АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Мараєва Н.Є.

при секретарі Перетятько А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління юстиції в м. Києві, Служба у справах дітей Козелецької районної державної адміністрації Черніговської області про усунення спадкоємця від права на спадкування,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 серпня 2016 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління юстиції в м. Києві, Служба у справах дітей Козелецької районної державної адміністрації Черніговської області про усунення спадкоємця від права на спадкування.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали доводи апеляційної скарги.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить усунути ОСОБА_2 від права на спадкування майна після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3, його батька, та її чоловіка.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3, з яким позивачка починаючи з 2003 року проживала однією сім'єю, а 10.09.2013 року - уклала шлюб. При цьому, позивачка зазначає, що померлий ОСОБА_3 починаючи з 2004 року та до самої смерті переніс декілька інсультів, у зв'язку з чим був прикутий до ліжка, потребував постійного догляду та матеріальної допомоги для придбання ліків та догляду лікарів.

Позивачка у встановлений законом строк звернулась до Козелецької державної нотаріальної контори Чернігівської області з заявою про прийняття спадкового майна, яке залишилось після його смерті, де й дізналась, що окрім неї з заявами про прийняття спадщини звернулися також діти померлого: ОСОБА_2 та ОСОБА_4, яка в подальшому рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 01.12.2014 року була усунута від спадкування за померлим батьком.

Позивачка вважає, що ОСОБА_2 також необхідно усунути від права на спадкування, оскільки останній ухилявся від надання матеріальної допомоги своєму батькові, який внаслідок тяжкої хвороби перебував у безпорадному стані.

Крім того, позивачка вказує, що відповідач, будучи дорослою людиною, жодного разу за своє життя не подзвонив своєму батькові та не поцікавився його станом здоров'я, в той час як останній, коли мав таку можливість, матеріально допомагав своєму сину, прописав його за місцем своєї реєстрації, постійно телефонував йому та взагалі цікався його життям.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 23.10.2013 року (а.с. 18).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2, про що свідчать копії матеріалів спадкової справи №28/2014 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 (а.с. 106-127).

Згідно ч.1 ст. 1258 ЦК Україниспадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ст. 1261 ЦК Україниу першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як встановлено судом, до Козелецької районної державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3 звернулися його спадкоємці першої черги за законом: ОСОБА_1, яка є його дружиною, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 10.09.2013 року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є його сином, що підтверджується копією свідоцтва про народження та копією свідоцтва про встановлення батьківства, виданими 23.03.1998 року, а також ОСОБА_4, яка є його донькою, про що свідчить копія свідоцтва про народження від 10.10.1989 року (а.с. 15, 63, 64, 109).

З матеріалів справи вбачається, що донька померлого ОСОБА_3 - ОСОБА_4, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01.12.2014 року у справі №761/25712/14-ц, яке набрало законної сили 06.05.2015 року, усунута від спадкування за померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 (а.с. 124-125).

При цьому, вказаним рішенням суду встановлено, що померлий ОСОБА_3 мав тяжке захворювання, потребував стороннього догляду та лікування.

Звертаючись з позовом до суду, позивачка, як на підставу для його задоволення, посилалась на те, що відповідача ОСОБА_2 також необхідно усунути від права на спадкування, оскільки останній ухилявся від надання матеріальної допомоги своєму батькові, який внаслідок тяжкої хвороби перебував у безпорадному стані, та будучи дорослою людиною, жодного разу за своє життя не подзвонив своєму батькові та не поцікавився його станом здоров'я.

Відповідно до абз. 2 ч. 3 та ч. 5 ст. 1224 ЦК Українине мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_3 через хворобу перебував у безпорадному стані та потребував стороннього догляду.

Разом з тим, обставини, на які позивач посилається як на підставу для задоволення своїх позовних вимог, зокрема, стосовно того, що спадкодавець потребував матеріальної допомоги відповідача, який умисно ухилявся від її надання, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки, як встановлено судом, відповідач ОСОБА_2 на момент смерті батька був неповнолітнім.

Крім того, судом встановлено та не оспорюється сторонами, що ОСОБА_2 з 04.05.2005 року по 31.08.2014 року проживав та навчався у Щорській загальноосвітній школі - інтернаті І-ІІ ступенів Чернігівської обласної ради, тобто перебував на повному державному забезпеченні, у зв'язку з чим не мав змоги матеріально допомагати своєму батькові.

Вірно судом не прийнято до уваги твердження позивачки про те, що відповідач жодного разу не приїжджав до батька та взагалі не цікався його життям і здоров'ям, оскільки, відповідач, будучи неповнолітнім, не мав змоги без супроводу вихователя виїжджати до Києва, що підтверджується наявною в матеріалах справи характеристикою на ОСОБА_2 із Щорської ЗОШ-інтернату І-ІІ ступеня Чернігівської обласної ради від 15.02.2016 року.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 одного разу побував у свого батька вдома, але у супроводі вихователя, яка їхала в Київ по справах закладу.

Таким чином, беручи до уваги те, що обставини на які посилається позивачка як на підставу для задоволення своїх позовних вимог не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, ОСОБА_2 є рідним сином ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_2 НОМЕР_1 та свідоцтвом про встановлення батьківства НОМЕР_2 виданими 23.03.1998 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати ОСОБА_2 - ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_3, виданого відділом реєстрації смерті у м. Києві 25.10.2007 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько ОСОБА_2 - ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_4 виданого відділом реєстрації смерті у м. Києві 23.10.2013 року.

Розпорядженням Козелецької районної державної адміністрації №341 від 02.12.2013 року неповнолітньому ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який перебував у Щорській загальноосвітній школі-інтернаті І-ІІ ст. встановлено статус дитини - сироти.

ОСОБА_2 з 04.05.2005 року по 31.08.2014 року проживав і навчався у Щорській загальноосвітній школі - інтернаті І-ІІ ступенів Чернігівської обласної ради, що підтверджується довідкою Щорської ЗОШ- інтернату №353 від 17.11.2015 року.

Як вбачається з характеристики, наданої Щорською загальноосвітньою школою - інтернат І-ІІ ступенів Чернігівської обласної ради, ОСОБА_2 позитивно характеризується за місцем навчання. Він добре усвідомлював обов'язки школяра та цікавився навчанням. Кожного року досягав високого рівня знань, нагороджений Похвальними листами. З 8-го класу єдиний відмінник у класі, мав бажання вчитися, цікавився усіма шкільними предметами. ОСОБА_2 постійно спілкувався з бабусею та батьком.

Відповідно до інформації стосовно випускника Щорської ЗОШ-інтернату І-ІІ ступенів ОСОБА_2, адміністрація Щорської ЗОШ-інтернату І- II ступенів повідомила, що вихованець ОСОБА_2 перебував в закладі з 04.05.2005 року по 31.08 2014 року. Дитина потрапила з притулку для неповнолітніх м. Чернігів (а.с. 177).

За час перебування в закладі батько дитини, ОСОБА_3, постійно піклувався про сина, телефонував, щомісяця надсилав поштові перекази. Одного разу син побував у батька вдома у м. Києві, але у супроводі вихователя, яка їхала туди в справах закладу. Дитину одну відпускати до батька адміністрація не мала змоги, тому що хлопець неповнолітній, а відстань до Києва завелика, але батько з сином постійно спілкувалися в телефонному режимі (а.с. 177).

З довідки Городнянської загальноосвітньої школи-інтернат І-ІІІ ступенів Чернігівської обласної ради від 18.11.2015 року вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 20.09.2014 року і по теперішній час знаходиться на вихованні в Городнянській загальноосвітній школі-інтернаті І-ІІІ ступенів та перебуває на повному державному забезпеченні (а.с. 215).

Отже, доводи позивача про те, що відповідач ОСОБА_2 під час хвороби батька ухилявся від надання йому матеріальної допомоги є безпідставними, такими, що не відповідають дійсним обставинам справи та спростовуються тим, по відповідач ОСОБА_2 на день смерті батька був неповнолітній, який перебував на повному державному забезпеченні, тому не мав змоги допомогти своєму батьку.

На день смерті батька ОСОБА_2 виповнилось лише 15 років.

Згідно роз'яснень в п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року, факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади).

При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Крім того, при розгляді таких справ суду належить з'ясовувати чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає не доведеним факт ухилення відповідача ОСОБА_2 від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця - ОСОБА_3, оскільки відповідач, який перебував на повному державному забезпеченні, через неповнолітній вік не мав можливості надавати допомогу своєму батькові ні матеріальну, ні будь-яку іншу допомогу, так як не міг приїхати до батька самостійно в інший населений пункт без дозволу і супроводу викладачів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 серпня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді