Ухвала

іменем україни

13 липня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Колодійчука В.М., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Територіального управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Київській області та м. Києві, треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Київміськвторресурси», Управління виконавчої дирекцій Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, про скасування акта спеціального розслідування нещасного випадку та визнання нещасного випадку пов'язаним з виробництвом, за касаційною скаргою ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 14 вересня 2011 року він працював у товаристві з обмеженою відповідальністю «Київміськвторресурси» (далі - ТОВ «Київміськвторресурси») на посаді вантажника. 02 жовтня 2012 року під час виконання службових обов'язків отримав травмування лівої руки з тяжкими наслідками. Разом з тим, акт спеціального розслідування нещасного випадку за формою Н-5 від 28 листопада 2012 року, яким встановлено, що травма отримана позивачем під час перебування у відпустці, складений з порушенням вимог чинного законодавства, крім того, у ньому відображені неправдиві відомості, оскільки позивач на час отримання травми перебував на роботі.

Враховуючи викладене, ОСОБА_3 просив скасувати акт за формою Н-5 спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 02 жовтня 2012 року в ТОВ «Київміськвторресурси» від 28 листопада 2012 року; визнати нещасний випадок таким, що пов'язаний з виробництвом; зобов'язати Територіальне управління Державної служби гірничного нагляду та промислової безпеки України в Київській області та м. Києві провести повторне спеціальне розслідування нещасного випадку, за наслідками якого скласти акт за формою Н-1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 20 січня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просять скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що перевірка проведена Територіальним управлінням Держгірпромнагляду у Київській області та м. Києві повно та всебічно, акт спеціального розслідування відповідає нормам чинного законодавства, а тому підстави для його скасування та проведення повторного розслідування відсутні.

Проте з такими висновками судів першої та апеляційної інстанції повністю погодитися не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що станом на 02 жовтня 2012 року ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Київміськвторресурси», а саме - працював на посаді вантажника вантажного автомобіля.

02 жовтня 2012 року близько 12.30 год. на території лікарні по вул. Ризькій, 1 у м. Києві стався нещасний випадок, внаслідок якого позивач зазнав травмування лівої руки з тяжкими наслідками - різану рану нижнього лівого передпліччя з пошкодженням сухожилків згиначів 1-го та 4-го пальців, променевого згинача кисті, серединного нерву, променевої та ліктьової артерії.

28 листопада 2012 року комісією, створеною наказом Територіального управління Держгірпромнагляду у Київській області та м. Києві, складено акт спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 02 жовтня 2012 року о 12.30 год. у ТОВ «Київмісквторресурси».

Відповідно до зазначеного акта нещасний випадок стався під час перебування ОСОБА_3 у відпустці та не підпадає під дію Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1232, (далі - Порядок) та не пов'язаний з виробництвом.

Так, у матеріалах справи наявна заява від імені ОСОБА_3 від 20 вересня 2012 року про надання йому щорічної відпустки з 01 жовтня 2012 року

На підставі зазначеної заяви ТОВ «Київміськвторресурси» був виданий наказ від 25 вересня 2012 року про надання ОСОБА_3 щорічної основної відпустки з 01 жовтня 2012 року по 24 жовтня 2012 року.

Разом з тим, з наявного в матеріалах справи висновку експерта Київської незалежної судово-експертної установи від 23 лютого 2015 року (том 2 а. с. 46) вбачається, що підпис від імені ОСОБА_3, зображення якого міститься в рядку «подпись работника» в електрографічній копії заяви від його імені від 20 вересня 2012 року про надання щорічної відпустки, виконаний не позивачем, а іншою особою.

Згідно висновку експерта КНДІСЕ від 16 червня 2015 року, проведеного по матеріалам кримінального провадження, підпис в графі «подпись работника», на наданій на дослідження заяві ОСОБА_3 про надання відпустки від 20 вересня 2012 року, виконаний ОСОБА_5, а не позивачем.

За змістом ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до вимог ст. 22 Закону України «Про охорону праці» роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об'єднаннями профспілок. За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов'язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування.

Згідно з п. 7 Порядку розслідування проводиться у разі виникнення нещасного випадку, а саме обмеженої в часі події або раптового впливу на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов'язків, внаслідок яких зафіксовано шкоду здоров'ю, зокрема від одержання поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень, гострого професійного захворювання і гострого професійного та інших отруєнь, одержання сонячного або теплового удару, опіку, обмороження, а також у разі утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, одержання інших ушкоджень внаслідок аварії, пожежі, стихійного лиха (землетрусу, зсуву, повені, урагану тощо), контакту з представниками тваринного і рослинного світу, які призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення його на іншу (легшу) роботу не менш як на один робочий день, зникнення, а також настання смерті працівника під час виконання ним трудових (посадових) обов'язків.

Обставини, за яких нещасний випадок визнається таким, що пов'язаний з виробництвом, і складається акт за формою Н-1, визначені п. 15 Порядку, до яких, зокрема, відноситься: виконання потерпілим трудових (посадових) обов'язків за режимом роботи підприємства, у тому числі у відрядженні; перебування на робочому місці, на території підприємства або в іншому місці для виконанням потерпілим трудових (посадових) обов'язків чи завдань роботодавця з моменту прибуття потерпілого на підприємство до його відбуття, що фіксується відповідно до правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства, в тому числі протягом робочого та надурочного часу; підготовка до роботи та приведення в порядок після закінчення роботи знарядь виробництва, засобів захисту, одягу, а також здійснення заходів щодо особистої гігієни, пересування по території підприємства перед початком роботи і після її закінчення; виконання завдань відповідно до розпорядження роботодавця в неробочий час, під час відпустки, у вихідні, святкові та неробочі дні; виконання дій в інтересах підприємства, на якому працює потерпілий, тобто дій, які не належать до його трудових (посадових) обов'язків, зокрема із запобігання виникненню аварій або рятування людей та майна підприємства, будь-які дії за дорученням роботодавця.

Задовольняючи позовні вимоги, суди виходили з тих обставин, що позивач, перебуваючи у відпустці, за власним бажанням знаходився на території підприємства, де отримав травму.

Разом з тим, суди не дали належної оцінки та взагалі залишили поза увагою висновки експертів від 23 лютого 2015 року та від 16 червня 2015 року, що позивач не писав та не підписував заяву про надання йому відпустки на період отримання вказаних вище травм.

Суди не звернули уваги, що власник або уповноважений ним орган відповідно до вимог ст. 10 Закону України «Про відпустки» письмово повідомляє працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну, якщо така дійсно надавалася. Вказані обставини справи судом не встановлені.

Однак, під час розгляду зазначеної справи позивач заперечував факт перебування у відпустці, зазначаючи, що 02 жовтня 2012 року він перебував на роботі, ніяких заяв про відпустку в цей період він не писав, в заяві від 20 вересня 2012 року підпис належить не йому, а іншій особі, травма була отримана ним під час виконання трудових обов'язків.

Проте, такі доводи позивача судами не спростовані належними та допустимими доказами.

Разом з тим, відповідно до вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування, а відтак і рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14, рішення суду є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, дослідив усі обставини справи та докази, а також надав їм належну правову оцінку.

Проте, судами не перевірено доводів позивача, що останній працював на території лікарні по вул. Ризькій, 1 у м. Києві, де ТОВ «Київмісквторресурси» проводило відповідні роботи згідно із завданням, наданим 02 жовтня 2012 року на виробничій нараді, та отримав службове розпорядження, при виконанні якого він отримав травму.

Крім того, суди не дали належної оцінки поясненням позивача та копіям реєстраційного журналу, згідно якого останній 02 жовтня 2012 року виїхав на роботу з відповідним завданням (том а. с. 88-89, 92-96).

Таким чином, суди попередніх інстанцій у порушення вимог статей 213, 214 ЦПК України на вказані вище положення закону уваги не звернули, доводів та заперечень сторін не перевірили, не встановили всіх фактичних обставин справи, що призвело до поверхневого вирішення спору.

Враховуючи викладене, судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, а тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 388 ЦПК України ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20 січня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В.Кафідова

В.М.Колодійчук

І.М. Фаловська