Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 314/2524/15 Головуючий у 1 інстанції: Кофанов А.В.
№ провадження 22-ц/778/3463/16 Суддя-доповідач: Савченко О.В
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„28" липня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, як законного представника неповнолітньої ОСОБА_3, на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 23 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, який в ході розгляду справи був уточнений, до ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання права власності.

В обґрунтування позову зазначала, що її бабусі ОСОБА_6 належав на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1.

23 листопада 1990 року бабусі склала заповіт, яким заповідала все майно в рівних частках її матері ОСОБА_7 та її брату ОСОБА_8

ІНФОРМАЦІЯ_3 року бабуся померла.

Після її смерті спадкоємцями за заповітом стали ОСОБА_9- її мати та брат ОСОБА_8, які у встановлений законом строк звернулись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року її мати ОСОБА_9 померла, а ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер її брат ОСОБА_8

У зв»язку зі смертю матері та брата, спадкоємцями в порядку представлення стали: вона, неповнолітня дочка брата - ОСОБА_3, та її брат ОСОБА_5, який відмовився від своєї частки у спадщині на її користь.

Посилаючись на зазначені обставини, просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_9, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 23 червня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 в порядку спадкування після ОСОБА_6 та ОСОБА_9 право власності на 1/2 частину житлового будинку № АДРЕСА_1.

Вказане рішення було оскаржено ОСОБА_2 в апеляційному порядку і рішенням апеляційного суду Запорізької області від 27 січня 2016 року позов ОСОБА_10 було задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_10 право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частку житлового будинку АДРЕСА_1, після смерті матері ОСОБА_9, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 червня 2016 року зазначене рішення апеляційного суду Запорізької області від 27 січня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 - законний представник неповнолітньої ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким зменшити розмір частки жилого будинку, на яку ОСОБА_4 просить визнати право власності в порядку спадкування після смерті матері.

При новому апеляційному розгляді, заслухавши у засіданні суду доповідача, пояснення ОСОБА_4, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За вимогами ст.. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Ухвалене по даній справі рішення вказаним вимогам у повній мірі не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_4 , суд першої інстанції виходив з того, що після смерті ОСОБА_6 спадщину прийняли ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у рівних частках - по 1 / 2 частці спірного будинку. Після смерті ОСОБА_9 із заявами про прийняття спадщини звернулися її діти: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 При цьому суд застосував положення ст.. 1267 ЦК України та визнав за ОСОБА_4 у порядку спадкування після ОСОБА_6 та ОСОБА_9 право власності на 1 / 2 частку житлового будинку.

З таким висновком суду погодитися не можна, оскільки він не відповідає фактичними обставинами справи та вимогам норм матеріального права.

Судом встановлено, що 23 листопада 1990 року ОСОБА_6 склала заповіт, за яким все своє майно заповіла ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у рівних частках.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_6 померла, на момент смерті їй на праві власності належав житловий будинок АДРЕСА_1.

Спадкоємці за заповітом: ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на день смерті проживали разом із спадкоємцем та фактично прийняли спадщину у рівних частках (ст. 548 ЦК УРСР).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_9, після смерті якої спадкоємцями є: дочка ОСОБА_4, син ОСОБА_5, які прийняли спадщину, подавши відповідні заяви до нотаріальної контори(а.с.71,72), та син ОСОБА_8, який прийняти спадщину не встиг, оскільки помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Спадкоємцем ОСОБА_8 першої черги являється його неповнолітня дочка ОСОБА_3, яка в особі законного представника ОСОБА_2 подала відповідну заяву до Вільнянської державної нотаріальної контори Запорізької області та прийняла спадщину після померлої ОСОБА_9 у порядку спадкової трансмісії.

Відповідно до ст.. 548 ЦК УРСР, який діяв на час смерті ОСОБА_6, для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Згідно з вимогами п.1 ч.1 та ч.2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він довів, що вступив в управління або користування спадковим майном. Доказом цього може бути наявність у спадкоємця ощадної книжки на ім.»я померлого, іменних цінних паперів, квитанцій про оплату комунальних та інших послуг, обов»язкового страхування майна та інших документів, виданих на ім.»я померлого, на майно, користування, управління і розпорядження ким можливе тільки після оформлення прав на нього.

Факт прийняття ОСОБА_9 та ОСОБА_8 спадщини після смерті ОСОБА_6 підтверджується даними довідки виконавчого комітету Петро-Михайлівської сільської ради Вільнянського району № 319 від 05.05.2015 року(а.с.14), згідно яким на день смерті ОСОБА_6 разом з нею були зареєстровані та проживали за адресою: АДРЕСА_2, зокрема, її дочка ОСОБА_9, онук ОСОБА_8

Оскільки за заповітом ОСОБА_6 їх частки у спадковому майні були рівними, кожен із них успадкував по 1/ 2 частці спірного будинку.

На вказану обставину, а саме на те, що до складу спадкового майна після смерті ОСОБА_9 входила лише 1 / 2 частка, а не весь будинок АДРЕСА_2, суд належної уваги не звернув.

Розглядаючи справу по суті, не врахував суд і положення ч.1 ст. 1276 ЦК України, якою передбачено, що якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов»язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Відповідно до ч.1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Таким чином, враховуючи, що спадкоємцями після смерті ОСОБА_9 являлися не тільки ОСОБА_4 та її брат ОСОБА_5, але в порядку спадкової трансмісії і дочка ОСОБА_8 - неповнолітня ОСОБА_3, частка позивача в успадкованому будинку після смерті матері складає 1 / 6 ( 1 / 2 частка поділена на 3), а не 1 / 2 частку, як помилково визначив суд.

Додану до матеріалів заяву, складену від імені ОСОБА_5 про те, що він згоден із позовом про визнання за ОСОБА_4 права власності на 1 / 2 частку будинку АДРЕСА_1 і що відмовляється від своєї частки на її користь(а.с.81), суд безпідставно розцінив в якості угоди між спадкоємцями про зміну частки, оскільки наведений висновок суду ґрунтується на невірному тлумаченні положень ст.. 1267 ЦК України.

Порядок же відмови спадкоємця від прийняття спадщини врегульований ст. 1273 ЦК України, згідно якої спадкоємець за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом шести місяців з часу відкриття спадщини. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи, заяву про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_9 ОСОБА_5 подав 16.12.2014 року(а.с.72), заява ж про відмову від спадщини в порядку ст.. 1273 ЦК України ним не подавалась, у зв»язку з чим підстав враховувати його частку у спадщині при визначені розміру спадкової частки позивачки у спірному будинку суд не мав.

Таким чином, при розгляді справи суд не повно зв»ясував фактичні обставини та неправильно застосував норми матеріального права, у зв»язку з чим ухвалене по справі рішення підлягає скасуванню в порядку ст.. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення, яким позов ОСОБА_4 слід задовольнити частково і визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_9 на 1 / 6 частку житлового будинку АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, як законного представника неповнолітньої ОСОБА_3, задовольнити.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 23 червня 2015 року по даній справі скасувати та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання права власності задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_10 право власності в порядку спадкування за законом на 1 / 6 частку житлового будинку АДРЕСА_1, після смерті матері ОСОБА_9, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: