Справа № 755/5949/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді: БАРТАЩУК Л.П.

при секретарі: Ізвольській С.С.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представників відповідача-1 Сьомочкіної О.С., Бельмаса Л.О.

представників відповідача-2 Сищук К.М., Станько В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства інфраструктури України, Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» про оформлення трудових відносин та стягнення заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить: зобов'язати ПрАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» та Міністерство інфраструктури України оформити трудові відносини між ПрАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» та ним - ОСОБА_1, як секретарем Правління ПрАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» за період з 25.05.2012 року по 21.10.2014 року; стягнути солідарно з ПрАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» та Міністерства інфраструктури України на його користь винагороду - заробітну плату за час роботи позивача - ОСОБА_1 секретарем правління (з 25.05.2012 року по 21.10.2014 року) в розмірі 135 435,48 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

Наказом від 24.04.2012 року позивача з 25.04.2012 року було прийнято на роботу в ПрАТ «Київ - Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорта» на посаду заступника начальника судових спорів та претензійної роботи.

Відповідно до п. 5.1. Статуту ПрАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» (по тексту - ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ»), засновником та єдиним акціонером підприємства є держава у особі Міністерства інфраструктури України.

Наказом Міністерства інфраструктури України, яке від імені держави України є засновником та володільцем 100 % акцій ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», від 25.05.2012 року № 273 «Про затвердження складу Виконавчого органу (Правління) приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське МППЗТ», позивача, який на той час працював у на посаді заступника начальника відділу судових спорів та претензійно-позовної роботи ПрАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту», було введено до складу Правління (Виконавчого органу) у якості Члена Правління та Секретаря Правління.

Згідно п. 9.1. Статуту ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» виконавчим органом управління підприємства, що здійснює управління поточною діяльністю підприємства, є Правління - колегіальний орган у складі 13 членів на чолі з Головою Правління.

Наказом Міністерства інфраструктури України від 20.05.2014 року № 213 «Про затвердження складу Виконавчого органу (Правління) ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», було підтверджено наявність у складі Правління позивача у якості члена Правління та секретаря Правління.

17.11.2014 року, позивачем був отриманий Лист ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» від 27.10.2014 року № 3231, відповідно до якого позивача було повідомлене про те, що наказом Міністерства інфраструктури України від 21.10.2014 року № 521, було затверджено новий склад Виконавчого органу (Правління) ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» та визнано таким, що втратив чинність, Наказ Міністерства інфраструктури України від 20.05.2014 року № 213 «Про затвердження складу Виконавчого органу (Правління) ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ».

У порушення встановленого порядку звільнення працівників, позивача було звільнено з посади Секретаря Правління ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ».

Дані дії відповідачів були оскаржені до суду з вимогами про поновлення на роботі у якості члена Правління та секретаря Правління ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ».

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04.06.2015 року та Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14.12.2015 року по справі № 755/31496/14-ц позивачу у задоволенні позову було відмовлено.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 24 КЗпП України (у редакції що діяла до 28.12.2014 року), - укладання трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказу чи розпорядження не було видано, але працівника фактично було допущено до роботи.

З наказом про зарахування позивача на роботу у якості секретаря Правління його ознайомлено не було, але фактично він був допущений до роботи секретарем Правління та виконував доручену роботу, що обумовлювало укладання трудового договору на виконання роботи секретаря Правління, але до даного часу, відносини між позивачем та ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» відповідно до вимог чинного законодавства не були оформлені належним чином, відповідна винагорода за роботу (заробітна плата) також не була сплачена.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

У зв'язку з не оформленням належним чином трудових відносин з позивачем, як з секретарем Правління ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», відсутністю посади секретаря Правління у штатному розкладі ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», з відсутністю визначеного розміру оплати за дану роботу, позивачу не було встановлено розмір справедливої винагороди, і, відповідно, не проведена її виплата.

Посилаючись на те, що наказом Держспоживстандарту України від 28.07.2010 року № 327 був затверджений Класифікатор професій (ДК 003:2010), який призначений для застосування (у тому числі) всіма суб'єктами господарювання під час запису про роботу у трудові книжки працівників, на те, що зазначений Класифікатор професій ДК 003:2010 визначає як окремі та самостійні професійні назви робіт (Додаток А): Секретар правління - Код КП 3431 і з підстав, передбачених ч. 6 ст. 235 КЗпП України,п. 3.2.1. Статуту ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», з урахуванням листів Головного Управління статистики у м. Києві від 19.10.2015 року № 08/2-17/9464 та Державної служби статистики України від 15.10.2015 року № 15.2-20/ 1524Ш щодо середньої заробітної плати , періоду роботи (з 25.05.2012 року по 21.10.2014 року), позивач здійснив розрахунок винагороди за фактично виконану роботу - заробітну плату у загальному розмірі - 135 435,48 грн.

Із зазначених підстав позивач посить задовольнити його вимоги, зобов'язати ПрАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» та Міністерство інфраструктури України оформити трудові відносини між ПрАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» та ним, як секретарем Правління ПрАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» за період з 25.05.2012 року по 21.10.2014 року, а також стягнути солідарно з відповідачів на його користь винагороду - заробітну плату за час роботи секретарем Правління з 25.05.2012 року по 21.10.2014 року, в розмірі 135 435,48 грн.

Підтримавши в судовому засіданні позовні вимоги, позивач просив їх задовольнити.

Представники відповідача-1 - Міністерства інфраструктури України в судовому засіданні позов не визнали, надали письмові заперечення, які просили врахувати, зазначивши, зокрема, що позивач не працював за сумісництвом Секретарем виконавчого органу (правління) в ПрАТ «Київ-Дніпровький МППЗТ», обіймаючи основну посаду заступника начальника відділу судових спорів та притензійно-правової роботи, оскільки ні статутними документами ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», ні організаційною структурою, ні штатним розписом ПрАТ «Київ-Дніпровький МППЗТ» не передбачена посада секретаря Правління.

Просили звернути увагу на те, що обставини, на які посилається позивач у позовній заяві, встановлені рішеннями суду, яке набало законної сили, підстава даного позову і сторони у даній справі є тотожними з іншою цивільною справою, в якій ухвалено рішення суду, а тільки предмет спору у даній справі позивачем визначено інший.

Крім цього, представники відповідача-1 просили суд застосувати позовну давність, про що надали письмову заяву до вирішення спору по суті, посилаючись на те, що під час роботи на підприємстві позивачем жодного разу не піднімалося питання про оформлення фактично виконуваної ним роботи в якості секретаря Правління, додаткової оплати тощо. Дізнавшись про те, що його призначили секретарем Правління, з цього часу позивач і дізнався про своє право, яке він вважає порушеним, однак, у встановлений строк за його захистом не звернувся.

Представники відповідача-2 - ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» в судовому засіданні позов не визнали в повному обсязі, просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що позивач був прийнятий на в ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» на посаду заступника начальника відділу судових спорів та претензійної роботи. Згодом він обіймав посаду начальника юридичного управління, з якої і був звільнений за прогул без поважних причин. Заробітну плату позивач отримував відповідно до вказаних займаних посад. Водночас, позивач входив у склад виконавчого органу (Правління) товариства, був секретарем Правління.

Ця посада - секретаря Правління не передбачена ні статними документами ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» (Статутом, Положенням про виконавчий орган (Правління), Положенням про посадових осіб товариства), ні його штатним розписом, тож, правових підстав для оформлення позивача на посаді, яка на підприємстві відсутня і виплати йому заробітної плати за виконання ним роботи на такій посаді, немає.

Вислухавши в судовому засіданні пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності та взаємозв'язку, судом встановлено наступне.

Згідно ч. ч. 1, 3, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04.06.2015 року позивачу було відмовлено позивачу у задоволенні позову до Міністерство інфраструктури України, ПрАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» про поновлення на роботі на посаді члена та секретаря Правління ПАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» (а.с. 16-19)

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14.12.2015 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04.06.2015 року залишено без змін (а.с. 20-21).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, касаційну скаргу позивача відхилено ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 14.12.2015 року та рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04.06.2015 року залишено без змін (а.с. 53-54).

Судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено, що згідно Наказу Міністерства інфраструктури України від 25.05.2012 року № 273 «Про затвердження складу Виконавчого органу (Правління) приватного акціонерного товариства «Київ - Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» було затверджено склад Виконавчого органу (правління) ПАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» відповідно до якого позивач ОСОБА_1 визначений членом Виконавчого органу (Правління) ПАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» та його Секретарем.

Згідно Наказу Міністерства інфраструктури України від 20.05.2014 року № 213 «Про затвердження складу Виконавчого органу (Правління) приватного акціонерного товариства «Київ - Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» було затверджено склад Виконавчого органу (правління) ПАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» відповідно до якого позивач ОСОБА_1 також визначений членом Виконавчого органу (Правління) ПАТ «Київ - Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» та його Секретарем.

У зазначений вище період часу на підставі наказу № 68/ос від 24.04.2012 року про прийом на роботу, ОСОБА_1 з 25.04.2012 року працював у ПрАТ «Київ - Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорта» на посаді заступника начальника судових спорів та претензійно-позовної роботи, згодом займав посаду начальника юридичного управління, з якої наказом №273/ос від 23.05.2014 року був звільнений відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин. (а.с. 52).

Згідно наказу Міністерства інфраструктури України від 21.10.2014 року № 521 визнано таким, що втратив чинність, наказ Міністерства інфраструктури України від 20.05.2014 року № 213 «Про затвердження складу Виконавчого органу (Правління) ПАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» (а.с. 14-15).

Згідно з ч. 5 ст. 58 Закону України «Про акціонерні товариства», права та обов'язки членів виконавчого органу акціонерного товариства визначаються цим Законом, іншими актами законодавства, статутом товариства та/або положенням про виконавчий орган товариства, а також контрактом, що укладається з кожним членом виконавчого органу.

Відповідно до п. 2.1. Положення про посадових осіб органів управління приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» затвердженого Наказом Міністерства інфраструктури України 29.04.2011 року, посадовими особами органів управління Товариства є фізичні особи:

-голова та члени Наглядової ради Товариства;

-голова та члени Виконавчого органу (правління) Товариства;

-голова та члени Ревізійної комісії Товариства.

Відповідно до п. 3.4. Положення про посадових осіб органів управління приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» затвердженого Наказом Міністерства інфраструктури України 29.04.2011 року, посадовим особам органів Товариства виплачується винагорода відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до 4 ст. 62 Закону України «Про акціонерні товариства» посадовим особам органів акціонерного товариства виплачується винагорода лише на умовах, передбачених цивільно-правовими або трудовими договорами (контрактами), укладеними з ними.

Згідно з ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 24 КЗпП України (у редакції, що діяла до 28.12.2014 року) укладання трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказу чи розпорядження не було видано, але працівника фактично було допущено до роботи.

Позивачем не доведено, те що між ним та ПрАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» були укладені такі договори.

Ці обставини також встановлені й ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14.12.2015 року, в якій зазначено, що з позивачем не укладалось окремого контракту, як з членом виконавчого органу товариства, оскільки підставою набуття повноважень ОСОБА_1 було його призначення загальними зборами учасників, що не суперечить чинному законодавству.

Посада секретаря Правління не передбачена ні статутними документами, ні його штатним розписом, що не спростовано позивачем, а його доводи з посиланням на Класифікатор професій (ДК 003:2010), який призначений для застосування під час запису про роботу у трудові книжки працівників, в якому визначений, як окремий, вид роботи секретаря правління, суд оцінює критично, оскільки даний Класифікатор не визначає перелік посад, які мають бути окремо введені всіма суб»єктами господарювання у штатний розпис і не є підставою для цього.

Відповідно до п. 2.4, 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказ Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 N 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Робота за сумісництвом, яка оформлена у встановленому порядку, в трудовій книжці зазначається окремим рядком. Запис відомостей про роботу за сумісництвом проводиться за бажанням працівника власником або уповноваженим ним органом за основним місцем роботи працівника.

Водночас, заслуговують на увагу доводи відповідачів про те, що передумовою суміщення професій (посад) є наявність суміщуваної професії (посади в штатному розписі).

За відсутності вакансії суміщення неможливе.

Таким чином, є безпідставними і необґрунтованими позовні вимоги щодо оформлення трудових відносин та внесення будь-яких записів до трудової книжки, а також виплати заробітно плати, оскільки відповідно до статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу, відтак, такими, що не підлягають задоволенню.

Не підлягає задоволенню заява представника відповідача-2 Міністерства інфраструктури України про застосування позовної давності з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3,4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі.

Згідно п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Оскільки суд дійшов до висновку про недоведеність позовних вимог, відповідно, підставою для відмови в позові не може бути пропущення позивачем строку позовної давності.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» (в редакції Закону № 484-VIII від 22.05.2015), за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач виклав у прохальній частині позовної заяви дві вимоги, одна з яких вимога майнового характеру (1 353, 80 грн.), а інша - немайнового (551, 20 грн. судового збору), усього при зверненні до суду мав би сплатити 1 905 грн. 55 коп.

На підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач був звільнений від сплати судового збору за вимогу майнового характеру (про стягнення заробітної плати), сплативши судовий збір за іншу вимогу в розмірі 551, 20 грн.

Відповідно, судовий збір щодо вимоги майнового характеру в розмірі 1 353, 80 грн. слід стягнути з позивача в дохід держави.

Керуючись ст. ст. 21, 24 КЗпП України, ст. ст. 58, 62 Закону України «Про акціонерні товариства», ст. 6 Закону України «Про судовий збір», п. п. 2.4, 2.5, 2.14 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», ст.ст. 10, 11, 57-61, 79, 88, 208-209, 212-215, 218, 222, 223, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства інфраструктури України, Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» про оформлення трудових відносин та стягнення заробітної плати - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 1 353 грн. 80 коп. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Дніпровський районний суд м. Києва до Апеляційного суду м. Києва. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: