Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Собіна І.М., Максимчук З.М.

секретар судового засідання: Мельник С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Березнівського районного суду від 16 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон" про захист прав споживача, застосування наслідків недійсного правочину та стягнення сплачених коштів,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Березнівського районного суду від 16 березня 2016 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон" (далі - ТОВ "Лізингова компанія "Еталон") про захист прав споживача, застосування наслідків недійсного правочину та стягнення сплачених коштів на виконання недійсного правочину.

На рішення суду позивач подав апеляційну скаргу, де покликався на його незаконність і необґрунтованість через невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального і матеріального права.

На її обґрунтування зазначав про неврахування судом того, що укладений 24 листопада 2015 року між ним та ТОВ "Лізингова компанія "Еталон" договір фінансового лізингу №003309, предметом якого був мінітрактор "Dong Feng", не посвідчений нотаріально, а його зміст не відповідав вимогам чинного законодавства. Зокрема, на його дзвінки до представника відповідача йому повідомили, що отримати трактор він зможе через деякий час після сплати додаткових 33 000 гривень і за вищою ціною, ніж обумовлено в договорі. У письмовому зверненні про розірвання договору та повернення перерахованих коштів йому було відмовлено.

Вважав, що зміст договору фінансового лізингу містить несправедливі умови, оскільки встановлює жорстку відповідальність за порушення умов договору лише споживача, усуває відповідальність лізингодавця, не даючи право споживачу вимагати дострокового розірвання договору. Умови передбачають покладення на споживача штрафу за дострокове розірвання договору і дають відповідачу право не повертати суми комісії за організацію договору у разі дострокового розірвання договору споживачем, а тому відповідно до вимог Закону України "Про захист прав споживачів" наявні підстави для визнання умов договору несправедливими.

Оскільки оспорюваний договір відповідно до вимог ч.2 ст. 806, ст. 799 ЦК України не був посвідчений нотаріально, він вважається нікчемним на підставі ч.ч.1, 2 ст. 215, ч.1 ст. 220 ЦК України, а згідно зі ст. 216 ЦК України лізингодавець повинен повернути йому сплачені кошти в розмірі 33 000 гривень.

Залишено без уваги правову позицію Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15, відповідно до якої підставою для недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст. 203 ЦК України.

З цих підстав просив рішення суду першої інстанції скасувати, ухваливши нове, яким визнати договір фінансового лізингу №003217 від 24.11.2015 року, що укладений між ним та ТОВ "Лізингова компанія "Еталон", недійсним, та застосувати наслідки нікчемного правочину, стягнувши з відповідача на його користь 33 000 гривень коштів з судовими витратами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи позивача, колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення позову.

Відмовляючи позивачу у задоволенні вимог до ТОВ "Лізингова компанія "Еталон", суд першої інстанції виходив із відсутності доказів на підтвердження тих обставин, що укладений між сторонами договір фінансового лізингу містить несправедливі умови, а тому не вбачається підстав для визнання оспорюваних умов договору несправедливими відповідно до законодавства про захист прав споживачів. Також позивачем не обґрунтовано наявності достатніх підстав для стягнення з відповідача внесеного платежу за договором фінансового лізингу.

Проте з такими висновками погодитися не можна.

Матеріалами справи встановлено, і ці обставини сторонами не заперечуються, що 24 листопада 2015 року ОСОБА_1 уклав із відповідачем договір № 003217 фінансового лізингу, за яким лізингодавець зобов'язався придбати і передати на умовах фінансового лізингу у користування майно - мінітрактор "Dong Feng" вартістю 330 000 гривень, а лізингоодержувач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові й інші платежі згідно із умовами договору (а.с. 8-13, зв.; 14-14, зв.; 15).

Того ж числа на виконання договору № 003217 фінансового лізингу позивач сплатив на користь ТОВ "Лізингова компанія "Еталон" 33 000 гривень комісії за організацію, що передбачена п. 8.2.1 а ст. 8 цього договору (а.с. 14, зв.).

Вважаючи, що лізингодавець не виконав набутих договірних зобов'язань і не передав на його користь в обумовлений строк предмет лізингу, а також сам змінив умови договору, збільшивши вартість мінітрактора "Dong Feng" в односторонньому порядку, 2 грудня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ "Лізингова компанія "Еталон" з вимогою розірвати укладений договір та повернути йому сплачені 33 000 гривень (а.с. 17).

Своїм листом від 18.12.2015 року за №1776 лізингодавець відмовився від повернення 33 000 гривень, одночасно погодившись на розірвання договору № 003217 фінансового лізингу (а.с. 20).

В зв'язку з наведеним 24 лютого 2016 року позивач подав до суду позов до ТОВ "Лізингова компанія "Еталон" про захист прав споживача, визнання договору недійсним, застосування наслідків недійсності правочину та стягнення із відповідача на його користь 33 000 гривень (а.с. 1-6).

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Стаття 627 ЦК України встановлює, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 5 ст. 11. ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Між тим, укладаючи оспорюваний договір, лізингоодержувач ствердив, що послуга фінансового лізингу, яка надається, обрана ним самостійно, свідомо і без будь-якого тиску зі сторони лізингодавця або його представників, що засвідчив своїм підписом (п. 16.13 договору № 003217 фінансового лізингу ).

Ці обставини свідчать про обізнаність ОСОБА_1 з умовами лізингу, зокрема про вартість мінітрактора, графік і розмір платежів. Будь-яких застережень з приводу незгоди з певними умовами договору позивач не висловив.

Таким чином, підстав для задоволення позову про визнання недійсним оспорюваного правочину не вбачається, через що не можна погодитися і з похідною вимогою про застосування наслідків недійсності договору.

Разом з тим, положення ч. 3 ст. 303 ЦПК України дають колегії суддів право вийти за межі доводів апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.

За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ч. 1 ст. 2, п. 3 ч. 1 ст. 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" відносини, які виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Лізингоодержувач має право вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках.

Тобто за змістом ст.ст. 1 і 2 Закону України "Про фінансовий лізинг" укладений між сторонами договір фінансового лізингу є за своєю правовою природою змішаним договором, який поєднує в собі ознаки договору купівлі-продажу із розстроченням платежу та договором найму транспортного засобу. Крім цього, норми п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" відносять фінансовий лізинг до фінансових послуг, а тому на правовідносини між сторонами поширюються і положення Закону України "Про захист прав споживачів".

За умовами оспорюваного договору, комісія за організацію - одноразова плата лізингоодержувачем лізингодавцю за перевірку, розгляд та підготовку документів для оформлення даного договору, моніторинг, систематизацію та аналіз даних, отриманих з різних джерел по всій території України, зустрічі та перемовини з дилерами і дистриб'юторами щодо придбання предмет лізингу, купівлю предмета лізингу, супроводження договору протягом всього строку його дії та відшкодування інших витрат лізингодавця, що пов'язані з його виконанням (у т.ч. не зазначені в цьому договорі, але що можуть виникнути у лізингодавця в процесі його виконання).

Пунктом 12.12. ст. 12 договору № 003217 фінансового лізингу обумовлено, що у разі розірвання даного договору лізингоодержувачем до підписання акта приймання-передачі предмета лізингу лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання у розмірі 20% від сплаченої суми авансових платежів. В такому випадку комісія за організацію даного договору лізингоодержувачу не повертається.

Не спростовані відповідачем у засіданні апеляційного суду доводи ОСОБА_1 свідчать про те, що без попередньої сплати позивачем на рахунок ТОВ "Лізингова компанія "Еталон" комісії за організацію у сумі 33 000 гривень, що складає 10% від вартості предмета лізингу - 330 000 гривень, оспорюваний договір 24 листопада 2015 року сторонами не був би укладений.

Однак, які саме дії, що має вчинити лізингодавець, слід розуміти під змістом "перевірка, розгляд та підготовка документів для оформлення договору", а також, чому розмір цього платежу на даному етапі правовідносин між сторонами є таким значним (істотним), умовами договору не визначено.

З цього приводу відповідачем переконливих пояснень не надано. Також колегія суддів ураховує, що крім підписання сторонами бланку типового договору 25 листопада 2015 року, будь-яких інших дій ТОВ "Лізингова компанія "Еталон" не здійснювалось, а вже 2 грудня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до лізингодавця із заявою про розірвання договору, де фактично відмовився від придбання мінітрактора "Dong Feng" та від надання йому відповідачем в подальшому фінансових послуг.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 17 Закону України "Про захист прав споживачів" за всіма споживачами однаковою мірою визнається право на задоволення їх потреб у сфері торговельного та інших видів обслуговування. Встановлення будь-яких переваг, застосування прямих або непрямих обмежень прав споживачів не допускається, крім випадків, передбачених нормативно-правовими актами.

Споживач має право на вільний вибір товарів і послуг у зручний для нього час та на вільне використання електронних платіжних засобів з урахуванням режиму роботи та обов'язкових для продавця (виконавця) форм (видів) розрахунків, установлених законодавством України.

Забороняється примушувати споживача придбавати продукцію неналежної якості або непотрібного йому асортименту.

Стаття 21 Закону України "Про захист прав споживачів" вказує, що крім інших порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо, зокрема, при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.

За таких обставин висновки місцевого суду про те, що в разі розірвання договору фінансового лізингу позивач має дотримуватися умов цього договору щодо його розірвання, а тому сплачені кошти в рахунок комісії за організацію йому не повертаються, не заслуговують на увагу.

Приходячи до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, колегія суддів знаходить, що під підставами позову, які відповідно до ст. 31 ЦПК України вправі змінити лише позивач, слід розуміти згідно зі ст. 119 цього Кодексу обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, а не самі по собі його посилання на норму закону, яку суд може змінити, якщо її дія не поширюється на ці правовідносини.

З урахуванням того, що вимоги позивача фактично зводяться до повернення йому лізингодавцем грошових коштів як комісії за організацію, що було підставою для укладення оспорюваного договору, беручи до уваги обставини справи та вимоги закону, слід стягнути із ТОВ "Лізингова компанія "Еталон" на користь ОСОБА_1 спірні 33 000 гривень.

При цьому апеляційний суд зважає, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Як убачається, суд першої інстанції при вирішенні спірних правовідносин уваги на наведені обставини не звернув, що призвело до ухвалення рішення, яке не може залишатися чинним.

В силу правил ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В зв'язку з частковим задоволенням позову до стягнення із відповідача на користь ОСОБА_1 підлягають 1 212, 64 гривень судового збору, який сплачений при поданні апеляційної скарги.

Спонуканнями для ухвалення нового рішення відповідно до п.п. 3 і 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи, що потягло незастосування норм матеріального права, які підлягали застосуванню.

На підставі ст.ст. 17, 21 Закону України "Про захист прав споживачів", п. 6 ст. 3 ЦК України, абз. десятого п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-315, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Березнівського районного суду від 16 березня 2016 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів задовольнити.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон" на користь ОСОБА_1 33 000 (тридцять три тисячі) гривень комісії за організацію та 1 212 (одна тисяча двісті дванадцять) гривень 64 копійки судового збору.

В решті позову (про визнання недійсним договору фінансового лізингу і застосування наслідків недійсності договору) ОСОБА_1 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: