Провадження № 2-2148/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді - Лазаренко В.В.

при секретарі - Кучерині Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про визнання кредитного договору неукладеним, -

В С Т А Н О В И В:

27.11.2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача ПАТ КБ «Приватбанк», в якому просить визнати кредитний договір K2H0GF00260211 від 12.11.2004 неукладеним.

Обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на те, що судом прийнято до провадження позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором K2H0GF00260211 від 12.11.2004.

Проте, у оспорюваному договорі не зазначено річної відсоткової ставки за кредитом, що суперечить положенням ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, у договорі відсутній детальний розпис сукупної вартості кредиту, що суперечить Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженим постановою НБУ від 10.07.2007 р. № 168.

Зазначені обставини на думку позивача, відповідно до ст. 652 ЦК України, є підставами для визнання кредитного договору неукладеним.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 2 ст. 638 Цивільного кодексу України (ЦК), договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно ч. 1 ст. 641 ЦК, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору.

Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Відповідно до ч. 1 ст. 642 ЦК, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Згідно зі статтею 1054 ЦК, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК кредитний договір укладається у письмовій формі.

За змістом ч.2 ст. 207 ЦК, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Стаття 628 ЦК України встановлює, що зміст договору становлять умови визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно положень ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами цивільно-правового договору є умова про предмет договору; умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду; усі інші умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 12.11.2004 між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було підписано кредитний договір №K2H0GF00260211.

Згідно з п. 1 вказаного кредитного договору банк зобов'язується надати кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу на строк по 12.11.2019 р. включно у вигляді не відновлюваної кредитної лінії в розмірі 33108,00 доларів США на наступні цілі: купівля квартири 27000,00 доларів США, а також на сплату страхових платежів з особистого страхування в сумі 4050,00 доларів США та на сплату страхових платежів з страхування нерухомості в сумі 2058,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,08% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом плюс комісія в розмірі 0,28 % від суми виданого кредиту щомісячно та комісії в розмірі суми 0,5 % від суми виданого кредиту одноразово в момент надання кредиту плюс сума, вирахована відповідно до п. 3.11 цього договору.

Періодом сплати вважати період з 5 по 10 число кожного місяця.

Щомісячний платіж становить 419,71 доларів США.

Розмір відсотків при порушенні позичальником зобов'язань з погашення кредиту передбачений п. 3.2 кредитного договору.

Пунктом 4.1 кредитного договору встановлюється відповідальність позичальника за порушення будь-якого зобов'язання, передбачених п.п. 2.2.2, 2.2.3.

Розділ 3 кредитного договору передбачає порядок розрахунків.

Відповідно до п. 6.5 кредитного договору детальний розпис загальної вартості кредиту вказано в п. 7 та п. 6.2 цього договору: сума кредиту, відсотки, винагорода, неустойка, витрати, збитки.

Таким чином судом встановлено, що між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 в належній формі було досягнуто згоди з усіх істотних умов кредитного договору.

При цьому в судовому засіданні позивач пояснив, що кредитний договір від 12.11.2004 №K2H0GF00260211 підписаний ним особисто, ним отримано кредит у розмірі визначеному договору, та здійснювалось його погашення до 2013 року включно.

У позовній заяві позивач посилається на те, що банком порушено норми Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: ч. 2 ст. 11, ч. 4 ст. 11, які встановлюють що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про:

1) особу та місцезнаходження кредитодавця;

2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями: споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються:

1) сума кредиту;

2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача;

3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту;

4) право дострокового повернення кредиту;

5) річна відсоткова ставка за кредитом;

6) інші умови, визначені законодавством.

Разом з тим посилання на норми статті 11 Закону у даній редакції є необґрунтованими, оскільки договір був укладений 12.11.2004 р., на момент укладення договору Закон України «Про захист прав споживачів» діяв в редакцій Закону від 15.12.1993 р. № XII, яка не передбачала цих норм. Редакція Закону, в якій стаття 11 викладена в редакції, на яку посилається позивач, датована 01.12.2005 р, № 3161-IV (набрала чинності 13.01.2006 р.)

Позивач на обґрунтування позовних вимог також посилається на пункти «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених постановою Правління Національного Банку України від 10.05.2007 № 168, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 р. за N 541/13808 (далі - Правила). Разом з тим посилання на норми цих Правил також є необґрунтованими з підстав викладених вище, а саме: кредитний договір укладено 12.11.2004 р., тоді як Правила прийняті 10.05.2007 р., тобто на момент укладення кредитного договору положення Правил не діяли.

В той же час, стаття 58 Конституції України передбачає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ст. 627 України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають відмовляти в позові з такою вимогою. У цьому разі можуть заявлятися лише вимоги, передбачені главою 83 книги п'ятої ЦК.

Отже, враховуючи, що обставини, на які посилається позивач не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, доводи позивача є необґрунтованими, а обраний спосіб захисту прав не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

З огляду на викладене, керуючись ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 207, 509, 627, 628, 638, 641, 642, 1054, 1055 ЦК України, ст. ст. 5, 6, 10-11, 57-60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про визнання кредитного договору неукладеним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які приймали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: