РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/771/16-ц

пр. № 2/759/1998/16

13 липня 2016 року

Святошинський районний суд міста Києва в складі

головуючого-судді Мазур І.В.

при секретарі Васюрі Я.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 3% річних - 14463,94дол.США, пеню за несвоєчасну сплату - 35347,30дол.США., курсову різницю 140290,12доларів США, інфляційні втрати 6167,89дол.США, що станом на 15 січня 2016року відповідно до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют становить 58989148грн.53коп.

В обґрунтування позову посилався на те, що 30.09.2013р. рішенням Святошинського райсуду м.Києва за договором позики було стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 заборгованість в розмірі 210500доларів США, що в еквіваленті до національної валюти становило 1682526грн.50коп. та 3441грн. судового збору. Всі кошти відповідачу надавались виключно в іноземній валюті, який рішення суду так і не виконав. У зв'язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

В судовому засіданні представник позивача позивач підтримав в повному обсязі.

Відповідач належним чином повідомлений про день слухання справи. Суд, керуючись вимогами ст.ст.74, 224-228, ст.169 ЦПК України вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне.

Рішенням Святошинського райсуду м.Києва від 30 вересня 2013року стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1., ід.н.НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2, ід.н.НОМЕР_2 грошові кошти в розмірі 210500 доларів США (двісті десять тисяч п'ятсот доларів США) ,що станом на 2.08.2013року відповідно до офіційного курсу НБУ становить 1681526грн.50коп. (один мільйон шістсот вісімдесят одна тисяча п'ятсот двадцять шість грн.50коп.) та судові витрати по справі в розмірі 3441грнн. (три тисячі чотириста сорок одна грн.). /а.с.13-14/

19.05.2015року виконавчий лист №2/759/5080/13 виданий 18.12.2013р. на виконання рішення суду повернутий стягувану ОСОБА_2 у зв'язку з відсутністю майна боржника, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу відповідно до п.2 ч.1 ст.47, 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Позивач просить стягнути 3% річних, пеню, інфляційні втрати, курсову різницю в доларах США, посилаючись на те, що згідно договору позики п.4.1 позика повинна бути повернута готівкою в доларах США./а.с.6/

Згідно вимог п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно вимог ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч.2 даної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із частиною 1 статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина 3 статті 533 ЦК України).

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»).

Таким чином, максимальний розмір пені пов'язаний із розміром облікової ставки Національного банку України; оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні. Відповідно чинне законодавство не передбачає і нарахування 3% річних, а також інфляційних втрат в іноземній валюті та виплату курсової різниці з урахуванням того, що рішенням Святошинського райсуду м.Києва від 30 вересня 2013року борг з відповідача був вже стягнутий в іноземній валюті по курсу НБУ на день винесення рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи викладене, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись вимогами статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», ст.192, ч.1 ст.533, п.3 ч.1 ст.611, ч.1 ст.625 ЦК України, ст.ст.3, 10, 11, 60, 88, 74, 169, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 224-228, 292, 294 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

За письмовою заявою відповідача, поданою до суду протягом 10 днів, заочне рішення може бути переглянуте.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя