Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 333/4793/15-ц Головуючий у 1-й інстанції: Варнавська Л.О.
Провадження № 22-ц/778/741/16 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової Д.А.

Дзярука М.П.

При секретарі: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення суми,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29.08.2012 року було стягнуто з ОСОБА_4 на його користь суму боргу за договором позики від 12.11.2007р. станом на 21.06.2012р. з урахуванням інфляційних втрат, 3 % річних від простроченої суми та неустойки у розмірі 44 365,57 грн., з яких 27 300 грн. - сума основного боргу, а також судові витрати в сумі 978,80 грн.

Після набрання вищевказаним рішенням законної сили і станом на день звернення до суду з цим позовом, відповідач здійснив часткове погашення позики шляхом перерахування грошових коштів на картковий рахунок позивачу у банку на сумі 2 900 грн., за рахунок яких відповідно до положень ст. 534 ЦК України були задоволені витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання, та частково проценти. Отже, основна сума боргу відповідача за договором позики після 21.06.2012р. не зменшилася, а тому, інфляційні втрати, річні проценти та неустойка мають розраховуватися від основної суми боргу - 27 300 грн.

ОСОБА_3 зазначає, що за період з 22.06.2012р. по 15.06.2015р. з відповідача згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України мають бути стягнуті інфляційні втрати в сумі 20 567,90 грн., 3 % річних від простроченої суми в розмірі 2 443,54 грн., а всього - 23 011,44 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь інфляційні втрати в сумі 20 567,90 грн., 3 % річних від простроченої суми в розмірі 2 443,54 грн. та судові витрати.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

На підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

За ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія перевіряє зазначене рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29.08.2012 року було стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму боргу за договором позики від 12.11.2007р. з урахуванням інфляційних втрат, 3 % річних від простроченої суми та неустойки у розмірі 44 365,57 грн. також судові витрати в сумі 978,80 грн. Рішення набуло законної сили 11.09.2012 року (а.с. 9-12).

Вказаним рішенням, яке набрало законної сили, встановлено, що у зв'язку з порушенням умов договору позики заборгованість станом на 21.06.2012р. становить 44 365 грн. 57 коп., з яких: 27 300 грн. - сума основного боргу, 9 402,12 грн. - інфляційні втрати, 2 203,45 грн. - 3% за прострочення виконання зобов'язань, 5 460 грн. - сума неустойки.

Суд, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що ОСОБА_3 не було надано суду доказів на підтвердження розміру заборгованості на час розгляду справи. Так, суд зазначив, що до матеріалів справи була надана копія постанови про відкриття виконавчого провадження, але відомостей про виконання вищевказаного рішення суду не має.

Проте, погодитися з такими висновками суду не можна з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 ЦК України.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду (ч. 5 ст. 11 ЦК України).

Згідно із ч. 2 с. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Вказаного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 30 березня 2016 року у справі № 6-2168цс15.

Оскільки рішенням суду з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 стягнуто грошову суму (суму боргу за договором позики), то таке зобов'язання зводиться до сплати грошей, отже, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, між сторонами по справі наявні грошові зобов'язання, які відповідач належним чином не виконує, що дає підстави для стягнення на користь позивача інфляційних витрат за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобов'язання, оскільки боржник зобов'язаний відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми.

З огляду на викладене, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню інфляційні втрати в сумі 20 567,90 грн. та 3 % річних від простроченої суми в розмірі 2 443,54 грн., відповідно до наданого позивачем розрахунку, який є обґрунтованим, таким, що підтверджується матеріалами справи та оформлений належним чином у відповідності до вищенаведених положень законодавства (а.с. 5, 6).

Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

З урахуванням наведеного, на підставі ст.ст. 307, 309 ЦПК України судова колегія вбачає підстави для скасування рішення суду із ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню з ОСОБА_4 документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у суді першої та апеляційної інстанцій у загальному розмірі 511 грн. 56 коп. (243,60 грн. + 267,96 грн.) (а.с. 1, 38).

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня 2015 року по цій справі скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту:

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 інфляційні втрати в сумі 20 567 (двадцять тисяч п'ятсот шістдесят сім) грн. 90 коп., три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 2 443 (дві тисячі чотириста сорок три) грн. 54 коп. та судовий збір в розмірі 511 (п'ятсот одинадцять) грн. 56 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: