Справа № 450/978/13 Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 22-ц/783/1127/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого Федоришина А.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Тропак О.В.

секретаря: Іванової О.О.

за участю: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю, -

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням частково задоволено зазначений позов. Зобовязано ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні приміщенням у будинку №1 на площі Ринок у смт Щирець Пустомитівського району Львівської області шляхом звільнення від продуктів харчування та передачі ОСОБА_4 ключів від головного і підсобних приміщень.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення оскаржив ОСОБА_3 Просить його скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у позові. Посилається на те, що суд першої інстанції невірно встановив фактичні обставини справи, його висновки не відповідають дійсним обставинам, суд неправильно застосував норми матеріального права. Зокрема зазначає, що відповідно до договору оренди від 01.08.2006 року він наділений речовими правами щодо спірного обєкту до 01.08.2015 року, а позивач позбавлений права в односторонньому порядку перешкоджати йому в цьому. Вказує і на те, що договір оренди від 01.08.2009 року не підписував, суд не перевірив цієї обставини і безпідставно відмовив йому в клопотанні про призначення судової експертизи. Порушенням норм процесуального права вважає обєднання судом двох позовів у одне провадження з власної ініціативи, не залучення до участі третьої особи, залишення без розгляду клопотання про зупинення провадження у справі, неналежне його повідомлення про розгляд справи і ухвалення заочного рішення без достатніх на це підстав.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника апелянта ОСОБА_5 на підтримання скарги, ОСОБА_4 і його представника ОСОБА_2 на її заперечення, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги колегія суддів не знаходить законних підстав для її задоволення з огляду на викладені мотиви.

Встановлено, що позивач ОСОБА_4 є власником приміщення у будинку №1 на пл. Ринок у смт Щирець Пустомитівського району Львівської області. 01.08.2009 року між ОСОБА_4 та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 укладено договір на оренду приміщення, за умовами якого ОСОБА_4 надав, а ОСОБА_3 прийняв частину приміщення, загальною площею 140,5 кв. м для ведення підприємницької діяльності. Пунктом 5 договору оренди встановлено термін його дії: з 01.08.2009 року до 01.08.2010 року.

Позивач зазначав, що після закінчення строку дії договору відповідач не користується наданим приміщенням, самовільно утримує всі ключі від нього та в добровільному порядку не повертає його власнику. Своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження майна, чим порушує умови договору та вимоги чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 758 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобовязується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку. Користування річчю вважається безоплатним, якщо сторони прямо домовилися про це або якщо це випливає із суті відносин між ними (частини перша і друга статті 827 ЦК України).

Таким чином, оскільки п. 2 договору оренди від 01.08.2009 року передбачено надання спірного приміщення в користування безоплатно, то між сторонами фактично виникли правовідносини щодо позички нерухомого майна, а не його оренди.

Статтею 833 ЦК України визначені обовязки користувача позиченої речі, зокрема він зобовязаний повернути річ після закінчення строку договору в такому самому стані, в якому вона була на момент її передання (п.п 3 ч. 2 цієї статті).

Із матеріалів справи випливає, що строк дії договору позички закінчився 01.08.2010 року, проте ОСОБА_3 продовжував користуватися майном ОСОБА_4 далі.

01.06.2012 року ОСОБА_4 звернувся до ОСОБА_3 з письмовою вимогою про повернення йому майна, так як в порушення приписів ст. 773 ЦК України відповідач користувався ним з порушенням умов договору.

Суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов ОСОБА_4 про витребування майна від користувача, оскільки відповідач продовжував ним користуватися проти волі власника не продовжувати договір від 01.08.2009 року.

Ухвалюючи рішення, місцевий суд застосував правила ст. ст. 759, 763, 764 ЦК України при вирішенні спору.

Так як згідно ч. 3 ст. 827 ЦК України до договору позички застосовуються положення глави 58 цього Кодексу, то вирішення судом першої інстанції спору на підставі норм глави 58 ЦК України не суперечить законодавству.

Посилання апелянта про речове право на спірне майно відповідно до договору від 01.08.2006 року є безпідставним, так як строк дії цього договору закінчився 01.08.2009 року і в цей же день сторони уклали новий договір, який є предметом спору у даній справі.

Доводи відповідача про те, що цей правочин не є укладеним спростовуються самим договором, який ОСОБА_3 не оскаржував ся, не визнавався судом недійсним чи не укладеним.

Відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Так як обєднання двох позовів у одне провадження з ініціативи суду, не залучення до участі третьої особи, залишення без розгляду клопотання про зупинення провадження у справі, неналежне повідомлення сторони про розгляд справи і ухвалення заочного рішення без достатніх на це підстав не призвело до неправильного вирішення справ, то такі порушення норм процесуального права не є підставою для зміни чи скасування рішення.

За таких обставин колегія суддів вважає необхідним рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 317 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді: