АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Справа № 756/13294/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5306/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Белоконна І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди, в якому просив стягнути з відповідача майнову шкоду завдану ДТП у розмірі 35 646,1 грн., 5000 грн. моральної шкоди та витрати на правову допомогу.

В обґрунтування заявлених вимог, посилався на те, що 06.08.2014 в м. Києві з вини відповідача сталося ДТП, в результаті чого був пошкоджений автомобіль позивача. Вартість ремонту пошкодженого автомобіля складає 35 562,10 грн. За проведення технічного обстеження позивачем додатково сплачено 84,00 грн. Відповідач добровільно в позасудовому порядку відмовилася відшкодувати шкоду.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь позивача 35 646,1 грн. майнової шкоди, 1 000 грн. моральної шкоди та 366,46 грн. витрат на сплату судового збору.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 09 грудня 2015 року заяву залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним заочним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення норм матеріального і процесуального права, просила заочне рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов частково, а саме стягнути майнову шкоду визначену внаслідок проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи.

В обґрунтування заявлених вимог апелянт посилалася на те, що суд першої інстанції незаконно ухвалив заочне рішення, не надавши відповідачу можливості захищати свої права. Такими діями суду першої інстанції відповідача було позбавлено можливості заявити клопотання про призначення експертизи, якою б можливо було чітко визначити завдану позивачу шкоду внаслідок здійснення ДТП. З наданим же розрахунком позивачем, апелянт категорично не погоджується, оскільки в ньому не відмежовано пошкоджень, які були здобуті внаслідок ДТП та попередніх пошкоджені транспортного засобу.

У судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_3 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 заперечував проти апеляційної скарги та просив її відхилити.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка Д.Р., пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно постанови Оболонського районного суду м. Києва від 05 вересня 2014 року по справі №3-4898/14 ОСОБА_1 (відповідач) визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.3).

Відповідно до зазначеної постанови відповідач порушила п. 2.3 Правил дорожнього руху України, що призвело до пошкодження транспортного засобу «Хюндай-Санта Фе», реєстраційний номер НОМЕР_1, власником якого є позивач ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.9).

Згідно рахунків-фактури № АБ-0006251 та № АБ-0006255 від 12 серпня 2014 року загальна вартість ремонту автомобіля позивача становить 35 562,10 грн. (а.с.4-5), що було встановлено суб'єктом оціночної діяльності за послуги якого було сплачено 84,00 грн. (а.с.6).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із наявних в матеріалах справи доказів та прийшов до висновку, що оскільки відповідач завдав матеріальної шкоди позивачу, то він повинен її відшкодувати.

Також суд, оцінивши з точки зору розумності та справедливості, прийшов до висновку про компенсацію моральної шкоди позивачу у розмірі 1 000 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, зважаючи на таке.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає, оскільки суд першої інстанції дослідив усі наявні в матеріалах справи докази і ухвалив законне та обґрунтоване рішення, виходячи із наявних доказів, яке відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 р. встановлено, що відповідно до положень ст. 10-11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Положенням ст.10 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень ч.3 ст.10 та ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянтом не надано доказів та обґрунтувань, які б підтверджували незаконність рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не правильно взяв до уваги рахунок-фактуру щодо пошкоджень транспортного засобу та необхідність призначення судового товарознавчої експертизи, щоб визначити реальні збитки.

Так, в матеріалах справи міститься рахунки-фактури № АБ-0006251 та № АБ-0006255 від 12 серпня 2014 року загальна вартість ремонту автомобіля позивача становить 35 562,10 грн.

Дані рахунки є чинними. Жодних даних, які б підтверджували їх неналежність суду надано не було.

Інших даних щодо розміру збитків матеріали справи не містять і апелянтом суду надано не було, а тому суд першої інстанції правильно брав за основу саме вказані дані.

Заявлене клопотання про проведення експертизи апелянт не підтримала. Інших доводів на підтвердження своїх заперечень щодо рішення суду першої інстанції та належних доказів не надала.

Колегія суддів встановила, що автомобіль позивача було реалізовано та знято з обліку для реалізації 26.06.2015р., що підтверджується довідкою територіального сервісного центру № 8043 регіонального сервісного центру МВС в м. Києві № 83.

Колегія суддів приймає до уваги доводи апелянта про те, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права щодо виклику відповідача у судове засідання, проте дана обставина не є підставою для скасування рішення, оскільки відповідно до ч.3 ст. 309 ЦПК України, порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, проте колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції правильно визначився з виниклими правовідносинами сторін та ухвалив правильне по суті рішення я, виходячи з наявних у матеріалах справи доказів.

Враховуючи викладене, заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року колегія суддів вважає обґрунтованим та таким, що ухвалене з додержанням вимог закону. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду першої інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст. 218,303-305, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді