справа №619/2243/16-ц
провадження №2/619/1260/16
РІШЕННЯ

Іменем України

21 липня 2016 року Дергачівський районний суд Харківської області

у складі: головуючого судді - Нечипоренко І.М.

за участю секретаря

судового засідання - ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дергачі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 селищної ради Дергачівського району Харківської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування,

встановив:

Позивач просить суд ухвалити рішення, згідно якому визнати за нею право власності на житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 22,5кв.м, житловою площею 13,8кв.м, огорожу №2, що розташовані за адресою: смт Козача Лопань Дергачівського району Харківської області вул. Жигаївка, 23 в порядку спадкування за законом посилаючись на те, що рішенням №17 від 19.08.1963 року виконавчого комітету ОСОБА_3 селищної ради земельну ділянку площею 700 кв.м по вул. Жовневій №13-А в смт Козача Лопань було виділено її тітці - ОСОБА_4 в безстрокове користування для будівництва індивідуального житлового будинку. Потім нумерація будинку № 13-А та назва вулиці Жовтневої змінено на вул. Жигаївка, 23. Виконавши будівництво ОСОБА_4 не оформила право власності та померла 04.01.2004 року. Спадщину після її смерті прийняла її рідна сестри ОСОБА_2 (до шлюбу ОСОБА_4) ОСОБА_5 та мати позивача, оскільки разом проживали на момент смерті спадкодавці. Мати померла 16.08.2012 року, спадщину вона прийняла шляхом звернення з заявою про прийняття спадщини, однак, їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадковий будинок.

Представник відповідача ОСОБА_3 селищної ради Дергачівського району Харківської області у судове засідання не зявився, надавши заяву, в якій повідомляється, що проти позову не заперечують, просять справу слухати без їх участі.

У судове засідання позивач не зявилася, надавши заяву, в якій просить справу розглядати без її участі, підтримуєь позовні вимоги в повному обсязі.

Суд, вивчивши надані докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до довідки Слатинського комунального підприємства технічної інвентаризації «Інвентаризатор» житловий будинок №23 по вул. Жовтневій в смт Козача Лопань був збудований ОСОБА_6 в 1967 році. На імя ОСОБА_6 укладено договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки, посвідчений Дергачівською держнотконторою від 30.12.1963 року за №4076. Згідно рішення ОСОБА_3 селищної ради №17 від 19.08.1963 року ОСОБА_6 відведена земельна ділянка площею 700кв.м для будівництва будинку. Раніше будинок був під номером 13-а по вул.. Жовтневій. Нумерація будинку була змінена згідно рішення виконкому ОСОБА_3 селищної ради від 04.09.1968 року протокол №18 (а.с.6).

Як вбачається з довідки Слатинського КПТІ «Інвентаризатор» від 14.06.2016 року за №36683 житловий будинок № 23 по вул. Жигаївка (колишня вулиця Жовтнева) в смт Козача Лопань був збудований в 1967 році, але в експлуатацію не зданий і право власності не оформлено. Дозвіл на будівництво будинку було видано на імя ОСОБА_6 у вигляді договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки. Назва вулиці змінена згідно рішення ІІ сесії VІІ скликання від 13.11.2015 року ОСОБА_3 селищної ради (а.с.7).

ОСОБА_4 померла 04 січня 2004 року, про що мається копія свідоцтва про смерть (а.с.16).

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217, ч.2 ст. 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Враховуючи, що заповіт від імені ОСОБА_4 відсутній, що підтверджено інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), має місце спадкування за законом.

Статтею 1262 ЦК України визначено, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері

ОСОБА_7 являється рідною сестрою померлої ОСОБА_4, їх родинні відносини підтверджено копіями свідоцтв про народження, одруження (а.с.18,20,21).

Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

ОСОБА_7 вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки постійно проживала разом із сестрою ОСОБА_4 на час відкриття спадщини, що підтверджено довідкою ОСОБА_3 селищної ради та актом депутата ОСОБА_3 селищної ради (а.с.28, 29) і протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не заявила про відмову від неї.

Згідно повідомлення Дергачівської державної нотаріальної контори від 18.07.2016 року після смерті ОСОБА_4, померлої 04.01.2004 року, згідно перевірених алфавітних книг обліку спадкових справ, з дня смерті та по теперішній час заяв про прийняття спадщини чи про відмову від спадщини не надходило.

ОСОБА_7 померла 16 серпня 2012 року, про що мається копія свідоцтва про смерть (а.с.17).

Позивач ОСОБА_2 являється спадкоємицею першої черги за законом відповідно до ст. 1261 ЦК України, їх родинні відносини підтверджено копією свідоцтва про народження (а.с.19).

Позивач прийняла спадщину після смерті матері шляхом звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України, що підтверджено повідомленням приватного нотаріуса Дергачівського районного нотаріального округу ОСОБА_8, з якого вбачається, що дані про заповіт, складений від імені ОСОБА_7, відсутні.

Відповідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Як розяснено в п. 22 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно повідомлення приватного нотаріуса Дергачівського районного нотаріального округу ОСОБА_8 ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність правовстановлюючого документа на спадковий будинок.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Відповідно до ст. 209 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду ухвалюється, оформлюється і підписується в нарадчій кімнаті суддею.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-216, 218 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 22,5кв.м, житловою площею 13,8кв.м, огорожу №2, що розташовані за адресою: смт Козача Лопань Дергачівського району Харківської області вул. Жигаївка, 23 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_7, померлої 16.08.2012 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І. М. Нечипоренко