Справа № 509/490/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2016 року Овідіопольський районний суд Одеської області в складі :

судді Гандзій Д.М.

при секретарі Черкасові Д.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт. Овідіополь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд за кордон, за межі України малолітній дитині без згоди батька, -

В С Т А Н О В И В :

9 лютого 2016 року, представник позивачки ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив суд, надати дозвіл на виїзд малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі

України, до Іспанії без дозволу (згоди) та супроводу батька відповідача ОСОБА_2, дозволивши позивачі ОСОБА_1 - матері дитини оформити необхідні документи для виїзду малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України, до Іспанії, мотивуючи це, розірванням шлюбу з відповідачем, який з часу їхнього розлучення з позивачкою, яка працює і проживає разом із іншим чоловіком в Іспанії, ніякої участі у вихованні своєї доньки не приймає, не цікавиться її розвитком, не надаючи при цьому ніякої матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини, проживаючи окремо від позивачки та доньки і раніше відмовлявся надати дозвіл на виїзд своєї малолітньої доньки за кордон.

В судове засідання представник позивачки не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, однак надіслав на адресу суду письмову заяву, в якій повністю підтримав позов своєї довірительки ОСОБА_1, просив його задовольнити та на підставі ст. 158 ч. 2 ЦПК України, слухати справу за його відсутністю (а.с. 39,43).

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, надіславши до суду свою письмову заяву, в якій позов визнав повністю, просив його задовольнити та у зв'язку зі знаходженням за межами України, просив слухати справу за його відсутністю (а.с. 42).

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 7 ст. 6 СК України - дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана ВРУ.

Згідно із ст. 53 Конституції України - повна середня освіта є обов'язковою. Держава забезпечує доступність вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах, розвиток дошкільної повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання, надання державних стипендій та пільг учням і студентам.

Частинами 1,2 статті 27, статтею 29 Європейської Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., ратифікованої ВРУ 27.02.1991 р. передбачено - держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Освіта дитини має бути спрямована на розвиток особи, талантів, розумових і фізичних здібностей дитини в найповнішому обсязі, виховання поваги до прав людини та основних свобод, а також принципів, проголошених у Статуті ООН, виховання поваги до батьків дитини, її культурної самобутності, мови і національних цінностей країни, в якій дитина проживає, країни її походження та до цивілізацій, відмінних від її власної, підготовку дитини до свідомого життя у вільному суспільстві в дусі розуміння, миру, терпимості, рівноправності, чоловіків і жінок та дружби між усіма народами, етнічними, національними і релігійними групами, а також особами з корінного населення, виховання поваги до навколишньої природи.

Відповідно до ч. 1 ст. 155, ст. 150 СК України - батьки зобов'язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, а здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські прав - не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно із ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду та з України та в`їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документу дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди батьків - виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно із п. 3 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених Постановою КМУ № 57 від 27.01.1995 р. - виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-го віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18- го віку.

Пунктами 17,18 «Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини» передбачено, що проїзний документ дитини, за наявності заперечень одного з батьків може бути оформлений на підставі рішення суду.

Суд встановив, що на підставі рішення Овідіопольського р/с Одеської області від 26.08.2008 р. про розірвання шлюбу між позивачкою та відповідачем, шлюб, в якому народилась малолітня донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження НОМЕР_1 від 03.06.2003 р. (актовий запис № 73), в якому батьком дитини записаний відповідач) між сторонами був розірваний 13.10.2009 р., про що було видано свідоцтво про розірвання шлюбу НОМЕР_2 від 13.10.2009 р. (а.с. 15,29,30).

З матеріалів справи вбачається, що після розірвання шлюбу, малолітня донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 постійно проживає разом із матір`ю - позивачкою, що підтверджується довідкою з місця проживання та склад сім`ї № 343 від 20.11.2015 р. (а.с. 26).

28.02.2014 р. позивачка уклала шлюб з громадянином Британії ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_3 від 28.02.2014 р. (а.с. 27,28).

З позову вбачається, що позивачка самостійно матеріально утримує та піклується про стан здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток своєї доньки, на відміну від відповідача - батька дитини, який з часу розірвання шлюбу, ніякої участі у вихованні, догляді та утриманні доньки не приймає, не цікавиться її життям, станом здоров`я та розвитком, і крім того, чинить перешкоди позивачці, яка разом із новим чоловіком постійно проживає і працює в Іспанії, у здійсненні нею заходів, спрямованих на покращення здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, і на даний час, у позивачки виникла необхідність виїхати разом із малолітньою донькою за кордон, до Іспанії, чому заважає відповідач, який відмовляється надати дозвіл на виїзд дитини разом з позивачкою за кордон, і на даний час його місцезнаходження невідоме позивачці (а.с. 16-25).

З урахуванням вищевказаних обставин справи, суд дійшов висновку, що виїзд малолітньої доньки сторін разом із матір`ю до Іспанії сприятиме розширенню її світогляду, добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості, а тому, з урахуванням письмової заяви відповідача, який на даний час знаходиться у США і не заперечує проти задоволення позову, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10,11,57-61,209,212,213,214-215,218 ЦПК України, ст.ст.141,150,155 СК України, Європейською Конвенцією про права дитини, Законом України «Про порядок виїзду та з України та в`їзду в Україну громадян України», «Правилами перетинання державного кордону громадянами України», затверджених Постановою КМУ № 57 від 27.01.1995 р., «Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини» суд, -

В И Р І Ш И В :

1.Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд за кордон, за межі України малолітній дитині без згоди батька - задовольнити ;

2.Надати дозвіл на виїзд малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України, до Іспанії - без дозволу (згоди) та супроводу батька ОСОБА_2 ;

3.Дозволити ОСОБА_1 оформити необхідні документи для виїзду малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України, до Іспанії.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10 денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Гандзій Д.М.