У х в а л а

іменем україни

6 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Наумчука М.І.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про визнання недійсними договорів кредиту, іпотеки, поруки, відшкодування збитків та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом. Зазначав, що 2 квітня 2006 року між ним та ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого йому було надано грошові кошти у розмірі 81567 доларів США із сплатою 9,5 % річних із кінцевим строком повернення 1 жовтня 2026 року. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 2 жовтня 2006 року були укладені договори іпотеки та поруки. Посилаючись на те, що при укладенні кредитного договору його було введено в оману щодо істотних умов договору, зокрема, строку погашення кредиту та щомісячних мінімальних платежів, просив визнати його недійсним. Оскільки визнання недійсним основного зобов'язання тягне за собою визнання недійсними договорів, укладених на його забезпечення, просив визнати недійсними і договори іпотеки та поруки. Крім того, вказував на те, що діями банку йому завдано моральну шкоду, у зв'язку з чим просив стягнути 50000 грн на її відшкодування, 2816455 грн 26 коп. на відшкодування збитків, 137616 грн 30 коп. у порядку встановленому для повернення майна, що утримується без достатніх правових підстав.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 2 квітня 2006 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останньому надано грошові кошти у розмірі 81567 доларів США із сплатою 9,5 % річних із кінцевим строком повернення 1 жовтня 2026 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 2 жовтня 2006 року були укладені договори іпотеки та поруки.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що при укладенні кредитного договору відповідач приховав інформацію про невідповідність встановленого ним мінімального платежу фактичним умовам кредитування внаслідок чого погашення кредиту при такому мінімальному платежу буде здійснено не за 20 років, як це визначено договором, а за 10 років.

Згідно із ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно виходив із того, що неправильне визначення розміру місячного платежу не може розцінюватись як обставина що свідчить про обман і тягти за собою визнання кредитного договору недійсним з підстав, передбачених ст. 230 ЦК України.

Таке може бути підставою для зміни договору, а не для визнання його недійсним, про що просив позивач.

Сплата коштів на повернення кредиту стосується обставин, пов'язаних з виконанням договору і не відноситься до тих, існування яких впливає на волевиявлення особи при укладенні договору.

Посилання в касаційній скарзі на те, що позивачем сплачено кредитні кошти у більшому обсязі, ніж передбачено графіком платежів, у зв'язку з чим банк зобов'язаний повернути різницю між фактично сплаченою сумою та тою, яка мала бути сплачена, підлягають відхиленню.

Сплата позивачем коштів у більшому розмірі, ніж передбачено графіком платежів, підлягає врахуванню при визначенні обсягу виконаних позичальником обов'язків при вирішенні спору з цього приводу, однак такий предметом розгляду не був і такі обставини не підлягали встановленню.

Доводи касаційної скарги не спростовують наведеного та встановлених судами на підставі поданих сторонами доказів, яким дана належна оцінка, обставин і зроблених в ухвалених ним рішеннях висновків, у зв'язку з чим підстави для їх скасування і її задоволення відсутні.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи скарги про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційної скарги і залишення судових рішень без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.І. Наумчук
Судді:С.О. Карпенко Т.Л. Ізмайлова