Справа № 226/363/16-ц
Справа № 226/363/16-ц
Провадження № 2/226/274/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2016 року м.Димитров

Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Редько Ж.Є.,

при секретарі Мітюхіній О.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Димитров Донецької області справу за позовом ОСОБА_3 до державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» (далі за текстом ДП «ВК Краснолиманська») про стягнення одноразової допомоги по виходу на пенсію та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в обгрунтування якого вказав, що з відповідачем по справі він знаходився у трудових відносинах з 09.02.2015 року по 15.12.2015 року, працюючи електрослюсарем підземним четвертого розряду з повним робочим днем у шахті. 15.12.2015 року його було звільнено за ст.38 КЗпП України за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію. В день звільнення відповідач не виплатив йому належні при звільнення суми, у тому числі одноразову допомогу при звільненні у звязку з виходом на пенсію, яка передбачена п.12.15 Галузевої (тарифної) угоди між Держвуглепромом і галузевими вугільними профспілками від 12.02.1992 року. На момент звільнення з роботи він отримує пенсію за віком на пільгових умовах, його стаж роботи у вугільній галузі склав більше 20 років. Тому він має право на отримання одноразової допомоги у розмірі трьох середньомісячних заробітних плат. Так як він був звільнений 15.12.2015 року, а повний розрахунок підприємством не був проведений, загальна затримка розрахунку при звільненні на час подання позовної заяви становить з 15.12.2015 року по 15.03.2016 року - 62 дня. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача одноразову допомогу при звільненні у звязку з виходом на пенсію у розмірі його середньомісячного заробітку, середній заробіток за час затримки розрахунку за 62 дня та понесені ним судові витрати в сумі 551 грн. 20 коп.

Позивач ОСОБА_3 до суду не зявився, письмово повідомив суд про розгляд справи у його відсутність, за участю його представника.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 уточнив позовні вимоги свого довірителя, вказавши, що оскільки позивачу 31.03.2016 року відповідачем була виплачена одноразова допомога при звільненні у звязку з виходом на пенсію, повний розрахунок відповідача з позивачем був здійснений 31.03.2016 року, тому він просить суд стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 18079,68 грн за 74 дні за період з 16.12.2015 року по 31.03.2016 року, із розрахунку середньоденного заробітку позивача у розмірі 244,32 грн, та понесені позивачем витрати на оплату судового збору в сумі 551,20 грн.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, оскільки вважає їх безпідставними, вказавши, що при звільненні позивачу було нараховано вихідну допомогу у звязку з виходом на пенсію в розмірі трьох середньомісячних заробітків у сумі 15392,16 грн., яка за мінусом податків та зборів була перерахована позивачу 31.03.2016 року. Через скрутне фінансове становище шахти та несвоєчасно поданих до бухгалтерії документів щодо розрахункових сум вважає, що у підприємства відсутня вина у затримці розрахунку.

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 03.01.2015 року отримує пільгову пенсію за віком, його пільговий стаж складає понад 24 роки, з 09.02.2015 року він знаходився у трудових відносинах з державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська», працюючи електрослюсарем підземним 4 розряду з повним робочим днем в шахті, звідки 15.12.2015 року був звільнений за ст.38 КЗпП України за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію, що підтверджується записами з трудової книжки позивача, копією наказу про звільнення від 15.12.2015 року № 4506/к, копією пенсійного посвідчення позивача, листом управління Пенсійного фонду України в м.Димитрові Донецької області (а.с.12, 14-23).

Відповідно до довідки ДП «ВК «Краснолиманська» від 15.03.2016 року ОСОБА_3 при звільненні були нараховані наступні суми: компенсація за невикористану відпустку в розмірі 3234,76 грн та одноразова допомога при звільненні в розмірі 15392, 16 грн, а всього 18626,92 грн.

Відповідно до довідки ДП «ВК «Краснолиманська» від 04.04.2016 року ОСОБА_3 при звільненні з урахуванням утриманих обовязкових платежів 14.03.2016 року перераховано грошову суму в розмірі 1450 грн та 31.03.2016 року 13544,67 грн, що також підтверджується випискою Публічного Акціонерного Товариства ОСОБА_4 «Приватбанк» по картковому рахунку позивача.

За приписами ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України.

Згідно за ст.116 КЗпП України при звільненні робітника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться у день звільнення. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Судом встановлено, що остаточний розрахунок з позивачем проведено 31.03.2016 року.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно розяснень п.25 постанови Пленуму Верхового Суду України від 24.12.1999 року «Про практику застосування сдами законодавства про оплату праці» непроведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування передбаченої ст.117 КЗпП України відповідальності. Тобто, проведення повного розрахунку зі звільненим працівником проводиться не на вимогу такого працівника, а закріплено законодавством.

Так як підприємством у день звільнення розрахунок з позивачем не проведено, воно має відповідати перед позивачем згідно за ст.117 КЗпП України.

Позивач просить суд стягнути його середній заробіток за період з 16.12.2015 року по 31.03.2016 року в сумі 18079 грн 68 коп., із розрахунку: 74 робочих днів х 244 грн 32 коп.

Згідно за довідкою шахти від 04.04.2016 року заробіток позивача у жовтні 2015 року за 22 робочих дні склав 5437 грн 86 коп., у листопаді 2015 року за 13 робочих днів 3113 грн. 17 коп., отже середньоденна заробітна плата позивача дорівнює 244 грн 32 коп. ((5437,86 грн. + 3113,17 грн.) : (22 день + 13 день)).

Перевіривши розрахунок середнього заробітку, проведеного позивачем за період з 15.12.2015 року по 31.03.2016 року, суд находить його таким, що відповідає вимогам Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 № 100, та додаткам до листів Міністерства праці та соціальної політики України від 09.09.2014 року № 10196/0/14-14/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік», від 20.07.2015 року № 10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік», згідно яким кількість робочих днів, за які позивачеві затримано виплату зарплати, за грудень 2015 року склали 12 дні; за січень 2016 року 19 днів, за лютий 2016 року 21 днів, за березень 2016 року 22 дня, а всього 74 робочих днів.

Тому суд вважає, що саме ця сума підлягає стягненню з відповідача.

Незадовільне фінансове становище відповідача, на яке у своєму запереченні звертає увагу відповідач, не виключає відповідальності підприємства, яке є державним. Крім того, реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Така позиція Європейського суду з прав людини, викладена у рішенні у справі «Кечко проти України».

На підставі ст.ст.47, 115, 116, 117 КЗпП України, законів України «Про оплату праці», «Про компенсацію громадянам втрати доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», керуючись ст.ст.10, 11, 57, 88, 209, 212, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити.

Стягнути з державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 16 грудня 2015 року по 31 березня 2016 року в сумі 18079 (вісімнадцять тисяч сімдесят девять) грн 68 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги у десятиденний строк з дня його оголошення. Особи, які брали участь, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати судову скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 20.04.2016 року.

Суддя Ж.Є.Редько