Справа № 303/7982/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 липня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів ГОТРИ Т.Ю., ІГНАТЮКА Б.Ю.

при секретарі КУХТІ М.В.

за участю сторін розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до Виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради Закарпатської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_4 акціонерне товариство «Банк Форум», про скасування рішень, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 29 лютого 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

22.12.2014 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 предявили до Виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради позов про скасування рішення. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 03.02.2015 залучено до участі в справі ПАТ «Банк Форум» у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. У подальшому позивачі заявою від 15.02.2016 доповнили підстави позову та збільшили вимоги і змінений позов остаточно мотивували наступним.

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 05.03.2014 було задоволено позов ПАТ «Банк Форум» про стягнення з ОСОБА_1 боргу за кредитним договором № 0071/07/29-Z від 25.05.2007 та звернення в рахунок погашення цього боргу стягнення на предмет іпотеки кватиру № 35 у будинку № 7 «а» по вул. Червоноармійській в м. Мукачеві. Аналіз матеріалів справи про стягнення боргу та звернення стягнення на предмет іпотеки дає підстави для оскарження рішення Виконкому ОСОБА_3 міськради від 24.04.2007 № 75, яким була надана згода на здійснення правочину стосовно нерухомого майна, право власності на яке мають діти позивачів ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 Позивачам із отриманням 20.05.2015 архівної копії документа стало також відомо про існування ще одного рішення ОСОБА_3 міськвиконкому, а саме від 22.04.2008 № 100, яким були внесені зміни до п.п. 1.22. і 1.23. рішення від 24.04.2007 № 75. Ці рішення ОСОБА_3 міськвиконкому незаконні, тому підлягають визнанню нечинними та скасуванню.

Відповідно до положень ст. 29 ЦК України, місцем проживання дітей на час прийняття вищезгаданих рішень було місце проживання їх батьків (позивачів). Батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти щодо майнових прав дитини правочини, що підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від майнових прав дитини, для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органу опіки та піклування, такий дозвіл надається у разі гарантування збереження прав дитини на житло (ст. 177 СК України, ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей»). Дитина, яка не є власником нерухомого майна, має право на користування ним в силу прямої вказівки закону, а орган опіки та піклування зобовязаний здійснювати контроль за додержанням батьками майнових і житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла (ст.ст. 3, 176 СК України, ст. 405 ЦК України, ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства»).

Законодавство, у т.ч., Правила опіки та піклування, затверджені спільним наказом Держкомсімї України, МОЗ України, Міносвіти України і Мінпраці України від 26.05.1999 № 34/166/131/88, не містить порядку надання органами опіки та піклування згоди на здійснення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, та переліку документів, за умови подання яких надається така згода. Згадані Правила містять лише вказівку на те, що органи опіки та піклування вирішують питання щодо збереження за неповнолітніми житла (п. 6.1.), а пункт 6.4. Правил регулює дії органу опіки та піклування тільки з питання передачі житлового приміщення в оренду. Інші права щодо вирішення питань, повязаних із захистом житлових прав дітей, зокрема, на укладання договору іпотеки, для органів опіки та піклування не передбачені. У разі порушення відповідних зобовязань передбачається, що іпотекодержатель може отримати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, тому орган опіки та піклування надаючи згоду на укладання договору іпотеки автоматично погоджується на відчуження майна.

Орган опіки та піклування не дотримався установлених законодавством вимог щодо забезпечення захисту майнових та житлових прав дітей позивачів, що призвело до порушення їхніх прав на житло. Так, підставою для прийняття рішення від 24.04.2007 № 75 була заява родича позивачів ОСОБА_6 від 13.04.2007, якою він як власник будинку № 1 по вул. Шевченка в с. Іванівці Мукачівського району зобовязався забезпечити житлом ОСОБА_5 та дав згоду у разі несплати кредиту забезпечити часткою житлової площі ОСОБА_1. Однак, орган опіки та піклування не перевірив, чи дійсно ОСОБА_6 є власником указаного будинку і чи мав він право надавати відповідну згоду, а також, чи відповідає житло умовам, необхідним для забезпечення належного проживання в ньому сімї позивачів із дітьми. Між тим, ОСОБА_6 не є власником зазначеного будинку, тому не мав права подавати відповідну заяву, а відповідачем у звязку з цим було порушено встановлений законодавством порядок надання дозволу на укладання договору щодо майна і майнових прав, які належать дітям.

