Ухвала

іменем україни

15 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Кадєтової О.В., Леванчука А.О.,

Маляренка А.В., СтупакО.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_5, яка діє від імені ОСОБА_3, на рішення апеляційного суду м. Києва від 23 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 14 вересня 2007 року між цим банком та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 651 840 грн із сплатою 15 % річних та кінцевим терміном повернення до 13 вересня 2018 року. З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань 14 вересня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого в іпотеку передано трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, що належала іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим органом Київської міської ради на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 05 червня 2008 року № 966-С/КІ.

23 березня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу, на підставі якого остання набула право власності на квартиру АДРЕСА_2.

У зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором утворилась заборгованість у розмірі 1 385 299 грн 08 коп.

На підставі викладеного позивач просив задовольнити позов, у рахунок погашення кредитної заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18 травня 2015 року у позові ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 23 вересня 2015 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 травня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за договором кредиту від 14 вересня 2007 року у розмірі 1 385 299 грн 08 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_3 на праві власності, на підставі договору купівлі-продажу від 22 березня 2015 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, яка діє від імені ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає наведеним нормам процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічні положення містяться й у ч. 1 ст. 3 ЦПК України.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом установлено, що 14 вересня 2007 року між ОСОБА_4 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі -АКБ СР «Укрсоцбанк») укладено кредитний договір № 10-29/4181, відповідно до якого банк надав ОСОБА_4 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості платності та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 651 840 грн.

На забезпечення виконання позичальником взятих за кредитним договором зобов'язань 14 вересня 2007 року між тими самими сторонами укладено договір іпотеки № 02-10/3172, згідно з яким ОСОБА_4 передала в іпотеку АКБСР «Укрсоцбанк» майнові права на незакінчену будівництвом квартиру № 167, що будується за адресою: АДРЕСА_1, розташовану на 8 поверсі, загальною площею 116,40 кв. м, житловою площею 61,40 кв. м.

Згідно з п. 1.9 вищевказаного іпотечного договору після звершення будівництва та прийняття в експлуатацію нерухомого майна, зазначеного в п. 1.1 цього договору, а також після оформлення та реєстрації в установленому чинним законодавством України порядку права власності на нього за іпотекодавцем, збудована нерухомість продовжує бути предметом іпотеки. При цьому нотаріус за замовленням іпотекодержателя та за рахунок іпотекодавця реєструє обтяження іпотекою вже збудовану нерухомість, а сторони протягом трьох робочих днів укладають додаткову угоду до цього договору, в якій змінюють опис предмета іпотеки замість майнових прав на відповідне нерухоме майно із зазначенням його реєстраційних даних, оціночної вартості з посиланням на правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності іпотекодавця на це нерухоме майно.

Також установлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 23 березня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрованого в реєстрі за № 974, ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_2.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що квартира, власником якої є відповідач, не є предметом договору іпотеки № 02-10/3172, укладеного між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4

Відмовляючи у задоволенні указаного позову, суд першої інстанції правильно виходив із недоведеності та необґрунтованості заявлених позовних вимог, зазначивши, що представником позивача на підтвердження позовних вимог не було надано додаткової угоди, яку сторони повинні були укласти на виконання вказаного пункту іпотечного договору.

При цьому суд обґрунтовано відхилив доводи позивача про те, що в іпотечному договорі зазначено будівельну адресу, а після введення будинку в експлуатацію адресу було змінено, оскільки представником позивача не надано суду жодного доказу на підтвердження цієї обставини.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 58-60, 212 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Безпідставно скасувавши законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції, апеляційний суд припустився помилки в застосуванні матеріального та процесуального закону, що призвело до неправильного вирішення спору, усупереч вимогам ст. ст. 303, 304, 309, 316 ЦПК України належним чином не з'ясував характеру і суті заявлених позовних вимог, а також на порушення вимог ст. ст. 10, 57, 60, 212, 303 ЦПК України не надав належної правової оцінки зібраним у справі доказам.

Зокрема, висновок апеляційного суду про те, що відповідач ОСОБА_3, яка є власником спірної квартири, набула статус іпотекодавця, спростовується вищевказаними умовами іпотечного договору.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням рішення суду першої інстанції в силі з підстав, передбачених ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, яка діє від імені ОСОБА_3, задовольнити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 23 вересня 2015 року скасувати, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 травня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: О.В. Кадєтова

А.О.Леванчук

А.В.Маляренко

О.В.Ступак