Провадження № 2/761/5012/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.

при секретарі: Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» про визнання права на відшкодування коштів, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного м. Києва із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» (далі по тексту - відповідач, ПАТ «Банк «Фінанси та кредит») про визнання права на відшкодування коштів в сумі - 163 669,53 грн., що знаходились на рахунку вказаного банку у порядку, визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.12.2014 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» було укладено Заяву-договір про розміщення банківського вкладу №300937/78737/3-14, відповідно до умов якого позивач вніс, а відповідач прийняв на депозитний рахунок грошові кошти в розмірі - 15 000 доларів США строком з 15.12.2014 по 15.03.2015 рр.

Так, відповідно до Договору купівлі-продажу (відступлення права вимоги) 19.06.2015 року ОСОБА_2 переуступила позивачу право вимоги на половину вкладу, а саме на - 7500 доларів США із передачею відповідних документів, про що було повідомлено відповідача. При цьому, відповідач відкрив на ім»я позивача поточний рахунок в доларах США.

Між тим, при зверненні до відповідача із заявою про перерахування коштів в сумі - 7500 доларів США згідно договору переуступки, позивач жодної відповіді не надав та коштів не перерахував, що позбавило позивача права на отриманння відшкодування в порядку, визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Вважає дії відповідача такими, що порушують положення заяв-договорів, норми чинного законодавства та права позивача.

Представник Позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити з викладених підстав.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись у своїх письмових запереченнях на вимоги Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Зокрема, на те, що право вкладника нерозривно пов'язано з особою, а тому не може та не могло виступати предметом договору відступлення права вимоги та бути переданим на підставі цивільно-правової угоди. Позивач міг набути таких прав виключно шляхом переоформлення набутих прав на свою користь, завдяки укладенню з Відповідачем відповідного договору банківського вкладу/банківського рахунку, та зарахування пропорційної набутої суми коштів на його рахунок. Вказав, що станом на сьогодні вкладник ОСОБА_2 отримала кошти гарантованого відшкодування в сумі - 200 000 грн. та наразі банк перебуває в стані ліквідації. У зв»язку з цим, у вкладника ОСОБА_2 відсутнє право на отримання інших коштів за рахунок коштів Фонду, в звязку з чим просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 15.12.2014 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» було укладено Заяву-договір про розміщення банківського вкладу №300937/78737/3-14, відповідно до умов якого позивач вніс, а відповідач прийняв на депозитний рахунок грошові кошти в розмірі - 15 000 доларів США строком з 15.12.2014 по 15.03.2015 рр. (а.с. 10).

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Частиною 2 ст. 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

За змістом позовних вимог вбачається про те, що між сторонами виник спір з приводу необхідності, на думку позивача, перерахування коштів з вкладного рахунку ОСОБА_2 на відкритийй у цьому ж банку рахунок позивача у зв»язку із укладенням із ним та вкладником договору про відступлення права вимоги.

Зокрема, за п.3.1 Договором купівлі-продажу (відступлення права вимоги) від 19.06.2015 року ОСОБА_2 переуступила позивачу право вимоги на половину вкладу, а саме на - 7500 доларів США із передачею відповідних документів згідно акту приймання-передачі (а.с.12-18).

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Вимогами ст.514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов»язаннях в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Листом від 19.05.2015 року вкладник повідомив банк про укладення вказаного договору із позивачем та про наявність у нього права на отримання з його рахунку коштів у визначеному розмірі.

ПАТ «Фінанси та кредит» на ім»я позивача ОСОБА_1 було відкрито поточний рахунок в доларах США.

Також, судом встановлено, що відповідно до постанови Правління Національного банку України від 17.12.2015 року №898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 18.12.2015 №230 «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінаси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації вказаного банку.

Процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону, ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону, врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Положеннями ч. 5 ст. 35 вказаного Закону, визначено, що під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону, з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Пунктом 1 ч. 5 ст. 36 Закону, визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (ч.1 ст.27 Закону).

Зазначена правова позиція висвітлена Верховним Судом України у постанові від 20.01.2016 року №6-2001цс15, яка у відповідності до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для застосування усіма судами України.

Відповідно до ч.3 ст.46 вказаного Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури, щодо унеможливлює виникнення нових зобов»язань.

Розповсюдження вимог вказаного Закону на правовідносини між вкладником та Банком позбавляє останнього можливості проводити будь-які операції з коштами з його вкладного рахунку.

Більше того, на виконання вимог ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» банком було відшкодовано вкладнику ОСОБА_2 суму граничного розміру відшкодування коштів за вкладом в розмір - 200000 гривень, що унеможливлює виплату інших коштів як самому вкладнику, так і іншим особам з його рахунку. Відтак, право на отримання таких коштів банківського вкладу після отримання гарантованої суми припинилось у вкладника, а тому таке право не перейшло та не могло бути передано ним позивачу.

Дія укладеного між вкладником та позивачем договору відступлення права вимоги стосується та розповсюджується лише на правовідносини між ними та створює жодних обов»язків для банка щодо видачі коштів.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно положення частин 1, 3 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Таким чином, оскільки в розумінні законодавства Позивач не є вкладником та з ним не було укладені відповідні договори вказаних банківських вкладів до введення тимчасової адміністрації в Банку, а також у зв'язку із тим, що укладені між вкладником та позивачем договори уступлення права вимоги не створюють обов»язків для банку щодо видачі або перерахування коштів, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 57,58, 59, 60, 74, 79, 88, 169, 179, 209, 212-215, 218, ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 651, 1060 ЦК України, ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст. 57 Закону України «Про банки і банківську діяльність», суд, -

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» про визнання права на відшкодування коштів за договором купівлі-продажу (відступлення) права вимоги від 19 червня 2015 року, - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: