Ухвала

іменем україни

13 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М.,

Нагорняка В.А., ПисаноїТ.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, третя особа - фізична особа - підприємець ОСОБА_4, про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення апеляційного суду Запорізької області від 17 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа - фізична особа - підприємець ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4), про стягнення заборгованості.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 15 грудня 2006 року та 30 липня 2008 року було укладено кредитні договори відповідно № 0 та № 0, між публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») та ФОП ОСОБА_4, відповідно до умов яких банк зобов'язувався надати останній кредитні кошти, а ОСОБА_4 зобов'язувалася прийняти та належним чином використовувати і повернути кредит в порядку і на умовах, визначених договорами. Вказувало, що 21 серпня 2012 року у забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором від 15 грудня 2006 року № 0 між позивачем, ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 2008728, відповідно до якого поручитель зобов'язувався перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником своїх зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій та пені, у розмірі та у випадках, передбачених кредитним договором. Крім того, 30 липня 2008 року у забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором від 30 липня 2008 року № 0 між позивачем та відповідачем було укладено договір поруки № 220544, за умовами якого поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи повернення кредитних коштів, сплату процентів за користування ними, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами цього кредитного договору.

У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору у позичальника утворилась заборгованість за кредитним договором від 15 грудня 2006 року № 0 станом на 18 лютого 2014 року в розмірі 2 121 648 грн 95 коп., яка складається із: 1 868 183 грн 14 коп. заборгованості за кредитом, 241 239 грн 70 коп. заборгованості за відсотками, 2 691 грн 66 коп. заборгованості з пені за несвоєчасну сплату платежів за кредитом, 9 534 грн 45 коп. заборгованості з пені за несвоєчасну сплату платежів за відсотками; заборгованість за кредитним договором від 30 серпня 2008 року № 0 станом 20 березня 2014 року у розмірі 588 627 грн 43 коп., яка складається із: 515 767 грн 60 коп. заборгованості за кредитом, 68 978 грн 96 коп. заборгованості за відсотами, 837 грн 17 коп. заборгованості з пені за несвоєчасну сплату платежів за кредитом, 3 043 грн 70 коп. заборгованості з пені за несвоєчасну сплату платежів за відсотками.

Враховуючи вищевикладене та виходячи з того, що позичальник та поручитель несуть солідарну відповідальність, позивач просив суд стягнути з відповідача вказану суму боргу.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 січня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 15 грудня 2006 року в розмірі 2 121 648 грн 95 коп., заборгованість за кредитним договором від 30 липня 2008 року в розмірі 588 627 грн 43 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 17 листопада 2015 року заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 січня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушила умови виконання кредитного договору в частині своєчасної сплати кредитних платежів та відсотків, а тому банк набув право на стягнення кредитної заборгованості з урахуванням солідарної відповідальності із поручителя.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд вважав, що відсутні підстави для задоволення позову, оскільки позивачем не доведено передачу та набуття ним права вимоги за кредитами до поручителя. Також вважав, що укладеною додатковою угодою до кредитного договору було збільшено обсяг відповідальності поручителя.

Проте із вказаними висновками апеляційного суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судами встановлено, що 15 грудня 2006 року та 30 серпня 2008 року було укладено кредитні договори, відповідно № 0 та № 0, відповідно до умов яких банк зобов'язувався надати ОСОБА_4 кредитні кошти, а остання зобов'язувалася прийняти та належним чином використовувати і повернути кредит в порядку і на умовах, визначених договорами.

21 серпня 2012 року у забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором від 15 грудня 2006 року № 0 між позивачем, ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 2008728, відповідно до якого, поручитель зобов'язувався перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником своїх зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій та пені, у розмірі та у випадках, передбачених кредитним договором.

30 липня 2008 року у забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором від 30 серпня 2008 року № 0 між позивачем та відповідачем було укладено договір поруки № 220544, за умовами якого поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи повернення кредитних коштів, сплату процентів за користування ними, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами цього кредитного договору.

З матеріалів справи вбачається, що 08 грудня 2011 року між АТ «УкрСиббанк» та АТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г., зареєстрований в реєстрі за № 2949, 2950, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» набув статус нового кредитора за кредитними договорами, укладеними з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4

Відповідно до п. 1.1 договору купівлі-продажу права вимоги за кредитами (або кожне окремо далі - право вимоги за кредитами) означає всі права вимоги продавця в якості кредитодавця по відношенню до позичальників в якості позичальників стосовно кредитів за відповідними кредитними договорами (включаючи, в залежності від випадку, усі права, повноваження та гарантії відшкодування за ними, у кожному випадку існуючі або майбутні, надані продавцеві або на користь продавця в якості кредитодавця за такими кредитними договорами), а також права вимоги продавця по відношенню до осіб, що надають забезпечення, за відповідними договорами забезпечення.

З матеріалів справи вбачається, що копія (виписка) з додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року містить інформацію про передачу права вимоги за кредитним договором від 15 грудня 2006 року № 0 та кредитним договором від № 0, які були укладені між АБ «УкрСиббанк» та ФОП ОСОБА_4

Крім того, суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що договір поруки було укладено вже після передачі права вимоги (21 серпня 2012 року) за кредитним договором безпосередньо між АТ «ДельтаБанк» та ОСОБА_3

В переліку договорів забезпечення вказаний договір поруки від 30 липня 2008 року № 220544, укладений з ОСОБА_3 та договір застави, укладений з ОСОБА_4

Отже, апеляційний суд дійшов передчасного висновку, що позивачем не доведено передачу та набуття ним права вимоги про стягнення із ОСОБА_3 як із поручителя заборгованості за вказаними кредитними договорами без оцінки вищевказаних документів.

Крім того, не можна погодитись із висновками апеляційного суду про те, що внесені зміни до кредитного договору збільшують розмір відповідальності поручителя виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно з п. 1.2 договору поруки поручитель ознайомлений з умовами договору кредиту, ніяких заперечень, а також непорозумінь щодо його положень не має.

Пунктом 1.3.5 кредитного договору від 15 грудня 2006 року передбачено, що позичальник зобов'язаний сплачувати проценти протягом перших п'яти робочих днів кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані відсотки за користування кредитом.

Пунктом 1.3.5 додаткової угоди 1 до кредитного договору від 03 квітня 2009 року передбачено, що позичальник сплачує відсотки у строк з 01 по 10 число місяця, наступного за тим, за який були нараховані відсотки за користування кредитом.

Отже, аналізуючи зміст зазначених пунктів кредитного договору і додаткової угоди, не можна вважати, що зміна терміну внесення щомісячного платежу сплати процентів передбачає збільшення обсягу відповідальності поручителя.

З урахуванням викладеного апеляційний суд дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції не встановлені фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення справи, при ухваленні рішення були порушені норми матеріального та процесуального права, таке рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 17 листопада 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: В.М. Коротун

Л.М.Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О.Писана