Справа № 303/5255/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07 червня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1,

суддів: Собослоя Г.Г., Бондаренка Ю.О.,

при секретарі: Терпай С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 17 листопада 2015 року по справі за первісним позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, 3% річних та інфляційних витрат, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Універсал Банк» про розірвання кредитного договору,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року ПАТ «Універсал Банк» (далі ОСОБА_4) звернулося в суд із даним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, мотивуючи його тим, що між ВАТ «Універсал Банк» (правонаступником якого є ОСОБА_4) та ОСОБА_2 було укладено договір кредитний договір № CL46108 від 23.05.2008 року, згідно умов якого, банк надав кредит у сумі 26 928,71 доларів США, а позичальник зобовязався сплатити за користування кредитом 12,75% річних та погашати заборгованість щомісячними платежами у строк до 25.04.2016 року.

Для забезпечення виконання зобовязань позичальника за цим кредитним договором між Банком і ОСОБА_3 був укладений договір поруки від 26.12.2011 року.

Позичальник взяті на себе зобовязання за кредитним договором належним чином не виконав, у звязку з чим рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 20.01.2014 року зі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було стягнуто солідарно на користь Банку 130 696, 82 грн. На підставі цього рішення Дніпровським районним судом м. Києва 08.10.2014 року було видано виконавчий лист.

Позивач указував, що наявність цього рішення не призвела до виконання зобовязання, а тому заборгованість за кредитним договором за період із 09.09.2013 року по 05.09.2015 року становить 7294,93 долари США, з яких 4498,11 доларів США за відсотками та 2796,82 доларів США за підвищеними відсотками.

ОСОБА_4 нарахував інфляційні витрати з червня 2014 по липень 2015 року в сумі 77 111,12 грн., 3% річних від суми 130 696,82 грн., що складає 4511,73 грн.

Посилаючись на дані обставини, ОСОБА_4 просив стягнути солідарно з відповідачів 77 111,12 грн. інфляційних витрат, 4511,73 грн. 3% річних, 7294,93 долари США - заборгованості за відсотками за користування кредитом, а також судові витрати.

ОСОБА_2 предявила зустрічний позов, у якому просила укладений між нею і Банком кредитний договір № CL46108 від 23.05.2008 року розірвати.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 17 листопада 2015 року первісний позов Банку задоволено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

На дане рішення подали апеляційну скаргу позичальниця ОСОБА_2 та поручитель ОСОБА_3 Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові банку відмовити та зустрічний позов задовольнити.

Зокрема вказують на те, що відсутність у позичальника можливості сплачувати кредит є істотної зміною обставин, якими ОСОБА_2 керувалася при укладенні кредитного договору, при цьому вимога Банку до поручителя ОСОБА_3 задоволенню не підлягає, оскільки порука припинилася внаслідок пропуску шестимісячного строку предявлення вимоги до поручителя.

Сторони не зявилися в судове засідання апеляційної інстанції. Судова колегія вважає, що на підставі ч.2 ст.305 ЦПК України може розглянути справу без їх участі, так як вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи та їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено та вбачається з матеріалів справи, що між ВАТ «Універсал Банк» (правонаступником якого є ОСОБА_4) та ОСОБА_2 було укладено договір кредитний договір № CL46108 від 23.05.2008 року, згідно умов якого, банк надав кредит у сумі 26 928,71 доларів США, а позичальник зобовязався сплатити за користування кредитом 12,75% річних та погашати заборгованість щомісячними платежами у строк до 25.04.2016 року.

Для забезпечення виконання зобовязань позичальника за цим кредитним договором між Банком і ОСОБА_3 був укладений договір поруки від 26.12.2011 року.

Позичальник взяті на себе зобовязання за кредитним договором належним чином не виконав, у звязку з чим ОСОБА_4 уже раніше звертався з вимогою (до третейського суду) про стягнення заборгованості за цим кредитним договором, яка згідно наданого позивачем розрахунку (а.с. 28-30) станом на 09.09.2013 року складала 130 696, 82 грн., з яких 23 234,53 грн. прострочена заборгованість за кредитом; 97 069,55 грн. сума дострокового стягнення кредиту; 9 857,05 грн. заборгованість за відсотками; 535,69 грн. заборгованість за підвищеними відсотками.

За результатами розгляду вказаної позовної заяви рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 20.01.2014 року зі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було стягнуто солідарно на користь Банку 130 696, 82 грн. На підставі цього рішення Дніпровським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист № 7555/10543/14-ц від 08.10.2014.

Позов Банку у справі, що розглядається, складається з кількох вимог, а саме: 1) стягнення інфляційних витрат з червня 2014 по липень 2015 року в сумі 77 111,12 грн.; 2) стягнення 3% річних від суми 130 696,82 грн., що складає 4511,73 грн.; 3) стягнення заборгованості за кредитним договором за період із 09.09.2013 року по 05.08.2015 року в сумі 7294,93 долари США, з яких 4498,11 доларів США за відсотками та 2796,82 доларів США за підвищеними відсотками.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі "Загальні положення про зобов'язання" книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід з'ясувати: чи існує зобов'язання між сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України "Про виконавче провадження", до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України) (правова позиція, висловлена ВСУ у справі N 6-2759цс15).

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 598, ст. ст. 599, 600, 604 - 609 ЦК, наявність рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК.

Статтею 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання, її дія поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. Дія статті поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду (правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 02.03.2016 року у справі N 6-2491цс15).

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях.

Оскільки між сторонами наявне грошове зобовязання, яке визначено в іноземній валюті (доларах США), тому вимога Банку про стягнення інфляційних витрат у сумі 77 111,12 грн., з урахуванням вищенаведених правових позицій ВСУ, задоволенню не підлягає.

Стосовно вимоги Банку про стягнення 3% річних від простроченої суми слід вказати, що така задоволенню не підлягає у звязку предявленням вимоги про стягнення іншого розміру процентів, що встановлений кредитним договором, а одночасне задоволення таких вимог суперечить ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Згідно п. 2.4 Кредитного договору за користування кредитом понад встановлений строк (прострочення сплати щомісячного платежу) встановлюється підвищена процентна ставка, що вказана в Додатку 1 до Договору. Підвищена процентна ставка за користування кредитом не застосовується (а застосовується процентна ставка 0,0001% річних), якщо погашення простроченої суми основного боргу позичальника відбулося протягом перших трьох календарних днів з дати виникнення такого прострочення. При цьому, якщо третій день цього строку припадає на вихідний або святковий день, останнім днем такого строку застосування процентної ставки у розмірі 0,0001% річних визначається останній робочий день, що передує такому вихідному або святковому дню. Якщо оплата простроченої суми основного боргу позичальника не була здійснена протягом перших трьох календарних днів з дати прострочення сплати суми основного боргу, то на прострочену суму основного боргу позичальника нараховується підвищена процентна ставка, починаючи з першого дня виникнення такого прострочення.

Отже сторони у кредитному договорі визначили розмір процентів за прострочення виконання грошового зобов'язання.

26.12.2011 року між сторонами було укладено Додаткову угоду до Кредитного договору відповідно до якої на строк починаючи з 26.12.2011 року по 25.12.2012 року встановлено процентну ставку у розмірі 12,75% річних та підвищену процентну ставку за користування коштами понад встановлений строк у розмірі 20,75% річних, а починаючи з 26.12.2012 року встановлено процентну ставку у розмірі 17% річних та підвищену процентну ставку за користування коштами понад встановлений строк у розмірі 25% річних (а.с. 142-156, 57-60).

Сторонами визнано ту обставину, що ОСОБА_2 належним чином не виконувала своє зобовязання, зокрема після 09.09.2013 відсотки не сплачувала, і в рамках виконавчого провадження щодо виконання виконавчого листа № 7555/10543/14-ц, виданого 08.10.2014 Дніпровським районним судом м. Києва на підставі рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 20.01.2014 року сплатила тільки 14 000 грн. (а.с. 56, 61, 93).

Таким чином у Банку були підстави нараховувати проценти за підвищеною ставкою за користування коштами понад встановлений строк у розмірі 25% річних, а враховуючи те, що позичальниця не здійснювала оплату простроченої суми основного боргу як це передбачено п. 2.4 Кредитного договору, тому підстав нараховувати відсотки за звичайною ставкою у позивача не було, тому вимога Банку про стягнення підвищених відсотків за період із 09.09.2013 року по 05.09.2015 року в сумі 2796,82 доларів США підлягає задоволенню, а вимога про одночасне стягнення відсотків за звичайною ставкою задоволенню не підлягає.

Стосовно вимог Банку до поручителя ОСОБА_3 необхідно вказати наступне.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно із умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Проте, якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя обчислюється від цієї дати.

Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, у звязку з чим мав право пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 27.01.2016 року у справі за № 6-990цс15 та від 16.03.2016 № 6-1301цс15.

При цьому строк дії поруки, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є не строком захисту порушеного права, а строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Банк пред'являв вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором ще у 2013 році у результаті чого ухвалено рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 20.01.2014 року, внаслідок чого змінився строк виконання основного зобов'язання (а.с. 28-30, 57-60).

Отже, у даній справі ОСОБА_4 предявив позов до поручителя ОСОБА_3 19.08.2015 року (згідно календарного штемпелю на поштовому конверті), пропустивши шестимісячний строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, у звязку з чим поруку припинено, а у задоволенні вимог Банку до поручителя слід відмовити.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_2 про розірвання кредитного договору слід зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_2 в порушення вимог процесуального закону не довела суду належними та допустимими доказами обставин, передбачених ст.ст. 651, 652 ЦК України, з якими закон повязує право сторони правочину на розірвання договору, а суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність її позову.

За таких обставин рішення суду першої інстанції у частині вирішення первісного позову Банку через невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального й процесуального права, відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню у цій частині з ухваленням нового рішення, а в частині вирішення зустрічного позову залишенню без змін.

Суд апеляційної інстанції, при ухваленні нового рішення або зміні, відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України змінює розподіл судових витрат, які слід присудити позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 307 ч. 1 п. 3, ст. 309 ч. 1 п.п.3, 4, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 17 листопада 2015 року у частині вирішення первісного позову ПАТ «Універсал Банк» та розподілу судових витрат скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення.

Позов ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № CL46108 від 23.05.2008 року, яку утворюють відсотки за користування коштами понад встановлений строк за період із 09.09.2013 року по 05.08.2015 року у сумі 2796 доларів США 82 центи.

У задоволенні решти позовних вимог до ОСОБА_2 відмовити.

У задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, 3% річних та інфляційних витрат відмовити.

Рішення у частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ «Універсал Банк» про розірвання кредитного договору залишити без змін.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 598,09 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак протягом двадцяти днів може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: