У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

МазурЛ.М., Нагорняка В.А., ПисаноїТ.О.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: виконавчий комітет Вінницької міської ради, Служба у справах дітей Вінницької міської ради, про визнання недійсними свідоцтв про право власності на житло, договору купівлі-продажу та договору дарування, за касаційною скаргою представника ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_8 - ОСОБА_9 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від

31 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від

16 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: виконавчий комітет Вінницької міської ради, Служба у справах дітей Вінницької міської ради, про визнання недійсними свідоцтв про право власності на житло, договору купівлі-продажу та договору дарування.

Позивачка посилалась на те, що 12 грудня 1996 року на підставі ордеру № НОМЕР_1 їй в гуртожитку АДРЕСА_2 надано житлову кімнату № 6. Із моменту поселення у вказаній кімнаті гуртожитку позивачка разом із іншими мешканцями кімнат гуртожитку безперешкодно користувалася такими місцями загального користування як коридор та лоджія, які знаходяться в 1-й секції на першому поверсі гуртожитку. Однак, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 самовільно перепланувавши коридор та лоджію гуртожитку, з 2006 року перешкоджають їй користуватися вказаними місцями загального користування, в зв'язку з чим позивачка неодноразово зверталася до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та суду зі скаргами на дії ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 23 грудня 2008 року № 3147 вказаний гуртожиток визнано житловим будинком для малосімейних. 10 червня 2010 року виконавчим комітетом Вінницької міської ради прийнято рішення № 1242, яким затверджено акт приймальної комісії про прийняття в експлуатацію реконструйованих кімнат гуртожитку № 3, 6, 7 (секція № 1) та надано доручення комунальному підприємству «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» підготувати документи для оформлення права власності, в тому числі і на місця загального користування (коридор та лоджію).

20 жовтня 2014 року під час ознайомлення з матеріалами інвентарної справи № 102038 ОСОБА_4 стало відомо, що на підставі вказаного рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради за № 1242 виконавчий комітет Вінницької міської ради прийняв рішення № 1541 від 29 липня 2010 року та № 1679 від 12 серпня 2010 року, якими зазначені вище місця загального користування: коридор та лоджію передано у приватну власність ОСОБА_5 та ОСОБА_6, про що видано відповідні свідоцтва про право власності на житло.

Згідно з договором купівлі-продажу від 22 лютого 2011 року ОСОБА_6 продала частини вказаного коридору та лоджії ОСОБА_10, а ОСОБА_5 подарувала частини зазначених місць користування у гуртожитку ОСОБА_8, уклавши відповідний договір від 11 січня 2012 року.

18 грудня 2014 року постановою Вінницького міського суду Вінницької області, яка набрала законної сили 25 лютого 2015 року на підставі ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду, позов ОСОБА_4 задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано п. 1.6. рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 10 червня 2010 року за № 1242 «Про затвердження актів приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів», п. 4.1 рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 29 липня 2010 року за № 1541 та 3.5 рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 12 серпня 2010 року № 1679, якими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 передано у приватну власність місця загального користування вказаного будинку та на підставі яких видані відповідні свідоцтва про право власності на житло.

Враховуючи вказане, позивачка просила визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло, видане виконавчим комітетом Вінницької міської ради від 12 серпня 2010 року на ім'я ОСОБА_5 згідно з рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 12 серпня 2010 року за № 1679; визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло, видане виконавчим комітетом Вінницької міської ради 29 липня 2010 року на ім'я ОСОБА_6, згідно з рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 29 липня 2010 року за № 1541; визнати недійсним договір купівлі-продажу від 22 лютого 2011 року укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_11; визнати недійсним договір дарування частки-секції квартири від 11 січня 2012 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_8, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_12

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від

31 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 16 листопада 2015 року, позов задоволено.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на житло, видане виконавчим комітетом Вінницької міської ради 12 серпня 2010 року на ім'я ОСОБА_5 згідно з рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 12 серпня 2010 року за №1679.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на житло, видане виконавчим комітетом Вінницької міської ради 29 липня 2010 року на ім'я ОСОБА_6 згідно з рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 29 липня 2010 року за №1541.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 22 лютого 2011 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_13

Визнано недійсним договір дарування частки секції квартири від 11 січня 2011 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_8, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_14

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_8 - ОСОБА_9, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно зі ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що на підставі ордера № НОМЕР_1 від 12 грудня 1996 року ОСОБА_4 у гуртожитку АДРЕСА_2 надано житлову кімнату № 6.

Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 23 грудня 2008 року № 3147 вказаний гуртожиток визнано житловим будинком для малосімейних. 10 червня 2010 року виконавчим комітетом Вінницької міської ради прийнято рішення № 1242, яким затверджено акт приймальної комісії про прийняття в експлуатацію реконструйованих кімнат гуртожитку № 3, 6, 7 (секція № 1) територіальної громади м. Вінниці в особі Вінницької міської ради (квартиронаймачі ОСОБА_5, ОСОБА_6.) та надано доручення КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» підготувати документи для оформлення права власності, зокрема і на місця загального користування (коридор та лоджію).

На підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради за № 1242 від 10 червня 2010 року, виконавчий комітет Вінницької міської ради прийняв рішення № 1541 від 29 липня 2010 року (щодо ОСОБА_6.) та № 1679 від 12 серпня 2010 року (щодо ОСОБА_5), якими місця загального користування - коридор та лоджія, які знаходяться в 1-й секції на першому поверсі вказаного будинку передано у приватну власність ОСОБА_5 та ОСОБА_6, про що видано відповідні свідоцтва про право власності на житло.

18 грудня 2014 року постановою Вінницького міського суду Вінницької області, яка набрала законної сили 25 лютого 2015 року на підставі ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду, позов ОСОБА_4 задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано п. 1.6 рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 10 червня 2010 року за № 1242 «Про затвердження актів приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів», п. 4.1 рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 29 липня 2010 року за № 1541 та 3.5 рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 12 серпня 2010 року № 1679, якими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 передано у приватну власність місця загального користування спірного будинку на підставі яких видані відповідні свідоцтва про право власності на житло.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 02 лютого 2011 року ОСОБА_6 продала ОСОБА_7 квартиру № 3, яка складає 7/20 часток секції під № 1 і знаходиться по АДРЕСА_2.

За договором дарування частки секції квартири від 11 січня 2012 року, ОСОБА_5 подарував 31/100 частку секції № 1 квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_8

Статтею 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що передача у власність громадян житлових приміщень у гуртожитках здійснюється з одночасною передачею їм у спільну сумісну власність допоміжних приміщень (приміщень загального користування), тобто в приватну власність місця загального користування передаватися не можуть.

Відповідно до п. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою, допоміжні приміщення окремо приватизації не підлягають.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Окрім того, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, правильно виходив із того, що рішення виконавчого комітету, на підставі якого передано у приватну власність ОСОБА_5 та ОСОБА_6 місця загального користування спірного будинку, визнано протиправним та скасовано, а отже відповідачі не мали права розпоряджатися спірним майном.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судами не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_8 - ОСОБА_9 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від

31 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від

16 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Л.М. Мазур В.А. Нагорняк Т.О. Писана