РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2016р. Хортицький районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого судді - Мурашової Н.А.

при секретарі Чалій Т.П.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідачки ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що він знаходився в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 01.09.2011р. Від шлюбу мають неповнолітню дитину сина ОСОБА_5, 12.10.2012р.н. На даний час подружні відносини між ними припинено, в провадженні суду знаходиться справа про розірвання шлюбу. В період шлюбу вони з відповідачкою спільно придбали на підставі договору купівлі-продажу від 19.12.2011р. квартиру АДРЕСА_1, яка була зареєстрована за відповідачкою. Вказана квартира була придбана за рахунок кредитних коштів, отриманих за кредитним договором, укладеним відповідачкою та АТ «ОТП Банк» в інтересах родини. В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором між відповідачкою та Банком 19.12.2011р. було укладено також іпотечний договір, відповідно до якого вказана квартира була передана в іпотеку Банку. На даний час строк погашення кредиту не скінчився, іпотека є чинною. Оскільки кредит був отриманий в інтересах родини, його погашення здійснюється спільно, вказана квартира є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, тому може бути поділена між сторонами в рівних частках. Квартира є неподільною річчю, тому в натурі її розділити неможливо. У звязку з цим він має права вимагати визнання за ним права власності на ? частину квартири.

Просить визнати за ним в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в позовній заяві, просять позов задовольнити повністю. Додатково суду пояснили, що не заперечують проти наявності спільних грошових зобовязань сторін за кредитним договором від 19.12.2011р., але вимог про поділ боргових зобовязань не заявляють, оскільки ця вимога може бути заявлена відповідачкою, на яку оформлений кредитний договір. На отримання грошової компенсації за вартість частки позивач на даний час не згоден і шляхів добровільного вирішення даного спору не бачить. Підстав для відступлення від принципу рівності часток подружжя немає. В ході судового розгляду позивач вточнив свої вимоги і просить в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за обома сторонами право власності за кожним на ? частину вказаної квартири.

Представник відповідачки в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, подала письмові заперечення проти позову та суду пояснила, що дійсно в період зареєстрованого шлюбу сторін вони придбали за кредитні кошти спірну квартиру і вона є їх спільною сумісною власністю. Оскільки кредитний договір був укладений в інтересах родини, він створює обовязки і для іншого подружжя. При поділі майна враховуються також боргові зобовязання подружжя. На даний час заборгованість за вказаним кредитним договором становить 64 801,74грн. і ця заборгованість є спільною. Але позовних вимог про включення цієї заборгованості в обсяг спільного сумісного майна, що підлягає поділу, позивач не заявляє, відповідачка також не заявляє, але вважає, що вони повинні бути враховані при вирішення даного спору, зокрема, при визначенні варіанту поділу. Також вказала, що спірна квартира є однокімнатною, неподільною, фактичне спільне проживання сторін в ній неможливе, визнання за позивачем права власності на ? частину квартири жодним чином не вирішує спірні правовідносини, а призведе лише для погіршення їх стосунків і іншої тяганини. Відповідачка згодна на будь-який варіант вирішення спірних стосунків з приводу даної квартири добровільно з відповідачем, згодна виплатити йому компенсацію вартості його частки, або отримати таку компенсацію від нього, або іншим шляхом вирішити спір. Зокрема, вона пропонує визнати за нею обовязок сплати грошових коштів за кредитним договором від 19.12.2011р., в рахунок цього, а також з урахуванням проживання з нею малолітньої дитини, визнати за нею право на 2/3 частку спірної квартири, а за відповідачем на 1/3, здійснити позивачу виплату грошової компенсації вартості його частки в розмірі 102 000,00грн. Просить в задоволенні позову відмовити.

Після оголошення перерви в судовому засіданні позивач та відповідачка подали заяву про розгляд справи у їх відсутність, позивач позовні вимоги підтримує з урахуванням уточнення, відповідачка уточнені позовні вимоги підтримує.

Суд вважає можливим продовжити розгляд спарви у відсутність сторін та їх представників за наявними у справі доказами.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованими та таким, що підлягає повному задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно з ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно з ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньої спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Згідно з ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжя за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності.

Згідно з ст.61 СК України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно з ч.4 ст.65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Згідно з ст.69 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з ст.70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з ст.71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 21.12.2007р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання (п.23).

Крім того, в п.25 постанови розяснено, що вирішуючи питання про поділ неподільної речі, суди мать застосовувати положення ч.4,5 ст.71 СК щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК України, за умови звернення одного з подружжя до суду з таким позовом (ст.11 ЦПК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно в їх спільній частковій власності.

Суд встановив, що сторони знаходяться зареєстрованому шлюбі з 01.09.2011р. На даний час шлюб не розірвано, але шлюбні відносини припинені.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина ОСОБА_5, 12.10.2012р.н.

Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 19.12.2011р. приватним нотаріусом ЗМНО ОСОБА_6, реєстровий №12990, ОСОБА_4 придбала квартиру АДРЕСА_1 за 204 000,00грн., що еквівалентно 25 500,00 доларам США. Квартира придбана за згодою чоловіка ОСОБА_1

Право власності на квартиру зареєстровано за ОСОБА_4 в установленому порядку.

З метою придбання вказаного нерухомого майна ОСОБА_4 19.12.2011р. з ПАТ «ОТП Банк» укладено кредитний договір №208/1608/11, відповідно до якого ОСОБА_4 отримала в кредит грошові кошти в сумі 96 000,00грн. зі сплатою 20,75% річних на строк до 21.12.2026р.

В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором між відповідачкою ОСОБА_4 та ПАТ «ОТП Банк» 19.12.2011р. укладено Іпотечний договір №208/1608/11, посвідчений приватним нотаріусом ЗМНО ОСОБА_6, реєстровий №12992, відповідно до якого ОСОБА_4 передала в іпотеку Банку квартиру АДРЕСА_1. У звязку з посвідченням вказаного договору нотаріусом накладена заборона відчуження нерухомого майна.

В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором між позивачем ОСОБА_1 та ПАТ «ОТП Банк» 19.12.2011р. укладено договір поруки №208/1608/11, відповідно до якого ОСОБА_1 взяв на себе солідарний з основним Боржником обовязок відповідати перед Кредитором за виконання зобовязань за вказаним кредитним договором.

Згідно довідки ПАТ «ОТП Банк» від 16.06.2016р. заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 16.06.2016р. становить 64 801,74грн.

Зясувавши повно, всебічно та обєктивно обставини справи, надані сторонами докази на підтвердження своїх доводів та заперечень з точки зору їх належності, допустимості, достатності та достовірності, у їх взаємозвязку, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог ОСОБА_1 щодо поділу спільного сумісного майна подружжя.

При цьому, суд виходить з того, що спірна квартира є обєктом права спільної сумісної власності сторін, оскільки придбана ними в період шлюбу та за спільні кошти, зокрема, отримані на підставі кредитного договору №208/1608/11 від 19.12.2011р., який було укладено в інтересах сімї і з метою придбання майна, яке використовувалось в інтересах сімї. В судовому засіданні сторони фактично не оспорювали цих обставин, тому вони відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню під час розгляду даної справи.

Суд вважає, що вказане нерухоме майно підлягає поділу між сторонами в рівних частках. Підстав для відступлення від принципу рівності часток подружжя в спільному майні, в т.ч. і в силу проживання з відповідачкою малолітньої дитини сторін, оформлення на неї кредитного договору, як на то посилається представник відповідачки, суд не знаходить, оскільки відповідно до ст.70 СК України вказані обставини не є такими, що впливають на розмір часток подружжя. Будь-яких доказів на підтвердження наявності обставин, за яких суд міг би відступити від рівності часток подружжя, відповідач та її представник суду не надали.

Вирішуючи питання щодо варіанту поділу спільного нерухомого майна подружжя, суд виходить з того, що вказана квартира є неподільною, позивач на даний час категорично відмовляється від отримання грошової компенсації замість своєї частки, відповідачка з позовом про припинення права власності позивача на частку в спільному майні на підставі ст.365 ЦК України до суду не зверталась, суму грошової компенсації на депозитний рахунок суду не вносила. Тому, розглядаючи справу відповідно до ст.11 ЦПК України в межах заявлених вимог та заперечень сторін, суд приходить до висновку про відсутність підстав для реального поділу вказаної квартири в натурі та необхідності визнання за сторонами їх ідеальних часток в цьому майні, як того просить позивач.

При цьому, суд не знаходить перешкод для поділу спільного нерухомого майна в силу знаходження його в іпотеці ПАТ «ОТП Банк» і наявності заборони відчуження, оскільки ні Законом України «Про іпотеку», ні нормами ЦК України, ні Іпотечним договором від 19.12.2011р. не передбачено заборони здійснення поділу спільного майна подружжя, такий поділ не є його відчуженням, а повязаний з реалізацією співвласниками права на його володіння та користування. Оформлення права власності на частку в майні предмета іпотеки - не позбавляє такого співвласника прав та обовязків за іпотечним договором. В силу вимог ст.23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна.

Доводи представника відповідачки про те, що на даний час строк дії кредитного договору не скінчився, мається заборгованість, яка також становить спільні зобовязання сторін, що підлягають поділу між ними, і це повинно бути враховано при визначенні варіантів поділу нерухомого майна, суд не бере до уваги, оскільки, незважаючи на те, що дійсно подружжя має спільні боргові зобовязання, які повинні включатись до обсягу спільного сумісного майна подружжя і ділитись між ними, жодна зі сторін відповідних вимог не заявила. Тому, розглядаючи справу відповідно до ст.11 ЦПК України виключно в межах заявлених вимог, суд не вбачає підстав для врахування таких боргових зобовязань під час вирішення даної справи.

На підставі вищевикладеного, позов слід задовольнити повністю.

Керуючись ст.15,16,368,372 ЦК України, ст.60,61,65,69,70,71 СК України, ст.3,4,10,11,57-61,88,212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, 07.05.1983р.н., право власності на ? частину квартири АДРЕСА_2 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя.

Визнати за ОСОБА_4, 18.08.1984р.н., право власності на ? частину квартири АДРЕСА_2 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом десяти днів з дня його проголошення, особами, які приймали участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення, - в той же строк, з моменту отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.А.Мурашова

08.07.2016