Справа №587/115/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Степаненко О. А.
Номер провадження 22-ц/788/865/16 Суддя-доповідач - Семеній Л. І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Семеній Л. І.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Лузан Л. В.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 18 грудня 2015 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості по орендній платі,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 18 грудня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

ОСОБА_3 не погодився з рішенням місцевого суду та через свого представника оскаржив його в апеляційному порядку. Посилаючись на незаконність і необґрунтованість рішення, неповне з'ясування і невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Вказує, що суд не взяв до уваги умови договору, що стосуються нарахування та виплати орендної плати з урахуванням індексів інфляції, що визначена орендна є базовою, а не остаточною. Вважає висновки суду про сплату позивачу пені безпідставними та такими, що не ґрунтуються на доказах. Не погоджується заявник також і з висновками про відсутність систематичної несплати орендної плати та вини відповідача у порушенні зобов'язання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,72 га, розташованої на території Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області (а.с. 7).

05 січня 2005 року між позивачем та ТОВ АФ «Косівщинська» укладений договір оренди землі, відповідно до якого позивач надав у строкове платне користування відповідачу земельну ділянку площею 2,72 га (а.с. 8-9).

21 грудня 2006 року зазначений договір зареєстровано у Сумському районному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України».

22 грудня 2006 року земельна ділянка була передана позивачем та прийнята відповідачем в оренду згідно Акту приймання - передачі земельної ділянки (а.с. 10).

За укладеним між сторонами договором строк користування відповідачем земельною ділянкою складає 5 років (п. 8), орендна плата обумовлена у розмірі 442 грн., що становить 1,5% від грошової оцінки землі (п. 10), яка має вноситися до 30 числа останнього у звітному році місяця (п. 12). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції (п. 11) і переглядається один раз у два роки, зокрема, в разі змін розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції (п. 14), а у разі несплати орендної плати у строки, визначені договором, справляється пеня в розмірі 0,01% від невиплаченої суми за кожен день прострочення (п. 21).

Припинення дії договору шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання іншою стороною договірних зобов'язань, а також з інших підстав, визначених законом, передбачене п. 36 договору оренди землі.

01 січня 2009 року між сторонами укладено Додатковий договір, яким збільшено до 10 років строк оренди, а також визначено, що орендна плата вноситься в розмірі 1083 грн. 75 коп. за рік, що становить 3,0% від нормативної грошової оцінки земельної частки (паю) (а.с. 13).

Як вбачається з копії видаткових касових ордерів позивачу 27 листопада 2013 року було перераховано 3441,78 грн. орендної плати (а.с. 35, 36).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, місцевий суд виходив з того, що орендна плата за 2013 рік була виплачена позивачу своєчасно і у повному обсязі, а орендна плата за 2011-2012 роки виплачена із порушеннями визначених договором строків, проте у повному обсязі і з урахуванням інфляційних збитків та пені. Несвоєчасна сплата орендної плати за спірні періоди не може свідчити про систематичне невиконання стороною договору договірних зобов'язань і не є підставою для розірвання укладеного між сторонами договору оренди землі.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду узгоджуються з матеріалами справи та вимогами закону.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Вичерпний перелік підстав для припинення та примусового припинення права користування земельною ділянкою, що не підлягає розширеному тлумаченню, визначений ст.ст. 141, 143 ЗК України.

Зокрема, п. «д» ст. 141 ЗК України як підстава для припинення права користування земельною ділянкою передбачена систематична несплата орендної плати.

Із положень ст. 13 Закону України «Про оренду землі», який є спеціальним законом і має пріоритет перед іншими законами у застосуванні щодо спірних правовідносин, вбачається, що договір оренди землі - це договір, згідно з яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Розмір, форма та строки орендної плати за землю, які відповідно до ст. 21 цього Закону встановлюються за згодою сторін у договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди законодавству.

Обов'язки та права сторін договору визначені статтями 24 і 25 даного Закону та умовами договору. Так, в силу ч.1 ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець вправі, зокрема, вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Як вбачається з матеріалів справи, орендна плата за 2013 рік виплачена позивачу своєчасно і у повному обсязі, орендна плата за 2011 і за 2012 роки виплачена йому із порушеннями визначених договором строків, однак теж у повному обсязі з нарахуванням інфляційних збитків та пені (а.с. 35, 36).

На підтвердження розміру орендної плати, яка відповідно до умов укладеного договору підлягала нарахуванню та виплаті позивачу, суд першої інстанції навів відповідні розрахунки, які позивачем та його представником не спростовані.

Загальна сума розміру орендної плати за 2011-2013 роки з урахуванням індексу інфляції та пені за вирахуванням податку з доходів фізичних осіб становить 2878 грн.

Позивачу ж фактично виплачено 3441 грн. 78 коп., що на 536,78 грн. більше ніж належало до сплати.

Отже, на день звернення до суду з даним позовом права позивача фактично відновлені, у подальшому аналогічних порушень відповідачем допущено не було.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що в даному випадку відсутній факт систематичного невиконання відповідачем договірних зобов'язань, який міг би бути підставою для розірвання укладеного між сторонами договору оренди.

Таким чином, фактів систематичної несплати ТОВ АФ «Косівщинська» орендної плати та фактів невиконання відповідачем обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 Закону «Про оренду землі», судом першої інстанції та апеляційним судом не встановлено.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, з приводу нарахування щорічного платежу орендної плати з урахуванням індексу інфляції, який повинен розраховуватись, починаючи з 2006 року, не ґрунтуються на законі.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли б бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 18 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -