УХВАЛА

іменем україни

27 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

ЧерненкоВ.А., ШтеликС.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виділ в натурі частини із майна, що є у спільній частковій власності за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 11 грудня

2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 10 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що на праві спільної часткової власності їй та відповідачам належить житловий будинок АДРЕСА_1. Вони не можуть дійти згоди щодо порядку користування спільною частковою власністю, тому просила виділити їй в натурі належну їй 1/4 частину спірного житлового будинку. Уточнивши позовні вимоги, позивачка просила виділити їй та відповідачам у власність приміщення цього житлового будинку, відповідно до варіанту № 1, запропонованого у висновку судової будівельно-технічної експертизи від 10 жовтня 2014 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 11 грудня

2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 10 грудня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково. Виділено в натурі ОСОБА_3 1/4 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, із зазначенням приміщень загальною площею 56,4 кв. м.; ОСОБА_4 1/4 частину цього житлового будинку із зазначенням приміщень загальною площею 53,2 кв. м.; ОСОБА_5 1/2 спірного житлового будинку із зазначенням приміщень. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким поділити будинок у натурі згідно варіантом № 2 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 26 червня 2015 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що сторони не дійшли згоди щодо поділу спірного житлового будинку, така технічна можливість виділу часток сторін в натурі є та вважав, що доцільним для вирішення спору запропонований експертом є варіант № 1 висновку експертизи, який відповідає фактичному користуванню між його співвласниками.

Проте повністю погодитись із таким висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що сторонам на праві спільної часткової власності належить спірний житловий будинок АДРЕСА_1: ОСОБА_5 - 1/2 частина, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 - по 1/4 частині, кожному.

У жилому будинку між співвласниками склався певний порядок користування приміщеннями.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 10 жовтня 2014 року, проведеної Львівським НДІ судових експертиз Міністерства юстиції України, можливо виділити сторонам їх частки в натурі, та запропоновано два варіанти такого виділу.

Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. ст. 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог ст. 183 ЦК України.

За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна це питання вирішується судом.

У суді апеляційної інстанції за клопотанням ОСОБА_4 була призначена та проведена повторна судова будівельно-технічна експертиза ТОВ «Гал-Світ»

від 26 червня 2015 року.

Згідно роз'яснень, наданих судам у пп. 6, 7, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на жилий будинок», виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.

При поділі житлового будинку суд зобов'язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також які підсобні будівлі передаються власнику.

У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він проводиться при наявності дозволу на це виконкому місцевої ради.

Різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле.

Крім того, господарські будівлі є приналежністю до головного будинку і діляться разом.

Відповідно до вимог ст. 152 ЖК УРСР обов'язковою умовою проведення переобладнання і перепланування жилих будинків (квартир), що перебувають у приватній власності, є отримання дозволу на це виконавчого комітету відповідної місцевої ради депутатів, якщо таке переобладнання передбачає втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, та потребують отримання документів, що дають право на їх виконання.

Вирішуючи такі спори, суд з урахуванням вимог ст. 10 ЦПК України з метою всебічного і повного з'ясування обставин справи та забезпечення здійснення прав сторін на судовий захист повинен відповідно до заявлених вимог запропонувати сторонам подати або за їх клопотанням витребувати, зокрема, висновки технічної експертизи щодо можливих варіантів поділу будинку в натурі, а у необхідних випадках: висновки органів державного архітектурно-будівельного контролю, пожежної і санітарної інспекцій тощо, про допустимість пов'язаних із цим поділом переобладнань і перепланувань; дані про дозвіл виконавчого комітету місцевої ради на переобладнання і перепланування жилого будинку; дані про характер робіт і їх вартість, які необхідно здійснити для відокремлення виділеної частки будинку або поділу будинку.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи було запропоновано два варіанти поділу спірного житлового будинку та передбачено проведення його переобладнань, влаштування дверного пройому для входу в тамбур.

У порушення положення ст. 152 ЖК УРСР суд першої інстанції не звернув уваги на те, що згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи при поділі житлового будинку в натурі визначено здійснення переобладнань та перепланувань будинку (зокрема влаштування дверного пройому для входу в тамбур). У зв'язку із цим слід було з'ясувати, чи зазначені переобладнання будинку в дві окремі квартири передбачає втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, та чи потребують отримання документів, що дають право на їх виконання й витребування відповідного дозволу виконавчого комітету місцевої ради та дозволи інших органів.

Крім того, у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» судам роз'яснено, що у випадках, коли в справі щодо одного й того ж предмета проведено декілька експертиз, у тому числі комплексну, комісійну, додаткову чи повторну, суд повинен дати оцінку кожному висновку з точки зору всебічності, повноти й об'єктивності експертного дослідження. Такій оцінці підлягають також окремі висновки експертів - членів комісійної чи комплексної експертизи, які не підписали спільний висновок.

