АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5465/16 Справа № 200/552/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Ремез В.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого судді Ремеза В.А.

суддів Міхеєвої В.Ю., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Синенка Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2,

на заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2015 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу, та просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу 18 700грн. та судовий збір в сумі 243,60грн., посилаючись на те, що 28.11.2013р. ОСОБА_2 під розписку отримав у нього грошові кошти в сумі 18 700грн. Відповідач зобовязався йому повернути суму 10 000грн. в строк до 05 грудня 2013 року, а решту суми повернути пізніше. На неодноразові усні вимоги щодо повернення боргу відповідач ухиляється.

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені в повному обсязі.

Стягнуто на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 18 700грн. та судовий збір в сумі 243,60грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, посилаючись на те, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики, суд першої інстанції виходив з доведеності укладання між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 договору позики на суму 18 700грн., та отримання за вказаним договором відповідачем коштів.

Проте колегія суддів не може погодитися із вказаними висновками з огляду на наступне.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Зазначений договір, відповідно до ст.1047 ЦК України повинен бути укладеним у письмовій формі, оскільки його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання позичальникові визначеної грошової суми.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року в справі № 6-63цс13 письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Згідно ст.10 ЦПК України сторони, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їхні права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, установлених ЦПК.

Статтею 57 ЦПК передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експерта.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України).

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

На підтвердження заявлених вимог позивач надав розписку від 28.11.2013р., згідно тексту якої зазначено, що ОСОБА_2 зобов'язався повернути 10 000грн. 05.12.2013р. Якщо не поверне то лісу у борг більше не отримає. Загальна сума боргу 18 700грн.

Наведений текст розписки свідчить про те, що між сторонами не було укладено договір позики, оскільки в розписці не зазначено, що ОСОБА_3 передав у борг відповідачу суму коштів, які відповідач зобов'язувався повернути позивачу, а тому колегія суддів вважає, що звернувшись до суду з вимогами про стягнення 18 700грн., позивач обрав неналежний спосіб захисту свого права, оскільки договір позики між сторонами не укладався, а за наведених ним підстав він може звернутись до суду з вимогами в порядку ст. 712 ЦК України про стягнення коштів за договором поставки.

Оскільки судом першої інстанції при розгляді справи не було враховано наведене, судове рішення підлягає скасуванню на підставі ст. 309 ЦПК України з ухваленням по справі нового рішення про відмову ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2015р. скасувати.

ОСОБА_3 відмовити у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Рішення апеляційного суду може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів, з моменту проголошення.

Судді: