АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» на заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 вересня 2015 року за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства Банк «БІГ Енергія», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щадко Оксана Іларіївна та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» про захист прав споживачів та визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИЛА:

Справа № 754/6981/15
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7158/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Грегуль О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ВАТ Банк «БІГ Енергія» про захист прав споживачів та визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щадко О.І. від 09.03.2011р., зареєстрований в реєстрі за №681 щодо звернення стягнення на квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування заявлених вимог, посилався на те, що 09 березня 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щадко О.І. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 681,про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 що належить йому на праві власності.

Посилався на те, що вказаний напис було вчинено без перевірки даних про безспірність заборгованості, яка утворилась по кредитному договору № 11/01-09- 2005, укладеного між ним та ВАТ Банк «БІГ Енергія» 07.09.2005 року, а тому повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16 вересня 2015 року позов задоволено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19 листопада 2015 року вказане заочне рішення скасовано та ухвалено нове, про відмову у задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого 2016 року, рішення Апеляційного суду м. Києва від 19 листопада 2015 року скасовано та передано справу на новий апеляційний розгляд.

Таким чином справа переглядається в апеляційному суді за апеляційною скаргою представника третьої особи ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», у якій він, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, неповноту та неправильність встановлення обставин справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просив заочне рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування заявлених вимог апелянт послався на те, що суд першої інстанції не врахував, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 30.09.2011р. було відмовлено ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щадко О.І. про скасування виконавчого напису, який є також предметом спору в даній справі. При цьому судом встановлені обставини щодо відсутності спору між банком та позивачем стосовно розміру заборгованості за вказаним кредитним договором, а тому дані обставини, відповідно до вимог ч.3 ст.61 ЦПК України, не підлягають доказуванню.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом встановлено, що 09 березня 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щадко О.І. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 681 на Договорі іпотеки від 07.09.2005 року та Договорах про внесення змін до нього від 21.08.2008 року за № 2828 та від 28.09.2008 року за № 1587, яким ОСОБА_1 передано ВАТ «БІГ Енергія» в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 Вказаним виконавчим написом звернуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед банком за невиконання позивачем кредитних зобов«язань за кредитним договором № 11/01-09-2005 від 07.09.2005 року та додаткових угод до нього на загальну суму заборгованості - 106 220,33 доларів США, що за офіційним курсом станом на 21.02.2011 року становить 843 569 грн. 99 коп..

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 30.09.2011 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щадко О. І., 3-я особа : ВАТ «Банк «Біг Енергія» про скасування виконавчого напису № 681 від 09.03.2011 року відмовлено, з підстав того, що при вчиненні даного виконавчого напису нотаріус дотрималась вимог діючого законодавства, зокрема і п. 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року за № 20/5, відповідно до якої заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за яким стягнення заборгованості провадиться убезспірному порядку.

В травні 2015 року ОСОБА_1 пред'явив позов про захист прав споживача та визнання виконавчого напису нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щадко О. І. за № 681 від 09.03.2011 року таким, що не підлягає виконанню, зазначивши відповідачем ВАТ Банк «БігЕнергія».

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що суд не надано правових доказів, які б свідчили, що нотаріусу надавалися документи, які б свою чергу свідчили про безспірність заборгованості саме в сумі, яка вказана у виконавчому написі.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає, оскільки суд не забезпечив повний та всебічний розгляд справи, висновки суду не відповідають наявним в матеріалах справи доказам, а рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Частиною 3 статті 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, як вже було зазначено рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 30.09.2011 року, яке набрало законної сили, встановлено що при вчиненні даного виконавчого напису нотаріус дотрималась вимог діючого законодавства, зокрема і п. 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року за № 20/5, відповідно до якої заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку.

Крім того, вказаним рішенням встановлено, що після отримання документів від банку, нотаріус Щадко О.І. надсилала ОСОБА_1 повідомлення про звернення до нотаріуса банку, в якому вказувала усі надані банком дані, в тому числі і про суму заборгованості. Таке повідомлення було надіслано для того, щоб надати боржнику додаткової можливості врегулювати відносини з банком, а також надати нотаріусу відповідні документи на підтвердження наявності спору між сторонами щодо суми заборгованості.

03 березня 2011 року ОСОБА_5 звернувся до нотаріуса із заявою про відмову банку у вчиненні виконавчого напису, проте в даній заяві він не вказав жодних зауважень чи заперечень стосовно існуючої заборгованості перед банком, в тому числі стосовно суми боргу, на стягнення якої наполягав кредитор. В поданій заяві відсутня інформація щодо звернення ОСОБА_1 до суду, інформація про наявність спору між сторонами та наявності позову до банку. В наданій нотаріусу заяві навіть не йшлося про наміри ОСОБА_1 звернутися до суду на захист своїх прав та інтересів, незважаючи на те, що йому було відомо про наміри банку розпочати процедуру звернення стягнення на належне йому майно.

Таким чином, у нотаріуса Щадко О.І. не було підстав для відмови у задоволенні заяви банку з підстав спору у розмірі заборгованості між сторонами.

Суд першої інстанції на встановлені в судовому рішенні, яке набрало законної сили, обставини, в порушення ч.3 ст.61 ЦПК України, уваги не звернув, що призвело до ухвалення помилкового рішення про задоволення позовних вимог та помилкового визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щадко О.І. від 09.03.2011р., зареєстрований в реєстрі за №681 щодо звернення стягнення на квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Пунктом 286 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи надано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» (далі - Перелік) для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

Встановивши, що банком нотаріусу надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, наявність доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень та іпотечну вимогу, колегія суддів дійшла висновку про відмову в позові, а та обставина, що зазначена сума заборгованості за кредитом більша ніж у повідомленні, не свідчить про наявність спору.

Така правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року у справі №6-158цс15, яка, відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, суд першої інстанції не врахував і позицію Верховного Суду України щодо застосування судами положень ст. 88 Закону України «Про нотаріат».

Отже, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 218,303-305, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» - задовольнити.

Заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 вересня 2015 року - скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства Банк «БІГ Енергія», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щадко Оксана Іларіївна та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» про захист прав споживачів та визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді