Ухвала

іменем україни

16 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Завгородньої І.М., МартинюкаВ.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», подану представником ГриньКостянтином Андрійовичем, на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до умов кредитного договору від 14 вересня 2011 року ОСОБА_4 відкрито кредитний ліміт на платіжну картку у розмірі 20 600 грн. У результаті неналежного виконання умов договору утворилася заборгованість, яку вона, незважаючи на вимоги, не погасила.

Ураховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 28 406 грн. 59 коп.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2014 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАК КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 14 вересня 2011 року у розмірі 28 406 грн. 59 коп. Розподілено судові витрати.

Рішенням колегії суддів Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2015 року рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 02 жовтня 2014 року скасовано. В задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2016 року рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2014 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - ГриньК.А. просить скасувати рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2016 року та залишити в силі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2014 року, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, й направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачка неналежним чином виконувала свої зобов'язання зі сплати кредиту, у результаті чого за нею утворилася заборгованість.

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що в позовній заяві та доданому до неї розрахунку заборгованості ПАТ КБ «ПриватБанк» по-різному вказало дату укладення кредитного договору, що унеможливлює стягнення кредитної заборгованості.

Скасовуючи рішення апеляційного суду, суд касаційної інстанції зазначив, що відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції не встановив факту недійсності або неукладеності кредитного договору, факту неотримання відповідачкою грошових коштів чи інших об'єктивних підстав для відмови у стягненні з неї кредитної заборгованості. Крім того, апеляційний суд не був позбавлений можливості уточнити суму заборгованості, виходячи з дати отримання коштів та укладення договору. Та дійшов висновку про те, що суд апеляційної інстанції не встановив фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, та норми права, які регулюють ці правовідносини, не перевірив доводів та наданих сторонами доказів, не перевірив правильності й справедливості рішення суду першої інстанції.

Повторно переглядаючи справу суд апеляційної інстанції скасовуючи рішення суду першої інстанції, та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог виходив з того, що надані до суду документи представника позивача не підтверджують доводів щодо укладення 14 вересня 2011 року між сторонами договору без номеру, за умовами якого ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 20 600 грн.

Судом встановлено, що між сторонами укладено договір № б/н від 14 вересня 2011 року, згідно до умов якого ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 20 600 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а. с. 12-37).

Відповідно до п. 2.1.1.12.11 «Правил користування платіжною карткою» банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленої Банком долі у разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим Договором.

Як вбачається з матеріалів справи позивач додав до позовної заяви розрахунок заборгованості відповідача за договором без номеру від 14 вересня 2011 року, копію анкети-заяви ОСОБА_4 від 02 вересня 2011 року про оформлення платіжної картки, довідку про умови кредитування з використанням кредитки по договору SAMD№7033, витяг з умов і правила надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що вказані документи не підтверджують доводи позивача щодо укладення 14 вересня 2011 року між сторонами договору без номеру, за умовами якого ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 20 600 грн.

Представником банку надано виписки по особовим рахункам ОСОБА_4 з зазначенням номерів кредитних договорів та номерів основних карт договорів (т. 2, а. с. 113-143), проте представник банку не зміг пояснити яке відношення вони мають до вказаного в позовній заяві договору, та яким чином ці договори були пролонговані в один кредитний договір.

В суді першої інстанції відповідач не заперечувала проти того, що вона та члени її сім'ї мають правовідносини з позивачем по іншим договорам, але заперечувала факт укладення з банком вказаного в позовній заяві договору.

Крім того, представник банк не зміг пояснити чому доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості по договору зроблено починаючи з 06 вересня 2011 року, якщо договір укладено 14 вересня 2011 року. Однак, висловила припущення про те, що можливо кредитний договір, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 20 600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку було укладено 02 вересня 2011 року на підставі анкети-заяви ОСОБА_4 про оформлення платіжної картки, а в позовній заяві дата укладення договору 14 вересня 2011 року вказана помилково.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції встановлено, що в анкеті-заяві ОСОБА_4 від 02 вересня 2011 року про оформлення платіжної картки (а. с. 12) графа про кредитний ліміт по платіжній картці не заповнена.

Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

На підставі ч. 2 ст. 640 ЦК України у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії.

Кредитна лінія (credit line) - кредитна угода, відповідно до якої протягом передбаченого договором терміну банк виділяє позичальнику кредит у межах узгодженої суми (ліміту кредитування) на умовах, що відрізняються від умов одноразового надання кредиту.

Законодавець пов'язує момент укладення договору з моментом передання грошей у випадку укладення договору позики (ст. 1046 ЦК України). Однак спірний кредитний договір є укладеним з моменту досягнення його сторонами у письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 липня 2012 року № 6-63цс12 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки надані документи представника позивача не підтверджують доводів щодо укладення 14 вересня 2011 року між сторонами договору без номеру, за умовами якого ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 20 600 грн.

Таким чином, перевіривши матеріали справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2016 року.

Доводи касаційної скарги зводяться лише до переоцінки доказів та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», подану представником Гринь КостянтиномАндрійовичем,відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

І.М. Завгородня

В.І. Мартинюк