16 листопада 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 квітня 2016 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статті 1257 Цивільного кодексу України.

На обґрунтування підстави перегляду зазначеного судового рішення, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 вересня 2012 року, 11 і 18 грудня 2013 року, постанову Верховного Суду України від 20 лютого 2013 року, в яких, на її думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних судових рішеннях, застосовано вказану норму матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 4 квітня 2016 року, про перегляд якої порушує питання заявниця, касаційний суд, залишивши без змін рішення суду апеляційної інстанції, погодився з його висновком про те, що волевиявлення заповідача при укладенні оспорюваного заповіту було вільним і відповідало його волі; спадкодавець при укладенні заповіту усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними, а тому відсутні правові підстави для визнання цього заповіту недійсним.

Разом з тим в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданих заявницею для порівняння, містяться такі висновки:

- в ухвалах від 5 вересня 2012 року і 18 грудня 2013 року касаційний суд, направивши справи на новий розгляд до суду першої інстанції, указав на порушення судами норм процесуального права, які унеможливили встановлення усіх фактичних обставин справ, що мають істотне значення для правильного вирішення спорів;

- в ухвалі від 11 грудня 2013 року касаційний суд, направивши справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, зазначив про необхідність суду сприяти всебічному та повному з'ясуванню усіх обставин справи, надати їм належну правову оцінку, у достатньому обсязі роз'яснити сторонам їх право заявити клопотання про проведення повторної чи додаткової експертизи.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Постанова Верховного Суду України від 20 лютого 2013 року не може слугувати прикладом неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, оскільки прийнята в порядку перегляду судових рішень з підстав, передбачених статтею 355 ЦПК України, а тому не є судовим рішенням суду касаційної інстанції.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 16 листопада 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 квітня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Л.І. Охрімчук
В.І. Гуменюк
А.Г. Ярема