АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3959/16 Справа № 203/1034/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Єдаменко С. В. Доповідач - Глущенко Н.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ

20 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів - Осіяна О.М., Пищиди М.М.

за участю секретаря - Сахарова Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2016 року про повернення позовної заяви за непідсудністю по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», де третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Семенова Ганна Володимирівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10.03.2016 року, на підставі ст. ст. 109,110,115,121 ЦПК України, повернено ОСОБА_2 її позов до ТОВ «Порше Мобіліті» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за непідсудністю для подання до належного суду / а. с. 21 /.

З цією ухвалою не погодилася позивачка ОСОБА_2, яка через свого представника ОСОБА_4, подала на неї апеляційну скаргу, де просить скасувати ухвалу, посилаючись на те, що вона постановлена з порушенням норм процесуального права / а. с. 23-24 /.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно задовольнити, а ухвалу суду - скасувати, з наступних підстав.

Повертаючи вище зазначену позовну заяву суд першої інстанції посилався на те, що позовна заява ОСОБА_2 непідсудна Кіровському районному суду м. Дніпропетровська, але з таким висновком суду погодитися не можна, оскільки він не відповідає матеріалам позовної заяви та вимогам матеріального і процесуального права.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що у березні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позов до ТОВ «Порше Мобіліті» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, де оспорює виконавчий напису від 15.01.2016 року про стягнення з неї на користь ТОВ «Порше Мобіліті» предмету застави (автомобіля) в погашення заборгованості за кредитним договором, що був укладений між позивачкою та ТОВ «Порше Мобіліті», зокрема посилаючись на те, що виконавчий напис вчинений нотаріусом, який був введений в оману відповідачем, оскільки станом на 15.01.2016 року в провадженні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська знаходилася справа № 203/6686/15-ц про визнання недійсним спірного кредитного договору.

Згідно ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001 року № 2646-Ш (з послідуючими змінами та доповненнями) надання кредитних коштів, на підставі укладеного кредитного договору, відноситься до фінансових послуг, які надаються фінансовими установами в тому числі і ТОВ «Порше Мобіліті» (яке є фінансовою установою згідно Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 02.07.2009 року (реєстраційний номер 16102366), виданого Державною комісією з регулювання ринків фінансових послу України) / а. с. 6 /, - що не прийняв до уваги суд першої інстанції постановляючи ухвалу від 10.03.2016 року, як і не прийняв до уваги роз'яснення Верховного Суду України, які викладені в п. 2 постанови Пленуму «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» № 5 від 12.04.1996 року (з послідуючими змінами та доповненнями), про те, що до відносин, які регулюються і ЗУ «Про захист прав споживачів», відносяться і відносини, які виникають зокрема і з договорів про надання фінансових послуг. Крім того, в п. 5 зазначеної постанови Пленум Верховний Суд України роз'яснив, що відповідно до ст. 24 ЗУ «Про захист прав споживачів», - споживачі за власним вибором звертаються до суду за місцем свого проживання, або за місцем знаходження відповідача, або за місцем заподіяння шкоди, або за місцем виконання договору і жоден із цих судів не вправі відмовити у прийнятті позовної заяви або передати її до іншого суду з мотивів непідсудності.

Також, згідно роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в п. 6 постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року, - при вирішенні позовних вимог, зокрема про визнання виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави таким, що не підлягає виконанню, - підлягають застосуванню і положення ЗУ «Про захист прав споживачів».

Як було вище зазначено, що підтверджується матеріалами позовної заяви, ОСОБА_2 звернулася до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ТОВ «Порше Мобіліті», де третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Семенова Г. В., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, де оспорює виконавчий напис про стягнення з неї на користь ТОВ «Порше Мобіліті» предмету застави (автомобіля) в погашення заборгованості за кредитним договором, що був укладений між позивачкою та ТОВ «Порше Мобіліті», - за місцем свого проживання, оскільки вона зареєстрована в АДРЕСА_1, що згідно адміністративно - територіального поділу відноситься до Кіровського району м. Дніпропетровська.

Стаття 110 ЦПК України передбачає підсудність справ за вибором позивача.

Згідно ч. 5 ст. 110 ЦПК України - позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Оскільки, в спірних правовідносинах позивачка є споживачем фінансових послуг на підставі кредитного договору, який був виданий на споживчі цілі (придбання автомобіля), то позивачка (за її вибором) вправі звертатися до суду за місцем свого проживання згідно ч. 5 ст. 110 ЦПК України, а не згідно ч. 12 ст. 110 ЦПК України (як вказав суд першої інстанції), так як ст. 110 ЦПК України визначає альтернативну підсудність (за вибором позивача).

Отже, у суду першої інстанції не було жодних правових підстав для постановлення ухвали про повернення ОСОБА_2 позову за непідсудністю.

За таких обставин, ухвала суду від 10.03.2016 року не може залишатись в силі і підлягає скасуванню з направленням матеріалів позовної заяви до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2016 року про повернення за непідсудністю позовної заяви ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - скасувати, матеріали позовної заяви повернути до того ж суду для вирішення питання щодо відповідності позову вимогам ст. ст. 119,120 ЦПК України та можливості відкриття провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ: