Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" серпня 2016 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Харитонової Г. Л. , при секретарі Сініловій Г.О., адвоката ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства Маріупольській металургійний комбінат ім.. Ілліча про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди -

В С Т А Н О В И В:

13 травня 2016 року до Іллічівського районного суду м. Маріуполя звернувся ОСОБА_2 з позовом до ПАТ Маріупольській металургійний комбінат ім.. Ілліча про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди , де зазначив, що з 25 травня 2005 року він працював слюсарем - ремонтником ПАТ ММК ім.. Ілліча . Наказом № 335 від 14 квітня 2016 року він був звільнений у звязку з невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоровя, що перешкоджає продовженню даної роботи, підставою чому явилася довідка ЛКК № 686/5, службова записка. З наказом він незгоден та вважав звільнення незаконним , оскільки хоча довідкою він був визнаний непридатним для роботи слюсарем ремонтником,, проте згідно витягу з його медичної картки протипоказань до роботи немає. Також вважав,що рекомендації ЛКК мають лише рекомендаційний характер, а питання неможливості працівником продовжувати доручену роботу внаслідок втрати працездатності віднесено виключно до компетенції МСЕК та вирішення питання щодо профпридатності робітника входить до компетенції лише МСЕК . Крім того, зазначав,що для звільнення працівника за ч. 2 ст. 40 КЗпП України необхідно,щоб неналежне виконання обовязків було саме результатом стану здоровя, але відповідач при звільненні не довів цього. Внаслідок грубого порушення трудового законодавства відносно нього, йому відповідачем була спричинена моральна шкода, яку він оцінює у 1000 грн. Враховуючи вищевикладене , просив скасувати наказ № 335 від 14.04.2016 року , поновити його на посаді слюсаря ремонтника 5 розряду у ПАТ ММК ім.. Ілліча, стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу , а також моральну шкоду у сумі 1000 грн. ( а.с.2-4).

В судовому засіданні позивач підтримав викладене в позовній заяві та пояснив,що він з 25 травня 2005 року працював на підприємстві відповідача слюсарем ремонтником цеху шлакопереробки та до нього жодного разу не було зауважень . У 2015 році він перебував на лікарняних за різними причинами, в тому числі у звязку з гіпертонією - тричі . На той час у його сімї були негаразди, що провокувало підвищення тиску , він звертався до лікаря та отримував лікарні. 15 жовтня 2015 року було засідання ЛКК ,на якому його визнали таким,що за станом здоровя не може виконувати роботу. Про це його повідомили 1 грудня 2015 року та перевели на легку працю по 15 грудня 2015 року. Йому пропонували інші місця роботи, але вони його не влаштовували та він не погодився на перехід . 14 квітня 2016 року йому повідомили,що його звільнили за станом здоровя. Він з цим не згоден та вважає, що його стан здоровя дозволяє йому виконувати роботу слюсаря ремонтника, погіршення стану здоровя було тимчасовим, він вилікувався , даних,що він належним чином виконує роботу та цьому перешкоджає саме стан здоровя відповідачем не надано. Діями відповідача йому була спричинена моральна шкода, оскільки він єдиний годувальник у сімї, його дружина знаходиться у декретній відпустці, його спосіб життя змінився, він вимушений шукати спосіб заробити гроші. Моральну шкоду оцінює у 1000 грн. Просив задовольнити його позов в повному обсязі

Представник позивача адвокат ОСОБА_1, що діяв на підставі договору, позов підтримав та пояснив ,що звільнення ОСОБА_2 вважає незаконним, оскільки підставою для його винесення став висновок ЛКК, рішення МСЕК щодо стану здоровя ОСОБА_2 не приймалось. Після висновку ЛКК , який був 15 жовтня 2015 року, позивач продовжував виконувати свою роботу і був переведений на легку працю тільки в грудні 2015року, а в подальшому знову виконував свою роботу. Ніяких даних, які б свідчили про те,що позивач за станом здоровя не може виконувати роботу, відповідачем не надано. За таких обставин вважав ,що наказ про звільнення винесений без достатніх підстав , просив його скасувати, поновити ОСОБА_2 на посаді слюсаря ремонтника , стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15 квітня 2016 року по день винесення судом рішення, а також стягнути моральну шкоду, оскільки внаслідок звільнення змінився життєвий уклад позивача, він був вимушений прикладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Представник відповідача ОСОБА_3, що діяла на підставі довіреності, позовні вимоги не визнала та пояснила, що позивач був прийнятий на роботу до ПАТ «ММК IM. ІЛЛІЧА», де і працював слюсарем-ремонтником у цеху переробки шлаків (ЦПШ). Медичним обстеженням від 10 жовтня 2014 року ОСОБА_4 був визнаний придатним до роботи з терміном наступного медичного обстеження через 1 рік. Проходячи обстеження у наступному, 2015 році, висновком ЛКК № 68 від 15 жовтня 2015 року за результатами медичного обстеження, ОСОБА_4 був визнаний непридатним до виконуваної роботи внаслідок стану здоровя , тимчасово відсторонений від виконання своїх обовязків слюсаря - ремонтника 5 розряду та переведений з його згоди на легку працю. Йому неодноразово пропонувалися в межах існуючого штатного розкладу усі інші посади, які були вільні на комбінаті, від яких ОСОБА_2 відмовився. 14 березня 2015 року за поданням адміністрація комбінату , профспілкового комітету первинної профспілкової організації ЦПШ ПАТ «ММК МКІлліча» надав згоду на звільнення ОСОБА_2В, за ч. 2 ст. 40 КЗпП України.

Оспорюючи посилання ОСОБА_4 на те, що висновок лікувальні-консультативної комісії є незаконним, оскільки протирічить висновку іншого медичного закладу, а саме міської лікарні № 9 працівників департаменту морського флоту м. Маріуполь, зазначала,що ця лікарня не є лікувальним закладом, якому наданоправо визначати придатність робітників для роботи на ПРАТ «ММК ім.. Ілліча» . Більш того,у Витягу з медичної картки ОСОБА_4 зазначено тільки те, що на дату його видачі, а саме на 27.01.2016 р., він не має протипоказань до роботи, але ж, при цьому не вказано, що він не має протипоказань саме до роботи із шкідливими чи небезпечними умовами праці на посаді яку саме він займав. До того ж не врахована карта умов праці, саме у якоїперелічені фактори виробничого середовища і трудового процесу, такі як: шкідливі хімічні речовини, рівень шуму, мікроклімат у приміщенні, важкість праці та інші. Лікувально-діагностичний центр ПрАТ ММК ім..ОСОБА_1 єструктурним підрозділом комбінату, який має відповідну Ліцензію Міністерства охороніздоровя України на провадження діяльності (медичної практики) Серії АД № 9064453 від 04 жовтня 2012 року та здійснює попереднє (при прийомі на роботу) та періодичні (протягом трудової діяльності) медичне обстеження усіх працівників ПРАТ «ММК IM. Ілліча», зайнятих на роботах із шкідливими чи небезпечними умовами праці та маючи право вирішення питань придатності працівників до роботи, що підтверджується Наказом по підприємству за підписом Генерального директора № 1190 від 29 грудня 2014 року «Про організацію проведення профілактичних медичних оглядів працівників комбінату у 2015 році та реалізації проекту «Здорове серце»» та Положенням про Лікувально- діагностичний центр, затверджене 17.05.2012 року та діюче до теперішнього часу. ЛКК, яка надала висновок про те, що ОСОБА_4 не придатний для роботи за професією слюсаря-ремонтника, йому протипоказана робота на висоті, фізичні перевантаження, підняття тяжкості більш ніж 10 кг. ., керувалася п. 2.15, 2.16 Наказу МОЗ № 246 від 21.05.2007 року «Про затвердження Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій». На виконання висновків заключного акту медичного обстеження, згідно п. 3.6 розділу III Наказу МОЗ № 246 від 21.05.2007 року «Про затвердження Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій», ОСОБА_4 не був допущений до виконання своїх обовязків слюсаря ремонтника та звільнений з підприємства, оскільки відмовився від переводу на інші, запропоновані йому для працевлаштування посади. 14.04.2016 року ОСОБА_2 був ознайомлений з наказом № 335 про припинення трудового договору та отримав трудову книжку. При його звільнені були дотримані всі вимоги діючого законодавства , тому вважала позов необґрунтованим та таким,що не підлягає задоволенню. Просила у позові відмовити.

Суд, вислухавши позивача та його представника, представника відповідача, свідка ОСОБА_5,, вивчивши матеріали по справі, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно наказу № 138к від 27 липня 2004 року позивача було прийнято вантажником у кафе «Дружба» управління громадського харчування ПАТ ММК ім. Ілліча. Розпорядженням № 2430 від 24 травня 2005 року він був переведений слюсарем ремонтником до ЦПШ та ВВ . Наказом № 335 від 14 квітня 2016 року його було звільнено з причини : невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоровя, який перешкоджає продовженню даної роботи за п. 2 ст. 40 КЗпП України, підставою звільнення є : службова записка, довідка ЛКК № 686/5 від 01.12.2015 р..( а.с.18,19). Не погоджуюсь зі звільненням, позивач звернувся до суду з позовом про скасування наказу, поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

При вирішенні питання щодо обґрунтованості позовних вимог суд виходив з наступного.

Згідно Статуту Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені ОСОБА_1», затвердженого загальними зборами акціонерів ПАТ»ММК ім..ОСОБА_1»( протокол № 21 від 25.04.2016 р.) Приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені ОСОБА_1» є правонаступником в повному обсязі майна, прав та обовязків Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені ОСОБА_1».

Згідно до п. 2 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи. Звільнення з цих підстав допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.99 р. « Про практику розгляду судами трудових спорів» ( із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 4 від 01.04.94р., № 18 від 26.10.95 р. , № 15 від 25.05.98 р. ) судам належить мати на увазі, що при розгляді справ про звільнення за п.2ст.40 КЗпП суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених нанього трудових обов'язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу.

Як вбачається з матеріалів справи, висновком ЛКК № 68 від 15 жовтня 2015 року за результатами медичного обстеження, ОСОБА_2 був визнаний непридатним до виконуваної роботи внаслідок стану здоровя. Згідно медичної довідки № 686/5 від 1.12.2015 року ОСОБА_4 не придатний для роботи за професією слюсаря-ремонтника, йому протипоказана робота на висоті, фізичні перевантаження, підняття тяжкості більш ніж 10 кг. Розпорядженням № 1552 від 02.12.2015 року ОСОБА_4 до вирішення питання з його працевлаштування був тимчасово відсторонений від виконання своїх обовязків слюсаря - ремонтника 5 розряду та переведений з його згоди на ділянку механослужби слюсарем-ремонтником 5 розряду (при майстернях). З даним розпорядженням ОСОБА_4 був ознайомлений .( а.с.15,30, 11-114)

02.12.15р., 14.12.15р.та 10.02.16 р. позивачу в межах існуючого штатного розкладу були запропоновано усі інші посади, які були вільні на комбінаті, від яких ОСОБА_2 відмовився, про що складені відповідні протоколи та проти чого позивач не заперечував у судовому засіданні.

Ст. 43 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених , в тому числі п. 2 ст. 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник

14 березня 2016 року адміністрація комбінату звернулася до профспілкового комітету первинної профспілкової організації ЦПШ ПАТ «ММК МК

ІЛЛІЧА» з поданням про дачу згоди на звільнення ОСОБА_2 за станом здоров'я. Розгляд подання проводився у присутності позивача 28 березня 2016 року та в цей день профспілковий комітет первинної профспілкової організації ЦПШ надав згоду на звільнення ОСОБА_2 за п. 2 ст. 40 КЗпП України. ( а.с.41).

Підтримуючи позов, позивач та його представник зазначали,що у відповідача не було законних підстав на звільнення ОСОБА_2, оскільки суду не надано доказів тому , що внаслідок стану здоровя він неналежно виконував свої обовязки, крім того, згідно виписки з його амбулаторно картки станом на 24.01.2016 року у нього протипоказань до роботи немає.

Суд вважає такі твердження хибними з огляду на наступне.

Судом встановлено, що протягом 2015 року позивач неодноразово перебував на лікарняному , в тому числі тричі з гіпертонією. Згідно виписки амбулаторно картки . , виданої міською лікарнею № 9 працівників департаменту морського флоту м. Маріуполь , станом на 24.01.2016 року у ОСОБА_2В встановлено захворювання гіпертонічна хвороба 1 ступеню та протипоказань до роботи немає. ( а.с.8, 45,70-79).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що вона з 2009 року закріплена цеховим лікарем цеха шлакопереробки та з цього часу знайома з ОСОБА_2 та є членом ЛКК. При визначенні придатності позивача до виконання своїх обовязків вони керувалися наказом МОЗ № 246 від 21.05.2007 року «Про затвердження Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій» . Цим Порядком зазначена періодичність профоглядів працівників та умови прийняття відповідних рішень. Крім того, ними враховуються особливості та умови праці, а саме фактори виробничого та трудового процесу, гігієнічні умови тощо, чого немає у розпорядженні дільничного лікаря. Висновок щодо ОСОБА_2 був зроблений на підставі наявності виявлення у нього гіпертонічного кризу, яких за півроку було три, що дало комісії підставу зробити висновок щодо його непридатності для виконання трудових обовязків та протипоказань з урахуванням карти його умов праці .

Стаття 169 КЗпрП України зобовязує власника або уповноважений ним органу за свої кошти організувати проведення попереднього (при прийнятті на роботу) і періодичних (протягом трудової діяльності) медичних оглядів працівників, зайнятих на важких роботах, роботах із шкідливими чи небезпечними умовами праці або таких, де є потреба у професійному доборі, а також щорічного обов'язкового медичного огляду осіб віком до 21 року.

Аналогічні вимоги закріплені у п. 1.3. Наказу МОЗ № 246 від 21.05.2007 року «Про затвердження Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій».

Згідно карти умов праці, робоче місце, де працював ОСОБА_2 слід вважати з важкими та шкідливими умовами праці, що відповідає показнику списку № 2.( а.с.26-28).

П. 2.16 Наказу МОЗ № 246 від 21.05.2007 року «Про затвердження Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій» передбачено,що результати попереднього (періодичних) медичного огляду працівників і висновок Комісії про стан здоров'я заносяться до Картки працівника, який підлягає попередньому (періодичним) медичному . На підставі Картки працівника Комісією видається працівнику медична довідка про проходження попереднього (періодичного) медичного огляду працівника за формою, зазначеною у додатку 8. Така довідка була видана позивачу 01.12.2015 року за № 686/5 та містила висновок про те, що ОСОБА_4 не придатний для роботи за професією слюсаря-ремонтника, йому протипоказана робота на висоті, фізичні перевантаження, підняття тяжкості більш ніж 10 кг.( а.с.15).

Згідно положень п. 2.15 цього Наказу МОЗ № 246 від 21.05.2007 року питання придатності до роботи в кожному окремому випадку вирішується індивідуально з урахуванням особливостей функціонального стану організму (характеру, ступеня прояву патологічного процесу, наявності хронічних захворювань), умов праці та результатів додаткових методів обстеження.

Твердження позивача та його представника про те,що питання неможливості працівником продовжувати доручену роботу внаслідок втрати працездатності віднесено виключно до компетенції МСЕК та вирішення питання щодо профпридатності робітника входить до компетенції лише МСЕК, суд вважає помилковим з огляду на наступне.

Згідно п.3 Положення про медико-соціальну експертизу , затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. № 1317 , медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров'я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності. Тобто, МСЕК вирішує питання встановлення інвалідності за наявності стійкого порушення функцій організму .

Між тим, питання придатності до виконання професійних обовязків вирішується саме за наказом МОЗ № 246 від 21.05.2007 року «Про затвердження Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій» .При цьому суд зазначає, що питання втрати працездатності ОСОБА_2 ЛКК 15 жовтня 2015 року не вирішувались.

П. 3.6. наказу МОЗ № 246 від 21.05.2007 року «Про затвердження Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій» закріплено ,що роботодавець відсторонює від роботи працівників, які не пройшли в установлений термін медичні огляди, та не допускає до роботи працівників, яким за медичним висновком така робота протипоказана за станом здоров'я.

Ці вимоги відповідачем були виконані, та у звязку з відмовою позивача перейти на іншу посаду, від, за згодою профспілкового комітету, наказом № 335 від 14 квітня 2016 року був звільнений за ч. 2 ст. 40 КЗпП України.

П. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України , де передбачені підстави припинення трудового договору , зазначено ,що така підстава може бути , в тому числі з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) .

П. 2.27 Наказу МОЗ № 246 від 21.05.2007 року «Про затвердження Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій» передбачено, що результати медичного огляду можуть бути оскаржені роботодавцем або громадянином у закладах охорони здоров'я вищого рівня або в судовому порядку. Між тим, позивачем ці результати не оспорювалися.

Таким чином, суд приходить до висновку, що наказ № 335 від 14 квітня 2016 року був виданий відповідачем у відповідності до вимог діючого законодавства і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, позов ОСОБА_2 про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягає.

В звязку з відмовою в позові, немає підстав для стягнення моральної шкоди.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 36, 40, 169 КЗпП України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.99 р. « Про практику розгляду судами трудових спорів» ( із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 4 від 01.04.94р., № 18 від 26.10.95 р. , № 15 від 25.05.98 р. ) , Наказом МОЗ № 246 від 21.05.2007 року «Про затвердження Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій» , ст..ст. 10, 57, 60, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України , суд -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства Маріупольській металургійний комбінат ім.. Ілліча , про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - відмовити.

На рішення може бути подана апеляція до Апеляційного суду Донецької області через Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Г. Л. Харитонова