Не повинна віддаватись перевага висновку експертизи лише тому, що вона проведена комісійно, повторно, експертом авторитетної установи або таким, який має більший досвід експертної роботи тощо.

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України суд не дав правової оцінки кожному висновку експертизи від 10 жовтня 2014 року та від 26 червня 2015 року.

Обґрунтовуючи заперечення проти позову, доводи апеляційної скарги та заперечуючи проти запропонованих експертом варіантів поділу будинку в натурі, ОСОБА_6 посилалась на те, що експертом не запропоновано усіх варіантів поділу житлового будинку, а запропоновані варіанти щодо поділу тамбуру літ. 1-5 не відповідають нормам ДБН, оскільки при виділі цього приміщення позивачці, у тамбурі буде залишатись вікно її житлової кімнати і вона буде позбавлена природного освітлення. Також зазначала, що зверталась до суду з клопотанням про проведення додаткового дослідження та розроблення такого варіанту поділу будинку, щоб вікно її житлової кімнати не було закрите згідно з державними будівельними нормами, та вбачала необхідність проведення додаткової експертизи для визначення усіх можливих варіантів поділу житлового будинку з урахуванням всіх житлових інтересів його співвласників, які виділяються, та усунути суперечності у площах приміщень житлового будинку, що підлягають поділу.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Тобто суд зобов'язаний на забезпечення здійснення прав сторін запропонувати сторонам подати або за їх клопотанням витребувати, зокрема, висновки органів державного архітектурно-будівельного контролю, пожежної і санітарної інспекцій та інших відповідних органів про допустимість пов'язаних із цим поділом переобладнань і перепланувань, дані про дозвіл виконавчого комітету місцевої ради на переобладнання і перепланування жилого будинку відповідно до запропонованих висновком судової будівельно-технічної експертизи від 10 жовтня 2014 року варіантів поділу, дані про характер робіт і їх вартість, які необхідно здійснити для відокремлення виділеної частки будинку або поділу будинку.

Задовольняючи позов, районний суд на вказані вимоги закону уваги не звернув; не врахував, що при поділі житлового будинку в натурі передбачені його переобладнання та перепланування, не з'ясував, чи зазначені переобладнання будинку в дві окремі квартири передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, та чи потребують отримання документів, що дають право на їх виконання, дозволи інших органів й необхідний дозвіл виконкому місцевої ради, який має бути отриманий до винесення судом рішення, що є обов'язковою умовою згідно з вимогами ст. 152 ЖК УРСР.

Крім того, до ухвалення рішення в матеріалах справи повинні бути надані відповідні висновки: технічний висновок про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, висновок про відповідність перепланування санітарно-епідеміологічним вимогам, пропонованим до будинків і приміщень, і правилам пожежної безпеки. Залежно від обставин справи підлягають поданню висновки й інших служб, зокрема погодження для встановлення відокремленого газо-, водо- та енергопостачання.

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України суди на зазначені положення закону уваги не звернули; доводів сторін як на підтвердження, так і на заперечення позову належним чином не перевірили, фактичних обставин не встановили, не навели у судових рішеннях мотивів відхилення зазначених доводів, у рішеннях не зазначили, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяються кожному співвласнику і яку частку в будинку вона складає, а також які підсобні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) передаються власнику, які є приналежністю до головного будинку та мають ділитися разом, які переобладнання слід провести у житловому будинку для виділу його окремих частин в ізольовані квартири, їх вартість, хто має виконати роботи по переобладнанню та чи є дозвіл виконкому місцевої ради на їх виконання.

Разом з тим, суди не дали оцінки висновку експерта з точки зору всебічності, повноти й об'єктивності експертного дослідження, й не звернули уваги на те, що у експертному висновку експерт у порушення зазначених вимог закону щодо необхідності поділу будинку разом з підсобними господарськими будівлями, які є приналежністю до головного будинку, зазначив про те, що питання про їх поділ не ставились, й при цьому висловив думку про доцільність їх поділу при поділі земельної ділянки, яка не була предметом спору.

Отже, висновки суду про обґрунтованість позову та доцільність поділу спірного житлового будинку відповідно до 1 варіанту експертного висновку є передчасними і ґрунтується на припущеннях, що заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

При цьому суди припустились сперечливих висновків, а саме, посилаючись на доцільність обраного судом варіанту поділу будинку для вирішення спору, разом із тим зазначили про те, що він відповідає фактичному порядку, який є на час вирішення спору, тобто обраний судом варіант поділу відповідає тому порядку, при якому сторони не можуть дійти згоди щодо користування спільною частковою власністю, що й змусило співвласників звернутись до суду для вирішення цього спору. Отже, таким чином суди фактично залишили не вирішеним спір по суті заявлених вимог.

Ураховуючи, що фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення справи не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 11 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 10 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф.Хопта

В.А.Черненко

С.П.Штелик