Ухвала

іменем україни

4 липня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ДемяносоваМ.В., Леванчука А.О., Парінової І.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» про розірвання договору оренди землі, стягнення заборгованості з орендної плати, 3% річних та інфляційних втрат, за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_5, на рішення Сумського районного суду Сумської області від 25 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 26 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що йому на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 2,7200 га, що розташована на території Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 4 січня 2005 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» (далі - ТОВ «Агрофірма «Косівщинська») було укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого він передав у строкове платне користування відповідачу зазначену земельну ділянку.

1 січня 2009 року між сторонами було укладено додатковий договір до вищевказаного договору оренди землі, за умовами якого було збільшено плату за користування земельною ділянкою з 442 грн до 1 083 грн 75 коп. на рік.

На підставі договору оренди землі від 4 січня 2005 року відповідач користувався належною йому земельною ділянкою у період з вересня 2006 року по грудень 2013 року включно.

У 2011-2012 роках ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» не виплачувала йому орендну плату за користування земельною ділянкою і лише 30 грудня 2013 року відповідач сплатив йому 1 712 грн 89 коп. орендної плати за 2011-2012 роки та 1 712 грн 89 коп. орендної плати за 2013 рік, всього 3 425 грн 78 коп.

Зважаючи на прострочену відповідачем заборгованість з орендної плати, позивач просив розірвати договір оренди землі від 4 січня 2005 року та стягнути з відповідача на його користь 2 636 грн 95 коп. заборгованості з орендної плати, 3 % річних та інфляційних втрат.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 25 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 26 квітня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить частково скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із ухваленням нового рішення у справі про розірвання договору оренди землі.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржувані у справі судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та дійшли обґрунтованого висновку про недоведеність заявлених ОСОБА_4 позовних вимог. При цьому суди правильно встановили фактичні обставини у справі, які свідчать про відсутність доказів систематичного невиконання відповідачем договірних зобов'язань. З огляду на це підстав для розірвання договору оренди землі немає.

Наведені в касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими і правильність вищезазначених висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, відхилити, рішення Сумського районного суду Сумської області від 25 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 26 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

М.В. Демяносов
А.О. Леванчук І.К. Парінова

Колегія суддів: