У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

МазурЛ.М., Нагорняка В.А., ПисаноїТ.О.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчука Сергія Павловича, третя особа - відділ примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_6, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 28 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 31 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Ковальчуком С.П. за № 1179 від 11 лютого 2014 року, таким, що не підлягає виконанню.

Позивачка посилалась на те, що 03 червня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_8 було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 05-038/322. Відповідно до умов вказаного договору надання кредиту мало здійснюватися окремими частинами зі сплатою 14 % річних в межах максимального ліміту заборгованості до 500 тис. дол. США та кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 02 червня 2023 року.

На забезпечення виконання кредитного договору 03 червня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_4 був укладений іпотечний договір № 02-038/360, згідно з яким іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання позичальником зобов'язань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 05-038/322 від 03 червня 2008 року чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Позивачка зазначала, що у серпні 2014 року вона отримала лист відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві від 19 серпня 2014 року № 559/6 з якого дізналась, що 19 серпня 2014 року державним виконавцем Бочковським Т.О. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 44397402 та постанову про накладення арешту на майно - на вказану квартиру, на підставі виконавчого напису № 1179 від 11 лютого 2014 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П.

На даний час виконавче провадження знаходиться на стадії отримання звіту про оцінку квартири і передання майна на прилюдні торги.

Позивачка вважала, що оскаржуваний виконавчий напис № 1179 від 11 лютого 2014 року вчинений з порушенням вимог чинного законодавства і має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 28 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 31 березня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення і справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно зі ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 03 червня 2008 року Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_8 був укладений договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 05-038/322, до якого в подальшому вносилися зміни згідно з договором № 1 про внесення змін від 31 березня 2009 року, договору № 2 про внесення змін від 01 квітня 2009 року.

На забезпечення виконання кредитного договору 03 червня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_4 був укладений іпотечний договір № 02-038/360, згідно з яким іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання позичальником зобов'язань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 05-038/322 від 03 червня 2008 року чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1.

У зв'язку з порушенням позичальником зобов'язань із повернення кредиту 15 квітня 2013 року ПАТ «Укрсоцбанк» направило вимогу позичальнику та іпотекодавцю про негайне повернення заборгованості за кредитом та відсотками, яка станом на 11 квітня 2013 року складала 732 756 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ (7,993) становило 5 856 918 грн 74 коп.

Вказану вимогу було одержано ОСОБА_4 та ОСОБА_8

За спливом десяти місяців з моменту отримання вимоги 11 лютого 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. було вчинено виконавчий напис за № 1179 про звернення стягнення на вказану квартиру.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Згідно з п. п. 1.1, 1.2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 2.1. 2.3 глави 16 Порядку встановлено, що для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження сгягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за СДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Відповідно до п. п. 3.1, 3.2 глави 16 Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 серпня 1999 № 1172.

Відповідно до п. 1 Переліку для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Отже, безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов'язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, правильно виходив із того, що при вчиненні нотаріусом виконавчого напису йому було надано всі передбачені Переліком документи, необхідні для вчинення виконавчої дії, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку, в той час як позивач не довела суду належними і допустимими доказами неотримання вимоги про усунення порушень виконання кредитного договору або повідомлення банку про незгоду із розміром заборгованості.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судами не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 28 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 31 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Л.М. Мазур В.А. Нагорняк Т.О. Писана