Справа № 183/1829/16
№ 2/183/1484/16
15 червня 2016 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Дубовенко І.Г., при секретареві Драній В.О., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Новомосковську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, територіальної громади в особі Новомосковської міської ради, третя особа:Новомосковська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування, -
В провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, територіальної громади в особі Новомосковської міської ради, третя особа:Новомосковська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування.
В обґрунтування заявленого позову, позивач посилався на те, що 05 вересня 2013 року померла її мати ОСОБА_3, яка на випадок її смерті залишила заповіт, за яким частину майна, що й належало вона заповіла ОСОБА_2, а іншу частину майна, серед якого і частину квартири АДРЕСА_1 - позивачу. Частина зазначеної квартири належала ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності а також частина, яку вона отримала у спадок після смерті своєї матері ОСОБА_4, померлої 19 травня 1998 року, отримавши свідоцтво про прийняття спадщини, однак не зареєструвала його в БТІ.
У встановлений законодавством строк до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 звернулися позивач та ОСОБА_2 Однак нотаріус відмовив у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частину зазначеної квартири, у звязку з тим, що померла ОСОБА_3, отримавши свідоцтво про прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_4, померлої 19 травня 1998 року не зареєструвала права власності на частину зазначеної квартири.
Тому позивач вимушена звернутися до суду із зазначеним позовом.
В судове засідання позивач не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідачі та третя особа Новомосковська держнотконтора в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені судом.
В звязку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Ухвалою суду, відповідно до вимог ст..ст. 169, 224 ЦПК України встановлено заочний розгляд справи.
Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до наступних висновків, а саме:
Судом по справі встановлено факт, що 05 вересня 2013 року померла мати позивача ОСОБА_3, про зроблено відповідний актовий запис № 715 від 10 вересня 2013 року.
Відповідно до ст. 1222, 1223 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
З копії спадкової справи № 52/2014, заведеної після смерті ОСОБА_3, вбачається, що ОСОБА_5 22 липня 2013 року на випадок своєї смерті залишила заповіт згідно якого заповіла своїм дочкам:
-ОСОБА_2: житловий будинок, розташований за адресою: вул..Рахівнича, 33, с.Королівка; земельну ділянку, площею 4,09 га, роковану на території Миколаївської сільради Новомосковського району Дніпропетровської області та ощадні грошові збереження;
-ОСОБА_1: земельну ділянку, площею 2,04 га, розташовану на території Миколаївської сільради Новомосковського району Дніпропетровської області; земельну ділянку 2,038 га, розташовану на території Миколаївської сільради Новомосковського району Дніпропетровської області; належну їй долю квартири АДРЕСА_2 та грошовий сертифікат.
З заявами про прийняття спадщини за заповітом звернулися: ОСОБА_2 дочка померлої; та ОСОБА_1 дочка померлої; які на момент смерті ОСОБА_5 були разом з нею зареєстровані в ІНФОРМАЦІЯ_1.
Згідно свідоцтва про шлюб від 27 вересня 2008 року ОСОБА_6 присвоєно прізвище після реєстрації шлюбу ОСОБА_1.
Таким чином в судовому засіданні встановлено, що позивач разом з ОСОБА_2 є спадкоємцями ОСОБА_3 за заповітом, які прийняли спадщину, шляхом своєчасного звернення з відповідною заявоу до нотаріальної контори, а також у звязку з тим, що постійно мешкали із спадкодавцем до дня її смерті.
22 грудня 2014 року на імя ОСОБА_1 видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3Є, а 03 березня 2016 року на імя ОСОБА_2.
19 березня 2016 року постановою нотаріуса Новомосковської державної нотаріальної контори відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину квартири АДРЕСА_1, що належить померлій 05 вересня 2013 року ОСОБА_3, яка прийняла, але не встигла оформити спадщину після смерті ОСОБА_4, померлої 19 травня 1998 року.
Зі свідоцтва про право власності від 28 листопада 1997 року за р.№ 29-1 про право власності на житло вбачається, що квартира АДРЕСА_3 належить ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_2 (після шлюбу - ОСОБА_1) ОСОБА_8.
19 травня 1998 року ОСОБА_4 померла, про що зроблено відповідний актовий запис № 399 19 травня 1998 року.
09 березня 1999 року видане свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого після смерті ОСОБА_4 на імя ОСОБА_3 видане свідоцтво про право на спадщину, яке складається з 1/4 частини квартири АДРЕСА_3, за р.№ 975. Відомостей про реєстрацію в БТІ яке не містить.
З відповіді КП Новомосковську МБТІ ДОР за вих..№ 1643/14 від 08 грудня 2014 року вбачається, що відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи станом на 29 грудня 2012 року власниками квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_6
Згідно ст.ст. 370 ч. 2, 372 ч. 2 ЦК України, у разі виділення частки чи поділу майна, що знаходиться у спільній сумісній власності, частки вважаються рівними, якщо інше не встановлено договором, законом або рішенням суду.
В судовому засіданні не встановлено наявність договору чи рішення, щодо спільного майна, а також законодавство України не обмежує права співвласників у спірній квартирі, а отже суд вважає встановленим, що учасникам спільної сумісної власності в квартирі при її приватизації належало по 1/4 частині спірної квартири. А тому вимоги позивача щодо визначення часток у спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_4 підлягають задоволенню.
Відповідно до вимог ст.ст. 548-549 ЦК України, в редакції 1963 року, що діяла на момент виникнення права на спадкування у ОСОБА_9 для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.
Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 вчинила дії, що свідчать про прийняття нею спадщини після смерті її матері ОСОБА_4, померлої 19 травня 1998 року, успадкувавши після смерті матері 1/4 частину зазначеної квартири.
Згідно ст.. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття
належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).
Враховуючи, що спадкоємцем за заповітом спадкового майна у вигляді 1/4 частини квартири АДРЕСА_4 є позивач, яка позбавлена можливості захистити свої права спадкоємця зазначеного майна не інакше як за зверненням до суду з зазначеним позовом про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлої 19 травня 1998 року та за заповітом після смерті ОСОБА_3, померлої 05 вересня 2013 року, то суд приходить до переконання, що її позовні вимоги є обґрунтованими.
На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 3, 5-8, 10, 57, 60, 88, 212, 214, 215, 224-226 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, територіальної громади в особі Новомосковської міської ради, третя особа:Новомосковська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити.
Визначити частку ОСОБА_1 у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_4 в розмірі 1/4 частини квартири.
Визначити частку ОСОБА_2 у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_4 в розмірі 1/4 частини квартири.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_4, в порядку спадкування за законом після смерті: ОСОБА_4, померлої 19 травня 1998 року та за заповітом після смерті ОСОБА_3, померлої 05 вересня 2013 року.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.Г. Дубовенко