Єдиний унікальний номер 341/1956/15-ц
Номер провадження 8/341/1/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року м. Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді - Мельника І.І.

секретаря - ОСОБА_1

заявника - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Галичі справу за заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про перегляд рішення Галицького районного суду від 17 лютого 2016 року за нововиявленими обставинами, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 29 лютого 2016 року звернувся до Галицького районного суду Івано-Франківської області із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Галицького районного суду від 17 лютого 2016 року у справі за його позовом до ОСОБА_3 про повернення пішохідної доріжки в попередній стан, яка була до руйнації, вирішення питання про відновлення загальної стежки навпроти вікон ОСОБА_2 та стягнення моральної шкоди.

В своїй заяві, як на нововиявлену обставину, ОСОБА_2 вказує на те, що після прийняття кількох судових рішень з приводу зруйнованої доріжки, ним було встановлено, що саме ОСОБА_3 особисто проводив руйнацію пішохідної доріжки, яка існувала до цього. Згідно ст.. 108 Земельного Кодексу України він (ОСОБА_3) не мав права ліквідовувати та знищувати пішохідну доріжку загального користування без згоди хоч однієї особи, яка заінтересована в подальшому її використанні. Спірна прохідна доріжка проходила між двома ділянками однієї особи, прокладеної і обгородженої деревяним штахетником комунальним господарством ще в 60-х роках, замість заїздної дороги з лівої сторони житлового будинку. Ця прохідна доріжка була вигідна і широка у використанні підручним транспортом (візком, санчатами, велосипедом) для доставки продуктів з подвіря до квартири, що було особливо вигідно йому, як інваліду війни першої групи.

Земельна комісія Більшівцівської селищної ради, склавши акт про надання дозволу на перенесення доріжки, порушила права жильців будинку, адже згідно ст. 108 ЗК України, ніхто не має права руйнувати, переносити прохідну доріжку, крім самих власників по їх згоді. Якщо один із них заінтересований в подальшому використанні цієї доріжки, то ніхто не має права руйнувати або переносити її в інше місце.

Згідно ст. 155 ЗК України в разі видачі органом виконавчої влади акта, який порушує права особи щодо володіння, користування і розпорядження земельною ділянкою, належній цій особі, то такий акт вважається недійсним, через що акт комісії земельної комісії Більшівцівської селищної ради від 15.04.2011 року слід вважати недійсним. Саме через цей акт він (Магдіч) не знав хто винен в ліквідації доріжки, через що звертався до суду до відповідачів ОСОБА_4 та голови селищної ради ОСОБА_5 і суд виносив рішення про їх не причетність до ліквідації доріжки.

В даний час він прийшов до висновку, що саме ОСОБА_3 є винним у руйнації доріжки, вказану обставину вважає ново виявленою і просив задовольнити його заяву та вирішити питання про повернення доріжки в попередній стан та вирішити питання про стягнення з винної особи в його (ОСОБА_2) користь моральної шкоди.

Відповідач в даній справі ОСОБА_3 заяву ОСОБА_2 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами вважає безпідставною. Ніякої руйнації доріжки не було, оскільки сама доріжка була грунтовою. За ініціативою мешканців їхнього чотирьохквартирного будинку, що по вул. Церковній, 1 в смт. Більшівці, крім ОСОБА_2, було прийнято рішення про впорядкування прибудинкової території. З цією метою, вони звернулися з колективною заявою в Більшівцівську селищну раду, де отримали дозвіл депутатів на таке впорядкування і власними силами за проектом районного архітектора ОСОБА_6 влаштували доріжку до їхнього будинку в тих самих розмірах, що й існувала раніше. За цю доріжку ОСОБА_2 уже четвертий раз звертається до суду до нього та його дружини і він змушений витрачати свій час для поїздки в суди різних інстанцій. В звязку з цим вважає, що діями ОСОБА_2 моральну шкоду спричинено саме йому (ОСОБА_3) та його сімї. В задоволенні заяви ОСОБА_2 просив відмовити, оскільки в цій заяві не наведено підстав для перегляду рішення суду у звязку з нововиявленими обставинами.

Вислухавши в судовому засіданні доводи заявника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши в канцелярії суду наявність інших тотожних справ за позовами ОСОБА_2 суд приходить до висновку, що заявнику ОСОБА_2 у задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Галицького районного суду від 17.02.2016 року слід відмовити.

Перевіривши в канцелярії суду наявність інших тотожних справ за позовами ОСОБА_2 встановлено, що з аналогічними позовами ОСОБА_2 звертався до Галицького районного суду неодноразово.

Так, в листопаді 2011 року ОСОБА_7 звертався до суду з адміністративним позовом до Більшівцівської селищної ради Галицького району та ОСОБА_4 і просив визнати протиправним та скасувати рішення Більшівцівської селищної ради від 15.04.2011 року про дозвіл на перенесення доріжки та зобовязання ОСОБА_4 відновити пішохідну доріжку в попередній стан. Постановою Галицького районного суду від 20.12.2011 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.09.2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову Галицького районного суду від 20.12.2011 року в частині відмови в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про зобовязання відновити пішохідну доріжку в тому ж місці і в тому ж розмірі, в якому вона знаходилась раніше скасовано, а провадження в справі в цій частині закрито з посиланням на те, що позовні вимоги в цій частині повинні розглядатись судом в порядку цивільного судочинства.

В січні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до Галицького районного суду з позовом до ОСОБА_4 і просив зобовязати останню звільнити та привести до стану, придатного для використання за цільовим призначенням за її рахунок земельну ділянку, яка розташована по вул. Церковна, 1 в смт. Більшівці Галицького району шляхом відновлення попередньої пішохідної доріжки довжиною 15 м та шириною 1.5 м при вході та 2.3 м біля будинку, звільнивши її від нової огорожі, якою обнесені грядки ОСОБА_4, прийняти з-під вікна нову самовільно прокладену відповідачем стежку шириною 67 см, відшкодувати 3000 грн. моральної шкоди та судові витрати. Рішенням Галицького районного суду від 19.02.2014 року в задоволенні цього позову відмовлено повністю. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області від 24.03.2014 року вищевказане рішення Галицького районного суду залишено без змін.

Після цього, в жовтні 2014 року ОСОБА_2 знову звертається до Галицького районного суду з позовом до голови Більшівцівської селищної ради про неправомірність надання права на переміщення і закриття прохідної доріжки. Рішенням Галицького районного суду від 17.11.2014 року в позові відмовлено. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області від 24.12.2014 року вищевказане рішення суду скасовано, а провадження в справі закрито з посиланням на те, що спір стосується дій та рішень Більшівцівської селищної ради та її голови ОСОБА_5, саме як субєкта владних повноважень, через що спір повинен вирішуватися в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства.

В березні 2015 року ОСОБА_2, в черговий раз звернувся до Галицького районного суду з адміністративним позовом до Більшівцівської селищної ради Галицького району та голови цієї ради ОСОБА_5 і просив відмінити рішення комісії ради від 15 квітня 2011 року про перенесення пішохідної доріжки, зобовязати селищну раду в особі голови відновити пішохідну доріжку в попереднє становище та стягнути в його користь моральну шкоду. Ухвалою суду від 30 березня 2015 року ОСОБА_2 у відкритті провадження в адміністративній справі за його позовом відмовлено з підстав, передбачених п.2 ч. 1 ст. 109 КАС України. Ухвала суду не оскаржувалась і набрала чинності.

В листопаді 2015 року ОСОБА_2 знову звернувся до суду з позовом, цього разу до ОСОБА_3, і рішенням Галицького районного суду від 17 лютого 2016 року (головуючий суддя Максимчин Ю.Д.) в його позові до ОСОБА_3 про повернення пішохідної доріжки в попередній стан, яка була до руйнації, вирішення питання про прийняття загальної стежки навпроти вікон ОСОБА_2 та стягнення моральної шкоди було відмовлено. Вказане рішення ОСОБА_2 не оскаржувалось і набрало законної сили.

Частиною 2 ст. 361 ЦПК України встановлено, що підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у звязку з нововиявленими обставинами є - істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою на час розгляду справи; встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдиві показання свідка, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду; встановлена Конституційним Судом неконституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Як встановлююють розясненння Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.1981 року «Про практику перегляду судами у звязку з нововиявленими обставинами рішень, ухвал і постанов у цивільних справах, що набрали законної сили» (із змінами внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року), нововиявленими можуть розглядатися обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, які існували на час постановлення судового рішення, але про них не знали і не могли знати заявник і суд.

З огляду на принцип диспозитивності, встановлений ст. 11 ЦПК України, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі поданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, і суд не може з власної ініціативи здійснювати пошук та збирати докази.

Відповідно до абз.2 п.5 розяснень вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 - не можуть бути визнані нововиявленими нові, тобто такі, що виникли чи змінилися після постановлення рішення обставини, а також обставини, на які посилається особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, касаційній скарзі або які могли бути встановлені судом при вирішенні спору по суті. Також, не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані, витребувані або дослідженні сторонами.

Неможливість особи бути обізнаною про існування обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, повинна включати в себе обєктивну та субєктивну складові. Обєктивна складова неможливість бути обізнаною з підстав, які не залежать від волевиявлення особи, яка звертається з заявою про перегляд рішення за ново виявленими обставинами, на момент ухвалення рішення, яке потребує перегляду. Субєктивна складова неможливість дізнатись про наявність таких обставин навіть за наявності бажання та необхідності. Лише у випадку обох чинників обставини, які стали відомі особі після прийняття рішення по справі, можуть вважатися ново виявленими.

Враховуючи вищенаведене, суд не вважає вказані у заяві ОСОБА_2 доводи нововиявленими обставинами не являються і не можуть бути підставою для перегляду рішення суду у звязку з нововиявленими обставинами в розумінні ст. 361 ЦПК України, через що в задоволенні його заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 361, 365 ЦПК України суд, -

у х в а л и в:

В задоволенні заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про перегляд рішення Галицького районного суду від 17 лютого 2016 року про повернення пішохідної доріжки в попередній стан, яка була до руйнації, вирішення питання про прийняття загальної стежки навпроти вікон ОСОБА_2 та стягнення моральної шкоди за нововиявленими обставинами відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом пяти днів з дня проголошення ухвали через Галицький районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом пяти днів з дня отримання копії цієї ухвали через Галицький районний суд.

Головуючий:ОСОБА_8