Справа № 461/4535/16-ц
Провадження № 4-с/461/66/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2016 року м. Львів

Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Романюка В.Ф.,

при секретарі - Куц Н.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за скаргою Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» на дії Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві, -

в с т а н о в и в:

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» (надалі ПАТ «Львівгаз») звернулося до суду із скаргою на дії Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, в якій просить визнати дії державного виконавця Галицького ВДВС Львівського МУЮ про винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 02.06.2016 р. неправомірними; Скасувати постанову державного виконавця Галицького ВДВС Львівського МУЮ про винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 02.06.2016 р.; Зобовязати державного виконавця відновити виконавче провадження про стягнення заборгованості за спожитий природний газ з ОСОБА_1 на суму 1984,31 грн.

В обґрунтування поданої скарги покликається на те, що 02.09.2015 р. Галицьким районним судом м.Львова видано судовий наказ у справі №461/9606/15-ц про стягнення заборгованості за спожитий природний газ з ОСОБА_1 на суму 1984,31 грн.

Однак, 02.06.2016 р. Галицьким ВДВС ЛМУЮ винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві. Дану постанову заявник отримав лише 06.07.2016 р., про що свідчить вхідний штамп канцелярії ПАТ «Львівгаз» на супровідному листі.

З вищевказаною постановою заявник не погоджується, оскільки державний виконавець не вжив усіх можливих заходів для примусового виконання рішення, тому просить скаргу задоволити.

Разом із подачею скарги, заявник просить суд проводити розгляд скарги у відсутності представника заявника.

Головний державний виконавець Галицького ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, хоча належним чином була повідомлена про час, дату та місце розгляду скарги, на підтвердження чого в матеріалах справи знаходяться повідомлення про вручення поштового відправлення /а.с.11/, а тому суд вважає за можливе розглядати скаргу у відсутності останньої.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали скарги, суд приходить до висновку, що така підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.383 ЦПК України, учасники виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено, що 02.09.2015 р. Галицьким районним судом м.Львова (суддя Мисько Х.М.) видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість за спожитий природний газ на суму 2296,39 грн. та судовий збір у розмірі 121,80 грн. /а.с.5/.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.95 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст.96 ЦПК України. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Частиною 5 статті 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими для виконання на всій території України.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст.17 Закону України "Про виконавче провадження" судові накази підлягають виконанню державною виконавчою службою.

Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» державною виконавчою службою підлягають виконанню виконавчі листи, що видаються судами. Згідно п.1 ч.1 ст.18 цього ж закону державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення, зазначеного в статті 3 цього Закону.

Як вбачається із матеріалів справи 02.06.2016 р. головним державним виконавцем Галицького ВДВС м.Львова ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_2 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві. Мотивуючи її тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійсненні державним виконавцем відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. /а.с.3/.

Згідно п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Як вбачається з оскаржуваної постанови від 02.06.2016 року, в такій державний виконавець зазначає п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», вказуючи, що заходи щодо розшуку майна боржника виявилися безрезультатними.

Однак, суд вважає, що таке твердження державного виконавця помилковим з огляду на наступне.

Частиною 1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Однак суд вважає, що головним державним виконавцем не було вжито всіх можливих заходів для зясування перебування майна боржника, а відтак, що повернення ним виконавчого документу стягувачеві було передчасним, оскільки відповідно до положень ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування чи місцезнаходження боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини державний виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини. У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника державний виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання органами внутрішніх справ. Розшук боржника - фізичної особи, дитини, розшук транспортних засобів боржника здійснюють органи внутрішніх справ, а розшук боржника - юридичної особи та іншого майна боржника організовує державний виконавець. Розшук оголошується відповідно за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання, перебування, місцезнаходженням боржника чи місцезнаходженням його майна, або за місцем проживання (місцезнаходженням) стягувача. Витрати органів внутрішніх справ, пов'язані з розшуком боржника - фізичної особи, дитини за виконавчими документами про відібрання дитини або транспортних засобів боржника, стягуються з боржника за ухвалою суду. Витрати, пов'язані з організацією розшуку боржника - юридичної особи або іншого майна боржника, стягуються з боржника у порядку, встановленому цим Законом . Незвернення державного виконавця до суду у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, а також інші дії та бездіяльність державного виконавця, пов'язані з розшуком боржника або його майна, можуть бути оскаржені у десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Крім того, ч.7 ст.52 згаданого закону, передбачено, що, у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує десяти розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване це житло, не здійснюється. У такому разі державний виконавець зобов'язаний вжити всіх заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

З наведеного випливає, що головним державним виконавцем належних дій, передбачених цим законом вчинено не було.

Крім цього, ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено вичерпний перелік підстав для повернення виконавчого документа, однак при здійсненні головним державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку майна боржника, виявились безрезультатними.

Відповідно до ст.60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно з ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч. 2 ст. 387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії неправомірними та зобов'язує державного виконавця (іншу посадову особу) державної виконавчої служби задовольнити вимогу скаржника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що скарга Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» на дії Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві підставна, обґрунтована та така, що підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.60, 197, 383 ЦПК України, Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,-

ухвалив:

скаргу задоволити.

Визнати дії державного виконавця Галицького ВДВС Львівського МУЮ про винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 02.06.2016 р. неправомірними;

Скасувати постанову державного виконавця Галицького ВДВС Львівського МУЮ про винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 02.06.2016 р.;

Зобовязати державного виконавця відновити виконавче провадження про стягнення заборгованості за спожитий природний газ з ОСОБА_1 на суму 1984,31 грн.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області протягом п'яти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя В.Ф. Романюк