Справа № 520/5040/16-ц
Провадження № 2/520/3167/16
04 серпня 2008 року Київський районний суд м. Одеси у складі
головуючого судді Прохорова П.А.
при секретарі Цвігун А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки,
04.05.2016р. позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати недійсним посвідчений ПН ОМНО ОСОБА_3 04.11.2008р. і зареєстрований в реєстрі правочинів за № 950 договір дарування земельної ділянки як окремого і вільного від забудови об'єкта нерухомості, відчуженої за договором дарування розміщених на ній 7/10 частин житлового будинку, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 04.11.2008р. і зареєстрований в реєстрі правочинів за № 947.
Зазначений договір дарування був посвідчений ПН ОМНО ОСОБА_3 і зареєстрований у реєстрі правочинів за № 947, після чого, як зазначає позивач, з ініціативи нотаріуса був складений і посвідчений договір дарування земельної ділянки, реєстр. № 950, згідно якого відповідач подарував, а позивач прийняла в дар земельну ділянку, яка до того вже була відчужена за договором дарування будинку.
Також свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що у договорі дарування земельної ділянки як окремого об'єкта нерухомості склад угідь зазначений як рілля, хоча згідно довідки-витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки м. Одеси № 232/03-к, надану нотаріусу для вчинення оспорюваного правочину, площа земельної ділянки у цілому становить 399 кв.м, з яких рілля лише 0,0224 га, а 175 кв.м перебувають під забудовою.
Для усунення наявних невідповідностей 11.03.2016р. позивач звернулась на адресу інженера-геодезиста ФОП ОСОБА_4 та інженера-землевпорядника ФОП ОСОБА_5 із замовленням щодо висновку спеціалістів, в якому для фахового розв'язання були поставлені наступні питання:
На даній ділянці розташована капітальна одноповерхова будівля, прибудинкова територія та город (рілля). Ще однієї земельної ділянки за даною адресою, вільної від забудов, на місцевості не виявлено.
Представник позивача звернулася до суду з заявою про вирішення справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач 29.06.2016р. подав заяву про визнання позову і слухання справи за його відсутності.
Оскільки відповідач особисто до суду не з'явився, та не надав змістовних пояснень щодо суті позову, суд вважає за доцільне розглянути справу за його відсутності, та постановити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 169, 224-226 ЦПК України.
01.07.2016р. від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів, а саме нотаріальних справ з оформлення договорів дарування від 04.11.2008р. реєстр. № № 947, 950, яке було задоволене судом.
15.07.2016р. на адресу суду від ПН ОМНО ОСОБА_3 надійшли засвідчені копії витребуваних документів.
В ході розгляду справи суд встановив, що 04.11.2008р. між позивачем ОСОБА_1 і відповідачем ОСОБА_2, дійсно, було укладено два договори дарування, посвідчені ПН ОМНО ОСОБА_3
За договором дарування реєстр. № 950 позивач отримала в дар від відповідача вільну від забудови земельну ділянку, розташовану в м. Одесі по вул. Жовтневої революції, площею 0,0399 га.
У відповідності до наданого позивачем ОСОБА_6 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 38933709, сформованого 11.06.2015р. позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок 43-Б з господарсько-побутовими будівлями за адресою: м. Одеса, вул. Жовтневої революції.
У графі Відомості про складові частини об'єкта нерухомого майна зазначений житловий будинок і земельна ділянка за адресою: м. Одеса, вул. Жовтневої революції, 43-Б.
Вказані відомості підтверджуються забезпеченою судом інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (№62491615 від 6241615).
Як було встановлено судом і підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, предметом договору дарування від 04.11.2008р. реєстр. № 950 є земельна ділянка площею 0,0399 га зі складом угідь рілля.
До даного повідомлення приєднана довідка-витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки м. Одеси від 31.10.2008р. № 232/03-к, що містить таку саму інформацію.
Документи на вільну від забудови земельну ділянку за адресою: м. Одеса, вул. Жовтневої революції, 43-Б, яка б належала відповідачу на праві приватної власності, відсутні, що дає підстави для висновку про наявність однієї земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок, що був подарований позивачу за договором дарування від 04.11.2008р. реєстр. № 947.
Статтею 126 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.
Однак порівняльно-правовий аналіз наведених норм права, здійснений Верховним Судом України 06.11.2012р. у постанові по справі № 21-335а12, дає підстави вважати, що законодавець розмежовує поняття надання та придбання земельної ділянки в користування або у власність.
Під наданням земельної ділянки в користування або у власність законодавець розуміє як прийняття органом відповідного рішення про надання землі у власність або в користування, так і подальше оформлення документа, який згідно зі статтею 126 ЗК посвідчує право на землю.
Придбання земельної ділянки у власність це виникнення права на земельну ділянку, яка раніше надавалася і на яку є правовстановлюючі документи, визначені статтею 126 ЗК, на підставі цивільно-правовової угоди.
Тобто, Верховний Суд звернув увагу на те, що існують відмінності правового регулювання отримання земельної ділянки в користування або у власність на підставі її надання чи придбання.
Тому, вирішуючи дану справу по суті суд виходить із того, що до спірних правовідносин слід застосовувати не загальні, а спеціальні норми, що регулюють випадки набуття права власності на землю чи права користування нею внаслідок придбання споруди, розміщеної на земельній ділянці, за цивільно-правовою угодою.
Так, Законом України Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України у звязку з прийняттям Цивільного кодексу України від 27.04.2007р. № 997-V були внесені зміни до ст. 120 ЗК України до особи, яка придбавала житловий будинок, будівлю або споруду переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, установлених договором.
Аналогічні норми містились і в редакції ст. 377 ЦК України, що діяла на час вчинення нотаріальних дій.
Положеннями п. 72 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004р. № 20/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03.03.2004р. за № 283/8882, передбачалось, що при посвідченні правочинів про перехід права власності на житловий будинок, будівлю або споруду нотаріус роз'яснює сторонам зміст статті 377 Цивільного кодексу України щодо переходу права власності або права користування на земельну ділянку (її частину), на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Відповідні правові висновки містяться у постановах ВСУ по справам: № 21-59а10 від 24.12.2010р., № 21-54а10 від 24.12.2010р.
Тобто позивач за договором дарування від 04.11.2008р. реєстр. № 947 згідно положень ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України отримала у власність і земельну ділянку, на якій були розміщені 7/10 частин житлового будинку.
Будь-які інші правочини щодо відчуження вказаної земельної ділянки, яка не є окремим об'єктом нерухомості, а є невід'ємною складовою розміщеного на ній житлового будинку, після набрання чинності Законом від 27.04.2007р. № 997-V не повинні були укладатись та посвідчуватись нотаріально.
Також суд звертає увагу на те, що істотними умовами договору в аспекті положень ст. 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Натомість, як було встановлено при розгляді справи, за адресою: м. Одеса, вул. Жовтневої революції, 43-Б, відсутня вільна від забудови земельна ділянка площею 0,0399 га зі складом угідь рілля, та як наслідок відсутній предмет договору дарування від 04.11.2008р. реєстр. № 950.
У відповідності до положень ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.
Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням (ч. 1 ст. 229 ЦК України).
На підставі вивчених у судовому засіданні доказів суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 208-209, 213-215, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 203, 229, 377 ЦК України, ст. 126 ЗК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки задовольнити.
Визнати недійсним посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 04.11.2008 року і зареєстрований в реєстрі правочинів за №950 договір дарування земельної ділянки як окремого і вільного від забудови обєкта нерухомості, відчуженої за договором дарування розміщених на ній 7/10 частин житлового будинку, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 04.11.2008 року і зареєстрований в реєстрі правочинів за №947.
Рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача шляхом звернення із заявою про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду міста Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя П. А. Прохоров