Справа № 266/3085/15-ц
Провадження№ 2/266/85/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2016 року м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі : судді Сараєва І.А., при секретарі Сологуб Т.В., представників сторін ОСОБА_1, ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «СТ Іллічівське» про стягнення страхового відшкодування

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення страхового відшкодування. Уточнивши позовні вимоги, посилалась на те, що 20 березня 2015 року приблизно о 06 год. 45 хв., водій ОСОБА_4. керуючи автомобілем «ЗАЗ Ланос», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись по вулиці Матроській, не обрав безпечну швидкість, не контролював рух автомобілю та вчасно не зупинив транспортний засіб, внаслідок чого скоїв наїзд на металеві ворота, залишив місце пригоди. Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_4, що підтверджується Постановою Приморського районного суду м. Маріуполя від 15 травня 2015 року, згідно якої ОСОБА_4 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 122-4, 124 КУпАП (справа №266/1351/15-п) у вигляді позбавлення права керування строком на один рік. На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 була застрахована ОСОБА_5 в ПАТ «СТ Іллічівське»- поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №4478412 від 28.12.2014 року. В результаті зіткнення автомобіля та пошкодження воріт її домоволодіння було спричинено значну матеріальну шкоду та визнано страховою компанією потерпілою. Всі роботи та придбання ремонтних складових для відновлення воріт склали 22659,00 грн. Витрати в розмірі 1000,00 грн., повязані с демонтажем та установкою комплекту для автоматизації воріт документально не підтверджуються. Згідно висновку судово-будівельної експертизи № 23/с від 22.12.2015 року вартість матеріальної шкоди, спричиненої пошкодженням металевих воріт домоволодіння № 42 по вулиці Матроській в м. Маріуполі 20.03.2015 року, документально підтверджених складає 23520,00 грн. Але відповідачем на мій банківський рахунок була перерахована лише сума у розмірі 14259,00 грн. А тому сума страхового відшкодування, яка підлягає додатковому стягненню складає 8751,00 грн., у звязку з чим позивачка просить стягнути її на свою користь та понесені судові витрати.

Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її присутності, за участі її представника ОСОБА_1, підтримала позовні вимоги в повному обсязі, позов просила задовольнити.

Представник позивача, який діє на підставі договору про надання послуг по здійсненню правової допомоги та надання інтересів в суді по цивільній справі ОСОБА_1, в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним в уточненій позовній заяві, заявлені позовні вимоги просив задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданніпроти задоволення позову заперечував, пояснивши, що все належне страхове відшкодування, спричинене позивачці, внаслідок ДТП, яке трапилось 20.03.2015р., було їй сплачено, у розмірі 14259,00 грн., а тому у задоволенні позову просив відмовити.

Третя особа ОСОБА_6 належним чином повідомлений про дату, день та час розгляду справи, до суду не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, з заявленими позовними вимогами згоден.

Суд, вислухавши сторони, допитавши експерта ОСОБА_7, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХХ877472 - «ЗАЗ LANOS» державний реєстраційний номер НОМЕР_1, 2007 року випуску належить на праві власності ОСОБА_5 (а.с. 15).

Постановою Приморського районного суду м. Маріуполя від 15 травня 2015 року, ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбаченихст. 122-4, 124 КУпАП, справа №266/1351/15-п (а.с. 13).

Згідно мотивувальної частини даного судового рішення, 20 березня 2015 року приблизно о 06 год. 45 хв., водій ОСОБА_4 керуючи автомобілем «ЗАЗ Ланос», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить на праві власності ОСОБА_5, рухаючись по вулиці Матроській, не обрав безпечну швидкість, не контролював рух автомобілю та вчасно не зупинив транспортний засіб, внаслідок чого скоїв наїзд на металеві ворота, залишив місце пригоди. В результаті якої власнику будинку № 42 завдано шкоди.

Згідно з ч.4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

За таких обставин суд вважає, що вина ОСОБА_4 у пошкодженні майна домоволодіння № 42 по вулиці Матроській в м. Маріуполіє доведеною та доказуванню не підлягає.

Згідно рішення Приморського районного суду м. Маріуполя № 2-2839/08 від 19.12.2008 року за ОСОБА_3 визнано право власності на жилий будинок, розташований за адресою: м. Маріуполь, вул. Матроська, 42 (а.с. 7).

Відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №4478412 від 28.12.2014року цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 була застрахована в ПАТ «СТ Іллічівське» (а.с. 15).

З виписки по рахунку приватного клієнта ОСОБА_3 від 11.08.2015 року, вбачається, що на користь останньої відповідачем 26.06.2015 року сплачено страхове відшкодування згідно страхового акту МФ-20426 від 23.06.2015р., у розмірі 14259,00 грн., про що сторонами у судовому засіданні не заперечувалось (а.с. 12).

Згідно висновку судового експерта № 23/с за судовою будівельно-технічною експертизою від 22.12.2015 року, вартість матеріальної шкоди (ремонтно-відновлювальних робіт та матеріалів необхідних для проведення ремонту з метою усунення ушкоджень), спричиненої ушкодженням металевих воріт домоволодіння № 42 по вулиці Матроській в м. Маріуполі складає 23520,00 грн. (а.с. 92-95).

Допитаний в суді експерт ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримав вказаний висновок.

Відповідно до положень ч.3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Право на відшкодування шкоди, завданої майну фізичної та юридичної особи, згідно з вимогами ч. 3 ст. 386 ЦК України має власник.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені в ч. 1 ст. 1166 ЦК України, де вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

У абзаці 2 ч.4 постанови від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовом про відшкодування шкоди» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору, оренди, довіреності тощо).

Відповідно ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року №1961-IV.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Згідно ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004р., страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування, розмір якої, за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого.

Франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зазначено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту, розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 4478412 від 28.12.2014 року, страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну становить 50000,00 грн., а розмір франшизи510,00 грн.

Відповідно до п.22.1 статті 22 вказаного Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

З урахуванням наведеного, оскільки в судовому засіданні встановлено, що неправомірними діями ОСОБА_4 було завдано шкоду майну позивачки, а цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ОСОБА_5, яким керував ОСОБА_4на момент ДТП, була застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тому шкода повинна бути відшкодована страховиком на підставі Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Вирішуючи питання про розмір відшкодування шкоди, завданої майну позивачки в результаті ДТП, суд виходить із положень ст. 1192 ЦК України, згідно з якими розмір таких збитків підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з роз'ясненнями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року № 6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку із заподіянням шкоди майну.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Аналізуючи вищевикладене, враховуючи встановлені обставини справи, суд покладає в основу рішення висновок судового експерта № 23/с за судовою будівельно-технічною експертизою від 22.12.2015 року, оскільки дана експертиза проведена за ухвалою суду, а експерт попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обовязків, і з урахуванням сплаченої частини відшкодування та вираховуючи розмір франшизи, приходить до висновку, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню позивачці в зв'язку з пошкодженням її воріт становить 8751,00 гривень .

Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з витрат на оплату судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, відносяться витрати, повязані з залученням експерта та витрати повязані з проведенням судових експертиз, і на правову допомогу.

Крім того, позивачем надано довідку № 834 від 28.12.2015 року про надання правової допомоги на загальну суму 1920,00 грн., товарний чек від 23.11.2015 року про оплату проведення експертизі по дійсній справі у розмірі 1000,00 грн., а також квитанцію про сплату судового збору у розмірі 243,60 грн. (а.с. 1, 106).

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі ст. ст. 22, 386, 979, 1166, 1187, 1192 ЦК України, ст. ст. 6, 9, 12, 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», керуючись ст. ст. 3, 10, 58-61, 79, 88, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_3 до ПАТ «СТ Іллічівське» про стягнення страхового відшкодування задовольнити.

Стягнути з ПАТ «СТ Іллічівське» на користь ОСОБА_3 недосплачене страхове відшкодування в розмірі - 8751 грн., розходи за проведення будівельної технічної експертизи 1000 грн., за роботу експерта в судовому засіданні 200 грн., судовий збір у розмірі 243,60 гривень, а всього 10194,60 грн.

Рішення вступає в законну силу через 10 днів після проголошення, якщо протягом зазначеного часу не буде подано скаргу до Апеляційного суду Донецької області про його скасування.

Суддя: Сараєв І. А.