АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Корчевного Г.В.,

суддів: Махлай Л.Д., Слободянюк С.В.,

при секретарі Голубович С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 14 січня 2016 року про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із заявою про визнання виконавчого листа №2-4149/10, виданого Голосіївським районним судом м. Києва 02.10.2015 року, таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що у оскаржуваному виконавчому листі містяться посилання на неіснуюче судове рішення від 31.03.2015 року.

Зазначає, що ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 21.10.2010 року були затверджені умови мирової угоди, укладеної між ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Посилається на те, що Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що мирова угода не відноситься до рішень, які підлягають виконанню державною виконавчою службою.

Вказує, що на виконання мирової угоди ним було у добровільному порядку сплачену ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі більше ніж 750 000 грн., що підтверджується власноруч написаними ОСОБА_2 розписками про отримання коштів, які апелянту не вдалося відшукати на час подання заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 14.01.2016 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 14.01.2016 року та постановити нову ухвалу про задоволення заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Унікальний номер справи: 752/19850/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4701/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Новак А.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Корчевний Г.В.
Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як було встановлено судом першої інстанції, 02.10.2015 року Голосіївським районним

судом м. Києва було видано виконавчий лист №2-4149/10, на підставі якого було відкрите виконавче провадження по примусовому стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 959 640,00 грн. боргу.

Як пояснив ОСОБА_1, у нього є підтвердження погашення боргу на суму 836 940,00 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 369 ЦПК України, у разі, якщо виконавчий лист було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

Разом з тим, заявником не було надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження добровільного виконання ним своїх зобов'язань відповідно до умов мирової угоди, укладеної між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, що була визнана ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 21.10.2010 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування або ім'я стягувача і боржника, їх місцезнаходження або місце проживання чи перебування, ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо;

4) резолютивна частина рішення;

5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням;

6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Виконавчий документ повинен бути підписаний уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплений печаткою. Скріплення виконавчого документа гербовою печаткою є обов'язковим у разі, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, за законом зобов'язаний мати печатку із зображенням Державного Герба України.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону.

У разі відмови у відкритті виконавчого провадження на підставі пункту 6 частини першої цієї статті державний виконавець роз'яснює заявникові право на звернення до суду чи іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність з вимогами статті 18 цього Закону.

А відтак, у випадку невідповідності виконавчого листа вимогам Закону України «Про виконавче провадження» даним законом встановлений порядок відмови у відкритті виконавчого провадження, а не визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Частиною 2 ст. 369 ЦПК України встановлено, що суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформлені або видачі, тому посилання заявника на помилки у виконавчому листі як на підставу для визнання його таким, що не підлягає виконанню є такими, що не ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

У випадку, якщо у ОСОБА_1 є достатні та допустимі докази на підтвердження добровільного виконання ним своїх зобов'язань відповідно до умов мирової угоди, укладеної між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, він в порядку ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» зобов'язаний протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також письмово повідомляти державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі про зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - про зміну місця роботи.

ОСОБА_1 та його представник в судовому засіданні Апеляційного суду м. Києва підтвердили, що до органів Державної виконавчої служби України вони не зверталися.

Таким чином, усі питання, що виникають в ході сплати ОСОБА_1 боргу у виконавчому провадженні №49079875, відкритому на підставі виконавчого листа №2-4149/10, регулюються Законом України «Про виконавче провадження».

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до норм ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Нормами ст. 303 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Колегія суддів зазначає, що апелянтом не надано належних та допустимих доказів на обґрунтування апеляційної скарги та вважає, що за таких обставин підстави для її задоволення відсутні.

Справа судом розглянута повно та об'єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано правильно.

Інші доводи апеляційної скарги недоведені та містяться лише на формальних міркуваннях.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 14 січня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: