Справа № 686/8477/16-ц
23 червня 2016 р. м. Хмельницький
Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у складі:
головуючого - судді Логінової С.М.,
при секретарі Ленчицькій А.Б.,
за участю позивача - ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Хмельницькбудзамовник» про стягнення заборгованості по заробітній платі, моральної шкоди та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до комунального підприємства «Хмельницькбудзамовник» про стягнення заборгованості по заробітній платі, посилаючись на те, що позивач працювала на посаді маляра-штукатура комунального підприємства «Хмельницькбудзамовник» з 2000 р. по 10 грудня 2015 р.
Спору щодо розміру нарахованої, але не виплаченої заробітної плати між позивачем та відповідачем не має.
Невиплата заробітної плати до звільнення, у день звільнення та після звільнення завдає позивачеві серйозних моральних та матеріальних збитків.
Позивач зазнала моральні страждання через неможливість утримувати свою сім'ю, оплачувати комунальні платежі та вести нормальний спосіб життя, оскільки окрім заробітної плати інших джерел доходу немає.
ОСОБА_1 посилається на те, що з урахуванням принципу розумності та справедливості, сума компенсації в розмірі 3000 грн. є співрозмірною завданих позивачеві моральних збитків через невиплату заробітної плати.
Розмір середнього заробітку за період затримки розрахунку, тобто з 10 грудня 2015 р. по день задоволення позову відповідно до ст. 117 Кодексу Законів про працю України просить стягнути з відповідача, виходячи із мінімально діючої заробітної плати, який встановлено в державі.
У подальшому ОСОБА_1 позовні вимоги уточнила та просить стягнути з відповідача:
- 3000 грн. компенсації за моральну шкоду через невиплату заробітної плати.
Представник відповідача у судове засідання не зявився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, але про причини своєї неявки не повідомив. Суд приходить до висновку ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечив проти такого вирішення справи.
Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.
Згідно ст. 94 КЗпП України, заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.
Згідно ст. 2 Закону України «Про оплату праці», основна заробітна плата це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норм часу, виробітку, обслуговування, посадові обовязки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 означеного Закону, працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Згідно із ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором…, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Судом встановлено, що наказом № 153 від 10.12.2015 р. «Про припинення трудового договору» ОСОБА_1 була звільнена з 10.12.2015 р. за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням з комунального підприємства "Хмельницькбудзамовник".
Згідно відомості на виплату грошей № 506 від 16.12.2015 р. було виплачено 600,00 грн., згідно відомості на виплату грошей № 517 від 17.12.2015 р. - 383,24 грн., згідно відомості на виплату грошей № 519 від 17.12.2015 р. - 316,76 грн., згідно відомості на виплату грошей № 542 від 29.12.2015 р. - 700 грн., згідно відомості на виплату грошей № 9 від 05.01.2016 р. - 800 грн., згідно відомості на виплату грошей № 16 від 20.01.2016 р. - 500 грн., згідно відомості на виплату грошей № 27 від 10.02.2016 р. - 1000 грн., згідно відомості на виплату грошей № 33 від 3.03.2016 р. - 350 грн., згідно відомості на виплату грошей № 49 від 21.03.2016 р. - 500 грн., згідно відомості на виплату грошей № 57 від 1.04.2016 р. - 300 грн., згідно відомості на виплату грошей № 68 від 14.04.2016 р. - 300 грн., згідно відомості на виплату грошей № 87 від 12.05.2016 р. - 63,40 грн., згідно відомості на виплату грошей № 88 від 12.05.2016 р. - 36,60 грн., згідно відомості на виплату грошей № 91 від 16.05.2016 р. - 1000 грн.
Судом встановлено, що 23.06.2016 р. відповідач виплатив ОСОБА_1 2345,59 грн., що підтверджується квитанцією банку від 23.06.2016 р.
Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Ст. 117 КЗпП України передбачена відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Так, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Конституційний Суд України в Рішенні від 22 лютого 2012 р. № 4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 2371 цього Кодексу роз'яснив, що за ст. 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу, а саме - в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунки працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період
затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 при звільненні не отримала повного розрахунку при звільненні, що є підставою для відповідальності відповідача у відповідності до вимог ст.117 КЗпП України.
Відповідно до абз. 3 п. 2 розділу II Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.95 р., середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.
Відповідно до п. 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.95 р., нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Виходячи з наведених вище правил обчислення середньої заробітної плати, середньоденний заробіток на однин робочий день позивача складає 277 грн. 24 коп., який розраховано наступним чином: 4704,70 грн. - заробітна плата за жовтень 2015 р. + 4444,34 грн. - заробітна плата за листопад 2015 р. = 9149,04 грн.; 33 робочих днів у жовтні-листопаді 2015 р.
Згідно правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 01.04.2015 року № 6-41 цс 15, від 16.01.2012 року № 6-54 цс11, від 21.11.2011 року № 6-60 цс11, у разі виникнення спору про розміри належних звільненому працівникові сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь працівника або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позовних вимог працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд визначає розмір такого відшкодування з урахуванням розміру спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.
При визначенні розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, судом взято до уваги, що розмір належних звільненому працівникові сум був зясований під час судового розгляду справи, а тому відповідно до положень ст. 117 КЗпП України розмір відшкодування за час затримки розрахунку необхідно визначити з урахуванням істотності суми заборгованості порівняно із середнім заробітком.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що на користь ОСОБА_1 слід стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунки при звільненні у сумі 6000 грн.
Відповідно до ст. 2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Суд приходить до висновку що у відповідності до принципів розумності, справедливості, конкретних обставин справи, з урахуванням моральних страждань, яких зазнала позивач, втрати нормальних життєвих зв'язків, що вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя, слід стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 500,00 грн.
Відповідно до п. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Таким чином, з відповідача у дохід держави слід стягнути судовий збір за вимогу майнового характеру сумі 250,63 грн. (551,20х45,47:100).
Позов в частині стягнення моральної шкоди заявлено з ціною 3000 грн. та задоволено на суму 500 грн., тобто на 16,66 % (500х100:3000). Отже, з відповідача у дохід держави слід стягнути судовий збір за вимогу про відшкодування моральної шкоди у сумі 91,83 грн. (551,20х16,66:100).
Керуючись ст.ст. 10, 11, 213, 215, 226 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 94, 115, 117, 2371 КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», Постановою Кабінету Міністрів України № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.95 року, п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд
позов ОСОБА_1 до комунального підприємства «Хмельницькбудзамовник» про стягнення заборгованості по заробітній платі, моральної шкоди та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні задовольнити частково.
У решті позову відмовити.
Стягнути з комунального підприємства «Хмельницькбудзамовник» у дохід держави судовий збір у сумі 342 грн. 46 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
На рішення через суд першої інстанції, який його ухвалив, може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Хмельницької області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особою, без участі якої проголошено рішення - протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Логінова С.М.