Справа № 344/8167/15-ц
Провадження № 2/344/1284/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2016 м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.

за участі секретаря Прокопів С.Р.

представника позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за ОСОБА_1 до Івано-Франківського обласного державного об`єднання спиртової і лікеро-горілчаної промисловості про поновлення на роботі лікаря-стоматолога медичної амбулаторії, стягнення грошових коштів за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

в позові вказано, що 01/09/2000 р. позивача прийнято на роботу до відповідача лікарем-стоматологом здоровпункту. 07/05/2008 р. позивача звільнено із вказаної роботи, разом із матір`ю позивачки та її братом. Відповідач звільнив позивача за відсутність на робочому місці 06, 07, 08 квітня та 05 травня 2015 р. Позивач вважає, що відповідачем порушено порядок накладення дисциплінарного стягнення, з наказом її не було ознайомлено, не витребувано пояснення, на час виникнення спірних відносин чоловік відповідачки перебував в госпіталі. В позові позивачка зазначає, що 06, 07, 08 квітня 2015 р. вона не була присутня на робочому місці, оскільки перебувала за місцем основної роботи на кафедрі дитячої стоматології.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов з підстав, що в ньому вказані. Представник позивача надала перед судом пояснення про те, що вона є людиною, яка пише скарги на керівника відповідача, а тому її було скорочено, а її сина і доньку звільнено за прогули.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив позов з тих підстав, що на підприємстві було встановлено графік роботи сумісників, позивачка відмовлялась підписуватись в журналі відвідування робочого місця, журналу реєстрації пацієнтів не передбачено номенклатурою відповідача та видумано позивачкою самостійно, подання до профспілкового комітету відповідача про звільнення позивача було внесено і було отримано згоду на звільнення позивача, непогодження позивача з рішення профспілкового комітету не є підставою для звільнення позивача від відповідальності за порушення трудової дисципліни, позивачка зобов`язана працювати з працівниками за місцем знаходження відповідача, а не в будь-якому іншому місці; до відома керівництва та працівників амбулаторії було доведено інформацію про ведення журналу реєстрації сумісників.

Судом встановлено наступні обставини.

07/05/2015 р. відповідач видав наказ про звільнення позивача за прогул без поважних причин на підставі п. 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України та про оплату компенсації за невикористану відпустку та здійснення з нею повного розрахунку.

07/05/2015 р. відповідач склав позивачу повідомлення для прибуття до відповідача для отримання нарахованих грошових коштів.

05/02/2015 р. відповідачем затверджено журнал обліку робочого часу медичної амбулаторії та встановлено обов`язок для працівників амбулаторії реєструвати час приходу на робоче місце та час припинення роботи.

Відповідно до журналу обліку робочого часу медичної амбулаторії позивачка не здійснювала реєстрацію свого робочого часу в журналі його обліку, однак інші працівники амбулаторії здійснювали реєстрацію свого робочого часу.

В березні 2015 р. відповідачем встановлено графік роботи медичного персоналу амбулаторії у 2015 р. та встановлено, що позивачка повинна працювати за місцем роботи у відповідача в медичній амбулаторії з 13:42 години до 17:00 години щоденно.

Відповідно до журналу консультацій позивача вона працювала 06/04/2015, 05/05/2015 р. за основним місцем роботи.

Відповідно до акту від 06/04/2015 р. позивачка була відсутня за місцем роботи у відповідача, причини відсутності не відомі, документів про свою відсутність позивачка відповідачу не надала.

Відповідно до акту від 07/04/2015 р. позивачка була відсутня за місцем роботи у відповідача, причини відсутності не відомі, документів про свою відсутність позивачка відповідачу не надала.

Відповідно до акту від 08/04/2015 р. позивачка була відсутня за місцем роботи у відповідача, причини відсутності не відомі, документів про свою відсутність позивачка відповідачу не надала.

Відповідно до акту від 05/05/2015 р. позивачка була відсутня за місцем роботи у відповідача, причини відсутності не відомі, документів про свою відсутність позивачка відповідачу не надала.

Відповідно до посадової інструкції лікаря-стоматолога медичної амбулаторії відповідача від 22/04/2013 р. позивачка зобов`язана виконувати свою роботу на підставі плану-графіку роботи здоровпункту відповідача, забезпечувати своєчасне та якісне ведення документації обліко-звітної форми, ведення звітів про свою діяльність, складати звіт про свою діяльність, підпорядковуватись зав. амбулаторії.

19/08/2015 р. відповідач вніс подання профспілковій організації для надання згоди на звільнення позивача.

20/08/2015 р. профспілкова організація трудового колективу відповідача надала згоду на звільнення позивача з підстав її відсутності на робочому місці у відповідача без поважних причин.

Номенклатура справ відповідача від 03/09/2013 р. не передбачає ведення позивачем журналу прийому працівників відповідача чи членів їх сімей за місцем постійної роботи позивача.

В своєму письмовому поясненні від 24/03/2016 р. позивачка просила суд задовольнити її позов.

Відповідно до п. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Так в позовній заяві позивачка зазначає, що 06, 07, 08 квітня 2015 р. вона не була присутня на робочому місці у відповідача, оскільки перебувала за місцем своєї основної роботи на кафедрі дитячої стоматології.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі понад трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року передбачено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Кодексу законів про працю України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Згідно із п. 15 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43(1) КЗпП. Звільнення погоджується з органом профспілки, яка утворена і діє на підприємстві, і членом якої є працівник.

Встановивши, що звільнення працівника проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до профспілкового органу, суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду профспілкового органу і після її одержання або відмови профспілкового органу в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті. Не буде суперечити закону, якщо до профспілкового органу в такому випадку звернеться власник чи уповноважений ним орган або суддя при підготовці справи до судового розгляду. Аналогічним чином вирішується спір про поновлення на роботі, якщо згоду профспілкового органу на звільнення визнано такою, що не має юридичного значення. Відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі.

Судом встановлено, що адміністрація Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості 19 серпня 2015 року звернулася до профспілкового комітету з приводу надання згоди на звільнення позивача.

Відповідно до протоколу № 7 засідання профспілкового комітету від 20 серпня 2015 року, було прийнято рішення про надання згоди на звільнення позивачки за прогул без поважних причин згідно п. 4 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України.

Аналогічні правові висновки вказано в рішенні Апеляційного суду Івано-Франківської області від 02 грудня 2015 року в справі за позовом Лаб`яка І.Р., про якого позивачка вказала, що їх було звільнено відповідачем разом з позивачкою в якості помсти за діяльність представника позивача.

В ст. 139 КЗпП України передбачено, що працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни.

Отже обов`язком позивача було виконання розпорядження відповідача про роботу на підприємстві, за місцем його знаходження, відповідно до затвердженого відповідачем графіку і часу роботи та здійснення реєстрації робочого часу в порядок та спосіб, встановлений відповідачем.

В свою чергу в ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано звільнення.

Так судом встановлено однозначно встановлено факти неодноразових прогулів позивачки за місцем роботи по сумісництву у відповідача, що є порушенням нею трудової дисципліни та передбачено законом в якості підстави для її звільнення.

При цьому відповідно до пояснень позивачки та її представника в судовому засіданні позивачка працевлаштована за іншим місцем роботи, а тому її звільнення не могло привести до порушення її права на працю, що захищається положенням ст. 2 КЗпП України, оскільки вона перебуває в трудовому зв`язку на постійній основі з іншим працедавцем.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. № 14 Про судове рішення у цивільній справі суд повинен вирішити справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, незалежно від того вірно чи помилково позивач просить застосувати ту чи іншу правову норму.

Необхідно зазначити, що відповідно до п. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

В п. 2 ст. 13 ЦК України зазначено, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (п. 3 ст. 13 ЦК України).

В п. 6 ст. 13 ЦК України у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Відповідно до п. 3 ст. 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

УХВАЛИВ:

в позові ОСОБА_1 до Івано-Франківського обласного державного об`єднання спиртової і лікеро-горілчаної промисловості про поновлення на роботі лікаря-стоматолога медичної амбулаторії з 08/05/2015 р., стягнення грошових коштів за час вимушеного прогулу з 08/05/2015 р. до дня поновлення на роботі, відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 10 днів з моменту його проголошення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий суддя С.О. Бородовський