Рішенням ОСОБА_3 міськвиконкому від 22.04.2008 № 100 були внесені зміни до п.п. 1.22. і 1.23. рішення від 24.04.2007 № 75 у звязку з тим, що позивачі начебто надали згоду на отримання кредиту в розмірі 25000,00 дол. США за умови включення дітей до числа співвласників будинку № 1 по вул. Шевченка в с. Іванівці Мукачівського району у випадку, якщо позичальниками не будуть виконані зобовязання за кредитним договором. Приймаючи це рішення, відповідач як і у випадку з першим рішенням знову не перевірив наведених вище обставин щодо прав ОСОБА_6 на будинок і можливості проживання в ньому дітей. З матеріалів справи видно, що заяву про реєстрацію права власності на будинок ще 11.04.2007 подала ОСОБА_7, а її син ОСОБА_6 не мав до нього стосунку, на заяві від 11.04.2007 міститься відмітка про наявну заставу будинку, а 08.06.2008 Івановецька сільрада прийняла рішення про оформлення права власності на будинок за ОСОБА_7

На час прийняття ОСОБА_3 міськвиконкомом 22.04.2008 рішення № 100 будинок, про який ідеться, вже перебував у заставі за іншим кредитним договором (від 14.12.2007, укладеним між ЗАТ «Промінвестбанк» і ОСОБА_8), проте, одночасно слугував предметом іпотеки на забезпечення зобовязань позивачів за додатковою угодою від 20.05.2008 до кредитного договору.

Наведені обставини не були відомі позивачам, а для неповнолітньої особи перебіг позовної давності розпочинається із досягненням повноліття (ст. 261 ч. 4 ЦК України). Оскаржуваними рішеннями порушені права неповнолітніх дітей позивачів, позов подано на захист саме їхніх інтересів, оскільки через відсутність процесуальної дієздатності вони не могли самостійно реалізувати свої права, тому перебіг позовної давності для ОСОБА_1 починається з 29.04.2013, а для ОСОБА_5 розпочнеться з 07.07.2021. Крім того, на вимоги власника (а позивачі є співвласниками квартири предмета іпотеки) про визнання незаконним правового акту органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право, позовна давність не поширюється. Тому позовну давність для оскарження відповідних рішень не пропущено.

Посилаючись на ці обставини, позивачі просили визнати нечинними та скасувати рішення Виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради Закарпатської області від 24.04.2007 № 75 і від 22.04.2008 № 100, якими була надана згода на здійснення правочину стосовно нерухомого майна, право власності на яке мають діти.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 24.02.2015, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 29.04.2015, у позові було відмовлено внаслідок спливу позовної давності.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.09.2015 рішення Мукачівського міськрайонного суду від 24.02.2015 і ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 29.04.2015 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Суд касаційної інстанції вказав на необґрунтованість відмови в позові за спливом позовної давності, якщо питання про підставність та обґрунтованість позову судом не вирішувалося.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 29.02.2016 у позові, який було змінено після повернення справи із суду касаційної інстанції, відмовлено внаслідок його необґрунтованості та недоведеності по суті.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 оскаржили рішення суду першої інстанції як незаконне та необґрунтоване, ухвалене із порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилаються загалом на ті самі доводи, якими мотивувався змінений позов, вказують на те, що суд безпідставно не взяв до уваги відповідних доводів і доказів, наведених позивачами.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_9, який апеляцію підтримав, представника відповідача ОСОБА_3 міськвиконкому ОСОБА_10, який скаргу не визнав, розглянувши справу за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК України у відсутність інших учасників процесу, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали цивільної справи № 707/2-212/2011, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з його необґрунтованості та недоведеності по суті. Втім, повною мірою із таким рішенням суду погодитись не можна, оскільки своїх висновків суд дійшов із порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України (тут і далі норми матеріального права в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), ст. 2 ч. 3, ст. 3 ч. 1, ст. 15 ч. 1 ЦПК України, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення або оспорювання саме її прав; кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Особа на власний розсуд розпоряджається своїми цивільними та процесуальними правами і здійснює своє право на захист (ст. 12 ч. 1, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 27, 31 ЦПК України).

За змістом норм ст.ст. 24-26, 30-34, ст. 237 ч.ч. 1, 3, ст. 239, ст. 242 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 27-34, ст. 37 ч. 1, ст. 38 ч. 1, ст. 39, ст. 44 ч. 1, ст.ст. 107, 291, 292, ст. 304 ч. 1 ЦПК України, фізична особа має цивільну правоздатність з моменту народження; повну цивільну дієздатність, тобто, здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обовязки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання, має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття); кожна фізична особа має цивільну процесуальну правоздатність; особа, яка не може особисто, самостійно здійснювати свої цивільні та процесуальні права, виконувати відповідні обовязки (в т.ч., дитина), діє, зокрема, через законного представника (представників), який представляє та захищає відповідні інтереси дитини, такими законним представниками дитини є передусім її батьки; дії представника, створюють, змінюють, припиняють відповідні права та обовязки особи, яку він представляє; розгляд справи покладається на суд першої інстанції, під час апеляційного розгляду справи зміни у складі учасників процесу можуть мати місце лише у прямо передбачених цивільним процесуальним законом випадках, зокрема, при правонаступництві.

Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, і не звязаний доводами скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення (ст. 303 ч.ч. 1, 3 ЦПК України). З матеріалів справи вбачаються такі обставини.

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 24 т. 1).

25.05.2007 ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3, від імені якого діяли законні представники ОСОБА_1 і ОСОБА_2, (іпотекодавці) уклали із Акціонерним комерційним банком «Форум», правонаступником якого є ОСОБА_4 акціонерне товариство комерційний банк «Банк Форум», (іпотекодержателем) іпотечний договір, що був посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_3 міського нотаріального округу ОСОБА_12 за реєстровим № 2621 (а.с. 20-22 т. 1). Договір укладено на забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_1 як позичальника за кредитним договором від 25.05.2007 № 0071/07/29-Z, за яким надавався кредит у розмірі 15000,00 дол. США на споживчі цілі на строк по 24.05.2017 зі сплатою за користування коштами 13% річних (а.с. 18-19 т. 1).

20.05.2008 сторони кредитного договору уклали до нього додаткову угоду № 1, якою збільшили ліміт кредитування до суми 19500,00 дол. США, цього ж дня у звязку із внесенням змін до кредитного договору сторони іпотечного договору уклали до нього додаткову угоду, посвідчену тим же нотаріусом за реєстровим № 2384 (а.с. 19, 23 т. 1).

Предметом іпотеки є двокімнатна кватира № 35 загальною площею 50,10 кв. м, житловою площею 27,60 кв. м у будинку № 7 «а» по вул. Червоноармійській в м. Мукачеві, яка на підставі Свідоцтва про право власності, виданого ОСОБА_3 міськвиконкомом 03.06.2002 і зареєстрованого у реєстрі прав власності на нерухоме майно 25.04.2007, належить іпотекодавцям.

Виконавчий комітет ОСОБА_3 міської ради Закарпатської області як орган опіки та піклування прийняв рішення від 24.04.2007 № 75 (а.с. 11 т. 1), яким надав ОСОБА_2 і ОСОБА_1 згоду для здійснення правочину стосовно нерухомого майна, право власності або право користування яким мають діти, та на яке міститься посилання в іпотечному договорі від 25.05.2007, а саме:

надав згоду на посвідчення та підпитання від імені малолітнього ОСОБА_1 угоди застави вищевказаної квартири, співвласником якої є дитина, для отримання батьками кредиту в сумі 15000,00 дол. США за умовою включення малолітнього в число співвласників будинку в ОСОБА_3 районі, с. Іванівці, по вул. Шевченка, 1, якщо батьки дитини не виконають зобовязання за кредитом (п. 1.22.);

надав згоду на посвідчення угоди застави указаної квартири, право користування якою має ОСОБА_5, для отримання зазначеного кредиту за умовою забезпечення малолітнього правом користування будинком в ОСОБА_3 районі, с. Іванівці, по вул. Шевченка, 1, якщо батьки дитини не виконають зобовязання за кредитом (п. 1.23.).

