АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Рубан С.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Заришняк Г.М.

при секретарі Перетятько А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 18 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов'язання повернути майно та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 18 серпня 2016 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов'язання повернути майно та відшкодування моральної шкоди.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивача підтримала доводи апеляційної скарги, від стягнення моральної шкоди відмовилась.

Відповідач в судовому засіданні не заперечила повернути телевізор, пояснила, що позивач його не забирав.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

У травні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просив зобов'язати відповідачку повернути належний йому телевізор LED LG 2352, який вона незаконно утримує за місцем свого проживання, та стягнути з неї 3000,00 грн. в відшкодування моральної шкоди та судові витрати в справі.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 12 серпня 2013 року в магазині побутових товарів «Ельдорадо» він придбав телевізор LED LG М2352 вартістю 2 820, 86 грн. Для придбання телевізора уклав кредитний договір №K303FL27171109 в ПАТ КБ «Приватбанк» строком на 2 роки, за умовами якого сплачував щомісячно по 172, 12 грн. Останній платіж ним був внесений 11 червня 2015 року. На початку літа 2014 року йому необхідно було виїхати за межі міста на дачу і, побоюючись крадіжки, він домовився з відповідачкою про зберігання нею належного йому телевізора. У вересні 2014 року, повернувшись до місця свого проживання, він звернувся до відповідачки з метою повернення телевізора, однак відповідачка відмовилась його повернути, вимагаючи відшкодування половини витрат, які вона понесла, встановлюючи пам»ятник на могилі своєї матері. Крім того, для отримання грошової компенсації відповідачка застосовувала відносно нього погрози та шантаж у вигляді SMS- повідомлень.

У зв»язку з такою поведінкою відповідачки позивач у липні 2015 року звернувся з письмовою заявою до Солом'янського РУ ГУМВС України в м. Києві, а у вересні 2015 року до керівництва МВС України. За наслідками його звернень з відповідачкою були проведені профілактичні бесіди щодо недопущення в подальшому протиправних дій відносно нього.

Зазначає, що дії відповідачки є незаконними та такими, що порушують його права, як власника речі. Крім того, протиправними діями відповідачки йому завдано моральної шкоди. Так, відповідачка позбавили його законного права користуватись належним на праві власності майном, що призводить до дискомфорту та порушення умов життя, що призвело до моральних страждань. Завдану моральну шкоду оцінює в 3 000, 00 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Судом встановлено, що на початку літа 2014 року позивач залишив на тимчасове зберігання в квартирі позивачки АДРЕСА_1 належний йому телевізор LED LG М2352.

Представник позивача в судовому засіданні пояснила, що телевізор був залишений відповідачці на зберігання на літні місці в зв»язку з перебуванням позивача на дачі за містом.

З висновку Солом'янського управління поліції Головного управління національної поліції у місті Києві від 20 липня 2015 року за результатами звернення позивача вбачається, що факту перешкод в отриманні позивачем свого майна з боку відповідачки встановлено не було і при проведенні перевірки остання виявила готовність повернути телевізор позивачу, коли останній звернеться за ним. Це ж підтвердила відповідачка і в судовому засіданні.

Суд виходив з того, що майно може бути повернуте за позовом власника про його витребування на підставі ст.387 ЦК України, якщо позивач надасть докази, що підтверджують наявність обставин, зазначених в цій статті, а саме підтвердження права власності позивача на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння поза його волею, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном.

За змістом вказаної статті право на витребування майна належить лише власнику та лише у особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, і може мати місце лише за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза його волею.

Наявність у діях власника майна волі на передачу майна виключає можливість його витребування.

Право власності позивача на телевізор відповідачкою не оспорюється.

Це ж підтверджується банківськими документами про укладення Кредитного договору на його придбання та погашення кредиту.

Судом встановлено, що телевізор був переданий позивачем відповідачці на тимчасове зберігання за його ж ініціативою і на його прохання.

Відмовляючи в позові суд дійшов висновку, що будь-яких доказів, які б підтверджували примусове утримання належного позивачу телевізора відповідачкою, ні позивачем при зверненні до суду, ні його представником у судовому засіданні не надано, а сам по собі факт знаходження телевізора за місцем проживання відповідачки, який був доставлений туди самим позивачем, не може бути доказом його примусового утримання відповідачкою.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом, а згідно ч. 3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, та не оспорюється сторонами, що спірний телевізор LED LG 2352 на праві власності належить позивачу та позивач передав телевізор відповідачу на тимчасове зберігання на літній час в 2014 році.

Відповідач підтвердила в суді вказані пояснення позивача, однак стверджує, що позивач не приїздив до місця її проживання забрати телевізор, хоча вона не заперечувала телевізор повернути.

Колегія суддів дані пояснення відповідача оцінює критично, оскільки пояснення відповідача спростовуються численними зверненнями позивача до правоохоронних органів з питання неповернення відповідачем належного йому телевізора.

В апеляційному суді встановлено, що на даний час телевізор знаходиться в квартирі відповідача, незважаючи на те, що після розгляду справи судом першої інстанції на судових засіданнях відповідач не заперечувала повернути телевізор позивачу.

В судовому засіданні Апеляційного суду м. Києва оголошувалась перерва для мирного вирішення спору та для передачі відповідачем позивачу спірного телевізора.

Однак, врегулювання спору мирним шляхом між сторонами не відбулося, на думку колегії суддів із-за усталених неприязних стосунків між сторонами, які є один одному братом та сестрою.

За встановлених обставин, колегія суддів вважає, що права позивача, як власника телевізора, порушуються діями відповідача, яка незаконно не повертає позивачу належне йому майно та утримує в своїй квартирі.

Виходячи з положень статей 321, 386 ЦК України, на які в тому числі посилається позивач в позовній заяві, порушене право власності позивача підлягає захисту та позовна вимога про зобов'язання ОСОБА_2 повернути телевізор задоволенню.

Суд першої інстанції на вказані норми закону уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відмову в позовних вимогах.

В апеляційному суді представник позивача відмовилась від позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди.

З підстав вищенаведеного, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Судові витрати належить розподілити відповідно до статті 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -задовольнити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 18 серпня 2016 року - скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_2 повернути телевізор LED LG М2352 ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 826 (вісімсот двадцять шість) грн. 80 коп. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий Судді