справа № 760/4004/16-ц
провадження № 2/760/2987/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 травня 2016 року м. Київ
Солом'янський районний суд м. Києва у складі судді Шевченко Л. В.,
за участю секретаря судового засідання Бугайчука О. Р.,
за участю позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві про зняття арешту з майна, ухвалив таке рішення.
Позиції осіб, які беруть участь у справі:
29.02.2016 позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила зняти арешт з усього майна ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, накладений постановою старшого державного виконавця Відділу ДВС Солом'янського РУЮ м. Києва Фіцуліним О. О. про відкриття виконавчого провадження № 3450969 від 04.04.2007.
Позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що 04.04.2007 державний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 3450969 про стягнення з неї на користь ОСОБА_3 боргу у розмірі 18 351,83 грн. та наклав арешт на все її майно.
26.11.2015 позивач подала до Відділу ДВС Солом'янського РУЮ м. Києва заяву, у якій просила закрити виконавче провадження № 3450969 та зняти арешт з майна, оскільки свої зобов'язання щодо повернення суми боргу у розмірі 18 351,83 грн. вона виконала у повному обсязі. Обгрунтовуючи свої доводи щодо сплати суми боргу, посилалася на розписку ОСОБА_3 від 22.12.2015.
Однак, 07.12.2015 відповідач повідомив її про знищення вищезазначеного виконавчого провадження за закінченням строку його зберігання.
Позивач стверджувала, що станом на момент звернення до суду з цим позовом, незавершених виконавчих проваджень відносно неї на виконанні у Відділі ДВС Солом'янського РУЮ м. Києва не перебуває, однак арешт з її майна державним виконавцем знято не було.
На підставі вищезазначеного стверджувала, що жодних правових підстав для арешту її майна на сьогоднішній день не існує, а відомості про арешт майна які містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно порушують її права як власника, а тому звернулася до суду за захистом свого порушеного права.
У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином (а.с. 23).
Відповідно до частини першої статті 224 ЦПК «у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи».
Враховуючи ці обставини та зважаючи на думку позивача, яка не заперечувала проти розгляду справи у відсутність відповідача, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд
04.04.2007 державний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу у сумі 18 351,83 грн., відповідно до якої наклав арешт на все майно боржника ОСОБА_1 та заборонив здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить їй лише в межах суми боргу (а.с. 8).
ОСОБА_1 є власником домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Цей факт встановлений на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.04.2014, посвідченого державним нотаріусом Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори Фроловою А. О. (а.с. 24).
26.11.2015 позивач подала до Відділу ДВС Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві заяву, у якій повідомила про сплату боргу у розмірі 18 351,83 грн. на користь ОСОБА_3 (а.с. 9).
Відповідно до листа головного державного виконавця ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві Козака Р. П. № ДВ/19 101674 від 07.12.2015 позивача було повідомлено, що виконавче провадження про стягнення з неї на користь ОСОБА_3 суми боргу у розмірі 18 351,83 грн. було знищено, у зв'язку з закінченням встановленого строку зберігання, та роз'яснено право на зняття арешту з майна у судовому порядку (а.с. 10).
Позивач сплатив на користь ОСОБА_3 суму боргу у розмірі 18 351,35 грн. Цей факт встановлений на підставі розписки ОСОБА_3 від 22.12.2015 (а.с. 12).
Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 59744388 від 24.05.2016 арешт на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 не знятий (а.с. 27-29).
Встановивши усі обставини справи та здійснивши загальну оцінку доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити частково з таких підстав.
У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України).
Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.
Згідно з статтю 319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК).
Суд встановив, що позивач набув право власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.04.2014, яке посвідчене державним нотаріусом Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори Фроловою А. О.
Отже, ОСОБА_1, як власник майна, може вимагати захисту права власності.
Пленум Верховного Суду України у своїй постанові «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» № 6 від 27.08.1976 роз'яснив, що «вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту (пункт 4).
Крім цього, Верховний Суд України у своїй постанові від 15.05.2013 у цивільній справі № 6-26цс13 дійшов висновку, що відповідно до якої вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. В порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, коли арешт на майно накладено при провадженні в кримінальній справі, розглядаються заяви боржників на правильність арешту майна.
Відповідно до статті 391 ЦК «власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном».
Зазначений речовий спосіб захисту права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, полягає у вимозі усунення перешкод, які заважають власнику або іншому титульному володільцю здійснювати повно і незаперечно свої права користування і розпорядження майном.
З матеріалів справи випливає, що на виконанні у Відділі ДВС Солом'янського районного управління юстиції в м. Києві перебував виконавчий лист № 2-344, виданий Солом'янським районним судом м. Києва 06.03.2007.
Відповідно до постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 04.04.2007 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу у сумі 18 351,83 грн. було накладено арешт на все майно позивача та накладено заборону здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить йому лише в межах суми боргу.
Однак, 21.02.2008 виконавче провадження № 3450969 було завершено на підставі пункту 2 частини першої статті 40 Закону «Про виконавче провадження», а виконавчий документ повернуто стягувачу, оскільки в результаті вжитих державним виконавцем заходів майно, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу у боржника не виявлено.
Суд встановив, що 22.12.2015 позивач особисто виконав у повному обсязі рішення суду, однак станом на момент звернення до суду з цим позовом арешт накладений на майно позивача не було знято, оскільки виконавче провадження у цій справі було знищено за закінченням строків його зберігання.
У судовому засіданні позивач зазначила, що єдиним нерухомим майном, що перебуває у її власності, є домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, на підтвердження чого надала відповідні документи.
Таким чином, суд вважає, що задоволенню підлягають позовні вимоги в частині зняття арешту з конкретно визначеного майна.
Враховуючи вищезазначені обставини в сукупності, суд констатує, що дія арешту на вказане домоволодіння та внесення відомостей про його обтяження до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна, порушує права позивача, як власника.
Однак на даний час виконавче провадження знищено, а тому державний виконавець не може зняти або скасувати арешт майна в межах виконавчого провадження № 3450969.
Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.
Керуючись статтями 13, 41 Конституції України, статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року), Законом «Про виконавче провадження», статтями 319, 321, 391 ЦК, статтями 1, 4-11, 18, 33, 57-66, 79, 88, 157-196, 208, 209, 212-215, 218, 224-226, 360-7 ЦПК, суд
Позов ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві про зняття арешту з майна - задовольнити частково.
Зняти арешт з домоволодіння АДРЕСА_1, накладений постановою Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві про відкриття виконавчого провадження від 04 квітня 2007 року у виконавчому провадженні № 3450969.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем у загальному порядку.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду міста Києва через Солом'янський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л. В. Шевченко