Номер провадження 2/754/533/16
РІШЕННЯ

Іменем України

05 травня 2016 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Клочко І.В.

при секретарі Щедріковій В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Служба у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, Прокуратура Деснянського району м. Києва про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи: Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, Прокуратура Деснянського району м. Києва, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позовну заяву позивач обґрунтовує, виходячи з наступного. З 04.02.2000 року позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 06.02.2006 року.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги за викладеними в позові обставинами та просив суд задовольнити.

В судові засіданні 08 квітня та 05 травня 2016 року відповідач ОСОБА_2 не з'явилась, про розгляд була належним чином повідомлена. До суду надсилала електронною поштою заяви з проханням відкласти судовий розгляд у зв'язку з хворобою, введенням надзвичайного стану в Криму та неможливістю виїхати через закриття кордону. Жодних доказів, що підтверджують хворобливий стан особи, введення надзвичайного стану в Криму та неможливістю виїхати через закриття кордону, відповідачем до суду не надано. А тому, суд вважає, що відповідач ОСОБА_2 не з'явилась в судові засіданні без поважних причин, відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України. За даних обставин, суд вважав за можливе проводити розгляд справи за відсутності відповідача.

В судовому засіданні 01 лютого 2016 року відповідач ОСОБА_2 пояснила, що 21 травня 2013 року позивач незаконно вивіз дітей у невідомому напрямку. Через два тижні позивач зателефонував до органу опіки та піклування м. Севастополя та повідомив, що діти перебувають з ним. З часу вивезення дітей з м. Севастополь позивач не дає номери телефонів дітей та забороняє спілкуватись з ними.

Представники Служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації підтримали висновок про доцільність позбавлення батьківських прав та просили позов задовольнити.

Представник прокуратури в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. За даних обставин, суд вважав за можливе проводити розгляд справи за відсутності представника прокуратури.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та опитавши в судовому засіданні неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що у позивача та відповідача перебувають декілька екземплярів свідоцтв про народження дітей, які видані державними органами України та видані за час окупації Криму органами Російської Федерації.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Стаття 4 цього ж закону передбачає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим ... реалізації прав і свобод людини і громадянина.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається:

1) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій;

2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України;

3) повітряний простір над територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини.

Статтею 9 ч. ч. 2, 3, 4 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законодавством України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв'язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України...

Відповідно до копії свідоцтва про народження, виданого 19.04.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ялтинського міського управління юстиції в Автономній Республіці Крим, батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.7).

Відповідно до копії свідоцтва про народження, виданого 19.04.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ялтинського міського управління юстиції в Автономній Республіці Крим, батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.8).

Відповідно до копії виписки рішення Гагарінського районного суду м. Севастополя від 06 лютого 2006 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - розірвано (а.с.10), що також підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.10 - зворот).

Відповідно до копії заочного рішення Гагарінського районного суду м. Севастополя від 25 жовтня 2012 року, малолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 передано на виховання і для спільного мешкання їх рідному батьку ОСОБА_1 (а.с.9)

В судовому засіданні сторонами не заперечувався факт того, що з 21 травня 2013 року неповнолітні діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживають разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.1 ст. 164 ЦПК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

В позовній заяві позивач ОСОБА_1 посилається на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

До матеріалів справи надані відповідачем транспортні накладні, в підтвердження направлення поштових відправлень для дітей (а.с.130,131). Однак, суд не приймає до уваги експрес-накладну від 25 березня 2014 року, оскільки одержувачем за даною накладною є сама ОСОБА_2 (а.с.131).

Суд також не приймає до уваги подані ОСОБА_2 прибуткові касові ордери від 11.09.2015р., 08.12.2015р., 30.12.2015р., 21.12.2015р. та 18.12.2015р., оскільки дані ордери підтверджують перерахунок коштів ОСОБА_2 до установ банків, які знаходяться в м. Симферополь (133-137).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 до Служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації не зверталась з заявами про усунення перешкод у спілкування з дітьми.

Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав №102/03/29-10860 від 10.11.2015 року, комісія з питань захисту прав дитини Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, дійшла висновку, що мати свідомо нехтує своїми обов'язками, ухиляється від виховання та навчання дітей, не проявляє щодо них батьківської турботи, не цікавиться їх життям та здоров'ям, не утримує матеріально. Виховання, контроль та матеріальне забезпечення дітей здійснює батько. Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 стосовно неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини.

Відповідно до листа Центру у справах сім'ї та жінок Деснянського району м. Києва від 24.11.2015р., 17.11.2015р. була проведена психологічна консультація з ОСОБА_1 та неповнолітніми дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_5. Донька, ОСОБА_5 в розмові активна, проявляла ініціативу, інтерес при бесіді. Дитина висловлювала незадоволення щодо ситуації, яка склалася у взаємостосунках з матір'ю. Відмічається ознака згуртованості членів сім'ї, в якій проживає дитина в даний час. Авторитетним для дитини батько, що підтверджується словами дитини. Син, ОСОБА_4, під час бесіди був спокійним, врівноваженим. За результатами проведеної методики можна припустити, що хлопець має тенденції до рефлексії, прагне розширити свої можливості, можливі прояви демонстративності. Проявляв у розмові тривогу та відчуженість до матері і сказав про те, що жити з нею не хоче, натомість багато розповідав про гармонійні стосунки з батьком.

Відповідачем не було надано жодних доказів, що свідчать про чинення ОСОБА_2 перешкод з боку позивача ОСОБА_1 у спілкуванні з неповнолітніми дітьми. Натомість неповнолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначили, що батько наполягає на спілкуванні з матір'ю.

В судовому засіданні опитані неповнолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зазначили, що не мають бажання спілкуватись з матір'ю, лише через наполегливість батька вони іноді спілкуються з нею.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню своїх неповнолітніх дітей.

Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

Надані позивачем ОСОБА_1 докази щодо ухилення з боку відповідачки від сплати аліментів, суд не приймає до уваги, а тому, дана частина позовних вимог є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідач працездатна, а тому суд вважає, що він спроможна сплачувати позивачу аліменти на утримання дітей.

Відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

З наданих ОСОБА_2 документі, вбачається, що останя є засновнико ТОВ «МЕДВЕДЬ» (а.с.155-166).

Відповідно до роз'яснень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК України.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік», на день винесення рішення по справі прожитковий мінімум становить: для дитини віком від 6 до 18 років - 1531грн.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) на кожну дитину, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідно до законодавства України, щомісячно

Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Згідно матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення аліментів 31 серпня 2015 року.

З огляду на вищевказане, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти починаючи з 31 серпня 2015 року.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн., також з відповідача підлягають стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 551, 20 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-218 ЦПК України, ст.ст. 164, 180, 181, 182, 184, 191 СК України, ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», Постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», суд -

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Служба у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, Прокуратура Деснянського району м. Києва про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити частково.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідно до законодавства України, щомісячно, починаючи з 31 серпня 2015 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідно до законодавства України, щомісячно, починаючи з 31 серпня 2015 року до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, в дохід держави судовий збір в розмірі 551, 20 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Деснянський районний суд міста Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Головуючий: