Справа № 2-7652/11
Провадження № 6/161/261/16
У Х В А Л А

04 травня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої судді Плахтій І.Б.

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку подання Другого відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И В :

Державний виконавець Другого ВДВС Луцького МУЮ звернувся в суд з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2

Подання мотивує тим, що на виконанні у Другому ВДВС Луцького МУЮ знаходиться виконавчий лист №2-7652 від 19.03.2012 року виданий Луцьким міськрайонним судом Волинської області щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 та аліментів на утримання дружини до досягнення донькою трьох років.

В добровільному порядку аліменти ОСОБА_2 не сплачує, боржник ухиляється від виконання покладених на нього зобовязань.

Просить суд, з метою забезпечення виконання рішення суду тимчасово обмежити право виїзду за межі України боржника ОСОБА_2

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.197 ЦПК України.

Дослідивши матеріали подання, суд приходить до висновку, що подання до задоволення не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Як вбачається з матеріалів подання, на примусовому виконанні у Другому ВДВС Луцького МУЮ у Волинській області знаходиться виконавчий лист №2-7652 від 19.03.2012 року виданий Луцьким міськрайонним судом Волинської області щодо стягнення з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 в користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн. від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 01.11.2011 року та аліменти на утримання ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 150 грн. від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 трьох років, починаючи з 01.11.2011 року.

Постановою старшого держаного виконавця Другого ВДВС Луцького МУЮ від 29.03.2012 року за вищевказаним судовим наказом відкрито виконавче провадження та зобовязано боржника виконати рішення суду в добровільному порядку.

Із змісту вимог ст. 33 Конституції України, ст. 313 ЦК України, п.18 ч.3 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України, і вїзду в Україну громадян України», в їх системному звязку, вбачається, що право особи на свободу пересування може бути обмежено лише у виключних випадках у звязку з навмисними діями останнього, що спрямовані на ухилення від виконання обовязків по виконанню рішення суду.

Згідно з п.18 ч.3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника -- фізичної особи або керівника боржника -- юридичної особи за межі України -- до виконання зобовязань за рішенням.

Відповідно до ч.2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

З матеріалів подання вбачається, що державним виконавцем проводилися дії щодо виявлення коштів та майна боржника, на які можна звернути стягнення.

За результатами таких дій встановлено, що за боржником ОСОБА_2 майно, на яке можна звернути стягнення в рахунок погашення боргу не виявлено.

Згідно зі ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника -- фізичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Зазначене право державного виконавця, у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, передбачено п.18 ч.3 ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження».

Зі змісту вимог ст. 33 Конституції України, ст. 313 ЦК України, п.18 ч.3 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України, і вїзду в Україну громадян України», в їх системному звязку, вбачається, що право особи на свободу пересування може бути обмежено лише у виключних випадках у звязку з навмисними діями останнього, що спрямовані на ухилення від виконання обовязків по виконанню рішення суду.

Особа, яка має невиконані зобовязання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Відповідно до положень ч. 2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання субєкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобовязання».

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання.

Ухилення боржника від виконання своїх зобовязань є оціночним поняттям.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути обєктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обовязків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обовязків, передбачених ч. 6 ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Поняття «ухилення від виконання зобовязань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обовязку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обовязок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього обєктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

При зверненні з поданням до суду державним виконавцем не надано доказів, які свідчать, що ОСОБА_2 свідомо ухиляється від виконання рішення суду.

Подання не містить жодних даних про вимоги від державного виконавця до боржника щодо надання відомостей про його доходи та майно.

Відсутні докази про те, що боржник вчиняв дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не надавав у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно; про рахунки у банках чи інших фінансових установах; не зявлявся за викликом державного виконавця; на вимогу державного виконавця не повідомляв письмово останнього про майно, що може перебувати в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Сама наявність у боржника невиконаних зобовязань, про що вказує державний виконавець, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього судовим рішенням обовязків.

Суд вважає, що в даному випадку державним виконавцем у поданні не доведено факт ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобовязань.

З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що в задоволенні подання слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 119, 210, 377-1 ЦПК України, ст. 33 Конституції України, ст. 313 ЦК України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України, і вїзду в Україну громадян України», ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні подання Другого відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги в пятиденний строк з дня отримання її копії.

Суддя Луцького міськрайонного суду І.Б. Плахтій