Із заявою про надання указаної вище згоди звертався 17.03.2007 до органу опіки та піклування ОСОБА_1, а підставою для забезпечення відповідних майнових і житлових прав дітей слугувала заява дядька ОСОБА_1 ОСОБА_6 від 13.04.2007, якою він як власник будинку № 1 по вул. Шевченка в с. Іванівці Мукачівського району зобовязався забезпечити житлом ОСОБА_5 та дав згоду у разі несплати кредиту забезпечити часткою житлової площі ОСОБА_1 (а.с. 12, 13 т. 1).

До моменту укладання додаткової угоди від 20.05.2008 до іпотечного договору ОСОБА_3 міськвиконком як орган опіки та піклування прийняв рішення від 22.04.2008 № 100, яким змінив п.п. 1.22. і 1.23. свого рішення від 24.04.2007 № 75 у частині розміру кредиту, де його зазначив у сумі 25000,00 дол. США (а.с. 248 т. 1).

Під час апеляційного розгляду справи судом від ОСОБА_3 міськвиконкому були одержані та оглянуті в судовому засіданні оригінал рішення виконкому від 22.04.2008 № 100, засвідчена копія рішення від 24.04.2007 № 75 із документами, що свідчать про вилучення оригіналу цього рішення у кримінальному провадженні, що здійснюється у звязку з діями інших, аніж ті, що є учасниками даної справи, осіб, а також оригінали заяв ОСОБА_6 від 13.04.2007 і ОСОБА_1 від 17.04.2007. Копії указаних документів приєднані до справи (а.с. 61-80 т. 2).

01.08.2007 на імя ОСОБА_7 було видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно (будинок № 1 по вул. Шевченка в с. Іванівці Мукачівського району), 31.10.2007 її право власності на будинок у цілому було зареєстровано (а.с. 7, 8 т. 2). У справі міститься також копія кредитного договору від 14.12.2007 № 2302, укладеного ЗАТ «Промінвестбанк» із ОСОБА_8, у пункті 4 якого зазначено, що виконання зобовязань позичальника забезпечується іпотекою житлового будинку № 1 по вул. Шевченка в с. Іванівці Мукачівського району (а.с. 237-245 т. 1 та ін.).

Матеріалами цивільної справи № 707/2-212/2011 стверджується, що у листопаді 2010 року ПАТ «Банк Форум» предявило до ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_11 позов про звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру № 35 у будинку № 7 «а» по вул. Червоноармійській в м. Мукачеві в рахунок погашення боргу за кредитним договором від 25.05.2007 № 0071/07/29-Z у розмірі 22518,37 дол. США, які складали еквівалент 178079,77 грн, і штрафних санкцій у розмірі 30892,77 грн, а ОСОБА_2, діючи в інтересах дітей ОСОБА_11 і ОСОБА_5, предявила зустрічний позов до ПАБ «Банк Форум», ОСОБА_1 та приватного нотаріуса ОСОБА_3 МНО ОСОБА_12 про визнання недійсним іпотечного договору від 25.05.2007 (справа № 707/2-212/2011, а.с. 3-5, 46, 58-60 т. 1). Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 22.03.2011, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 27.09.2012, у первісному та зустрічному позовах відмовлено (справа № 707/2-212/2011, а.с. 137-142 т. 1, а.с. 52-56 т. 2). Як видно з матеріалів справи, правова позиція позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2, яка діяла в інтересах дітей, ґрунтувалася, зокрема, на факті незаконного надання органом опіки та піклування рішенням від 24.04.2007 № 75 згоди на укладання іпотечного договору, чим були порушені права дітей, позивачем щодо незаконності указаного рішення наводилися доводи аналогічні тим, якими обґрунтовувався й позов про скасування цього рішення, що розглядається.

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 05.03.2014 (а.с. 14-17 т. 1), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 13.02.2015, задоволено позов ПАТ «Банк Форум» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_11 про стягнення боргу та звернення стягнення на предмет іпотеки, стягнуто з ОСОБА_12 борг за кредитним договором від 25.05.2007 у розмірі 284704,64 грн, в рахунок погашення цього боргу звернено стягнення на предмет іпотеки квартиру № 35 у будинку № 7 «а» по вул. Червоноармійській в м. Мукачеві.

У справі, що розглядається, ОСОБА_1 та ОСОБА_13 поставили питання про визнання нечинними та скасування як незаконних рішень Виконкому ОСОБА_3 міськради від 24.04.2007 № 75 і від 22.04.2008 № 100 про надання згоди на здійснення правочину стосовно нерухомого майна, право власності на яке мають діти (а.с. 2-8, 231-236 т. 1). Вирішення питання про надання згоди на здійснення правочину, про який ідеться, належить до компетенції відповідного органу опіки та піклування, яким у даному випадку є Виконком ОСОБА_3 міськради (ст. 56 ЦК України, п. 1.3. Правил опіки та піклування, затверджених спільним наказом Держкомсімї України, МОЗ України, Міносвіти України і Мінпраці України від 26.05.1999 № 34/166/131/88 (реєстрація в Мінюсті України від 17.06.1999 за № 387/3680). Позивачі ініціювали із ОСОБА_3 міськвиконкомом спір щодо законності його рішень, передбачаючи у разі вирішення якого на їх користь виникнення підстав для постановки питання про дійсність вищезгаданого іпотечного договору. Відповідач, а також третя особа обґрунтованість правової позиції позивачів заперечують.

Відповідно до ст.ст. 55, 144 Конституції України, ст.ст. 59, 71, 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», законність рішень органів місцевого самоврядування, які є обовязковими та які можуть, зокрема, слугувати підставами для виникнення цивільних прав і обовязків, для вчинення правочинів, презюмується; орган місцевого самоврядування вправі судовим порядком захищати законність свого рішення, рівно як і особа, прав, обовязків та законних інтересів якої стосуються відповідні рішення та справа, вправі діяти на їх захист.

Зі змісту позовної заяви та правової позиції позивачів у справі випливає, що вони як батьки діють в інтересах дітей: ОСОБА_11 та ОСОБА_5, на захист їхніх порушених прав. Тим часом, ОСОБА_1 на момент предявлення зазначеного позову мав повну цивільну та процесуальну право- і дієздатність, однак, позову за захист своїх цивільних прав та інтересів (майнових, житлових) не подавав, про порушення своїх прав питання не ставив, ні в якому процесуальному статусі участі в справі не брав, доказів уповноваження ним інших осіб, зокрема, батьків, діяти в його інтересах чи від його імені у справі немає. Повну цивільну та процесуальну правоздатність мав на час предявлення позову і ОСОБА_5. Батьки (позивачі) відповідних повноважень від сина ОСОБА_14 встановленим порядком не отримували.

Попри мотивацію позову порушенням прав дітей і предявлення його саме з цих підстав, ОСОБА_1 не є самостійним позивачем, не є позивачем у справі за посередництва законного представника (представників) і ОСОБА_5, ці особи не зазначені в заяві у відповідному процесуальному статусі, батьки не вказували, що позов подається від імені та/або в інтересах дітей із відповідним оформленням заяви. Отже, діти не є позивачами у справі, а їх батьки як позивачі діють у процесі від власного імені, а не в якості представників дітей.

Вказівка позивачами в заяві про уточнення позовних вимог від 15.02.2016 суто в контексті питання про позовну давність на те, що порушені були й їхні майнові права як співвласників квартири, не має значення, оскільки не впливає по суті на підстави, з яких був предявлений позов, його мотивацію, доводи та предмет, тобто, не змінює характеру та суті позову. Поза тим, заява не містить конкретного обґрунтування щодо порушення майнових прав батьків, які саме і були ініціаторами одержання кредиту, передачі майна в іпотеку, вступили у відповідні зобовязання, одержали кошти і зобовязані були діяти із забезпеченням інтересів своїх дітей, розумно, обачно, передбачаючи наслідки. Висновки суду першої інстанції в цій частині та щодо відсутності відповідної мотивації і доказів на її підтвердження вірні.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як сторони іпотечного договору не позбавлені права від власного імені та у власних інтересах предявити позов про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, що слугувало однією з підстав для укладання відповідного договору. Проте, в такому разі позов, що предявляється на захист порушених прав із відповідних підстав, повинен містити мотивацію щодо порушення цивільних прав саме цих позивачів, саме ці обставини повинні належно доводитися, чого немає в даній справі, у якій предявлення позову батьками дітей від власного імені не замінює необхідної в цій справі участі дітей як належних позивачів. ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не є належними позивачами у справі за позовом, що розглядається.

Тож позов був предявлений неналежними позивачами, особи, які виходячи із суті спірних правовідносин мають право вимоги та прав і обовязків яких стосується спір, не брали участі у справі, тоді як саме сторона у справі повинна доводити обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, саме позивачу належить право підтримувати позов, змінювати його, відмовлятися від позову, укладати мирову угоду тощо (ст. 10 ч.ч. 1, 3, ст. 31 ч.ч. 2, 3, ст. 60 ч. 1, ст.ст. 174, 175 ЦПК України). За умов, коли позов був предявлений особою, яка не мала права відповідної вимоги, або не був предявлений особою, яка мала право вимоги, він не міг бути задоволений незалежно від того, якими фактичними обставинами та правовими нормами він обґрунтовувався. Факти щодо дій сторін, прав і обовязків, що виникли, зокрема, внаслідок прийняття органом місцевого самоврядування відповідних рішень, законність яких оспорювалася, мають правове значення, якщо встановлені у справі, в якій є належний субєктний склад сторін, зокрема, належний позивач (позивачі), реально наявних цивільних прав, обовязків та інтересів якого стосується спір. У даному випадку аргументація щодо обставин прийняття відповідних рішень, щодо застосування до спірних правовідносин положень ст.ст. 3, 176, 177 СК України, ст. 405 ЦК України, ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», інших норм законодавства, на які посилалися позивачі, мотиви суду щодо інших обставин по суті спору, якими обґрунтовувалося рішення, а також щодо позовної давності є зайвими, оскільки відповідні факти належить встановлювати із залученням до справи належних її учасників, що забезпечує їм можливість реалізації відповідних цивільних і процесуальних прав.

Суд першої інстанції в порядку, передбаченому ст. 10 ч. 4, ст. 34, ст. 160 ч. 2 ЦПК України, питання про належний субєктний склад учасників процесу у відповідному статусі не обговорив і не мав процесуальних підстав за таких обставин для вирішення спору щодо сторін по суті, що, крім іншого, може тягти наслідки, які випливають із положень ст. 292 ч. 1 ЦПК України. Таке вирішення справи є неправильним у процесуальному розумінні, рішення суду не відповідає вимогам ст.ст. 212-215 ЦПК України, вищенаведені обставини виключали можливість задоволення позову, проте, не внаслідок необґрунтованості та недоведеності, як це випливає з рішення суду, а через неналежний субєктний склад учасників процесу, без чого про законність розвязання спору не йдеться. Тому сама по собі відмова в позові вірна як така. Питання обґрунтованості зміненого позову по суті, позовної давності, доведеності обставин, які підлягають доказуванню, у т.ч., щодо правомірності дій органу опіки та піклування, рішення виконкому від 22.04.2008 № 100, а також обставини щодо правильності дій суду першої інстанції, який за наявності позову, предявленого до органу опіки та піклування, одночасно кваліфікував у справі цей орган як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, а ухвалою від 28.01.2016 на заміну Служби у справах дітей ОСОБА_3 міськвиконкому залучив цей орган до участі в справі як третю особу, інші обставини наразі значення не мають.

Відтак, з урахуванням положень ст. 8 ч. 8, ст. 303 ч. 3 ЦПК України вирішення позову, предявленого неналежними позивачами, є обовязковою підставою для зміни рішення суду, тому на підставі ст. 309 ч. 1 п. 4 цього Кодексу апеляцію, оскільки про відмову в позові по суті питання не вирішується, слід задовольнити частково, рішення суду змінити та відмовити в позові з наведених вище процесуальних підстав внаслідок предявлення його неналежними позивачами.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п. 3, ст. 309 ч. 1 п. 4, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 і ОСОБА_2 задовольнити частково, рішення Мукачівського міськрайонного суду від 29 лютого 2016 року змінити, у позові ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до Виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради Закарпатської області про скасування рішень відмовити внаслідок предявлення його неналежними позивачами.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді