АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/1836/16-ц 22-ц/774/1571/К/16
Справа № 215/1836/16-ц Головуючий у 1-ій інстанції
Провадження 22-ц/774/1571/К/16 Квятковський Я.А.
Категорія 26 (Ш) Доповідач: Михайлів Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Михайлів Л.В.

суддів: Барильської А.П., Ляховської І.Є.,

секретар: Євтодій К.С.

за участю: представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» - Юфєрєвої Олени Миколаївни,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 14 червня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», третя особа - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, про стягнення моральної шкоди, заподіяної при виконанні трудових обов'язків,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», яке змінило найменування на Приватне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПрАТ «ПівнГЗК»), з позовом про стягнення моральної шкоди, заподіяної при виконанні трудових обов'язків.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що працюючи протягом тривалого часу у відповідача в шкідливих умовах праці, він отримав професійне захворювання з діагнозом - хронічне обструктивне захворювання легень, у зв'язку із чим висновком МСЕК від 22.06.2006 року йому первинно встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 25%, в подальшому він неодноразово проходив переогляд й висновком МСЕК від 06.11.2014 року йому встановлено 60% втрати профпрацездатності та третю групу інвалідності безстроково.

Позивач вважає, що у зв'язку з отриманим професійним захворюванням, йому спричинено моральну шкоду, а тому просив суд стягнути на його користь з ПрАТ «ПівнГЗК» в рахунок відшкодування моральної шкоди 170000 грн.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 14 червня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково та на його користь з ПрАТ «ПівнГЗК» стягнуто 35000 грн. моральної шкоди без стягнення доходів з фізичних осіб, а також на користь держави - судовий збір в розмірі 551,20 грн. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПрАТ «ПівнГЗК» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що ПрАТ «ПівнГЗК» є неналежним відповідачем по даній справі, оскільки спірні правовідносини повинні регулюватися спеціальним Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV в редакції, що діяла на час встановлення у 2006 році позивачеві вперше стійкої втрати працездатності й відповідно належним відповідачем є Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області.

Крім того, судом не враховано, що позивач добровільно працював тривалий час у шкідливих умовах праці та, оскільки причиною його професійного захворювання є саме тривалий час роботи в умовах впливу на організм шкідливих факторів, саме його дії стали причиною професійного захворювання, що свідчить відсутність вини підприємстві у заподіянні моральної шкоди позивачу. Також зазначає, що факт заподіяння моральних страждань не підтверджений достовірними доказами, зокрема в справі відсутні докази, які підтверджують психологічний стан потерпілого, розмір моральної шкоди, що визначений судом до стягнення, є необґрунтованим та значно завищеним, не відповідає засадам виваженості, розумності і справедливості, а також характеру і тривалості фізичних та моральних страждань позивача, не враховано судом й тяжкого фінансового становища відповідача.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПрАТ «ПівнГЗК» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2, протягом тривалого часу, починаючи з 07.05.1969 року по 30.06.2006 року працював на посадах виробничого майстра та електрослюсаря чергового та з ремонту устаткування на підприємстві відповідача, виконуючи роботи в умовах шкідливого виробничого фактору: пил, що перевищував ГДК (а.с. 8-12).

Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського НДІ промислової медицини від 06.04.2006 року у позивача встановлене професійне захворювання з діагнозом: хронічне обструктивне захворювання легень 1-2 стадії (пиловий бронхіт 1-2 стадії, емфізема легень 1-2 стадії), ЛН першого-другого ступеню.

Згідно п. 17 акту розслідування хронічного професійного захворювання № 12 від 05 травня 2006 року причиною зазначеного професійного захворювання є робота в умовах в умовах шкідливого виробничого фактору: пил, що перевищував ГДК (а.с. 13-16).

Висновком МСЕК від 22.06.2006 року ОСОБА_2 первинно встановлено 25% втрати професійної працездатності, починаючи з 19 червня 2006 року безстроково, група інвалідності не встановлювалась (а.с. 19).

Під час повторного переогляду, висновком МСЕК від 29.11.2011 ОСОБА_2 встановлено 40% втрати професійної працездатності, починаючи з 21.11.2011 року безстроково та третю групу інвалідності (а.с. 22).

На підставі висновку ЛЄК НДІ №1550 від 25.09.2014 року стадія професійного захворювання підвищена до третьої, у зв'язку з чим висновком МСЕК від 06.11.2014 року йому встановлено 60% втрати працездатності та третя група інвалідності, починаючи з 06.11.2014 року безстроково (а.с. 23, 24).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та покладаючи обов'язок з відшкодування моральної шкоди на відповідача, суд першої інстанції керувався ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України й виходив з доведеності факту заподіяння моральної шкоди позивачу при виконанні ним трудових обов'язків з вини відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту розслідування хронічного професійного захворювання № 12 від 05 травня 2006 року, причиною професійного захворювання позивача є робота в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних і шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, яке виникло у зв'язку з порушенням керівництвом підприємства, де працював хворий, ст. 153 КЗпП України, якими передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Оскільки порушення відповідачем положень ч. 2 ст. 153 КЗпП України встановлено вищевказаним актом розслідування хронічного професійного захворювання, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про відсутність вини відповідача у спричиненні моральної шкоди позивачу.

Такими, що суперечать нормам діючого законодавства вважає колегія суддів й доводи апеляційної скарги ПрАТ «ПівнГЗК» про відсутність обов'язку підприємства відшкодовувати моральну шкоду, завдану позивачу з тих підстав, що останній є суб'єктом страхування від нещасного випадку на виробництві, оскільки Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV в редакції, що діяла на час встановлення позивачеві вперше стійкої втрати працездатності, не передбачає у 2006 році відшкодування застрахованим і членам їх сімей моральної (немайнової) шкоди, отриманої внаслідок ушкодження здоров'я Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Отже, враховуючи викладене й те, що, право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я ОСОБА_2, пов'язаного з виконанням трудових обов'язків, виникло у позивача з 22.06.2006 року, тобто з моменту встановлення йому стійкої втрати професійної працездатності (а.с. 19), питання про відшкодування працівнику такої шкоди слід вирішувати на загальних підставах, передбачених нормами КЗпП України та Закону України «Про охорону праці», а не відповідно до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в редакції, чинній на час встановлення позивачеві вперше стійкої втрати працездатності.

Спростовуються й доводи представника відповідача в апеляційній скарзі щодо відсутності підстав відшкодування моральної шкоди ОСОБА_2, оскільки факт заподіяння моральної шкоди у зв'язку з отриманими ним професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, переносить щоденний фізичний біль та моральні переживання, позбавлений нормальних життєвих зв'язків, у зв'язку з тим, що професійне захворювання обмежує його життєву активність і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Посилання представника відповідача ПрАТ «ПівнГЗК» в апеляційній скарзі на те, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконував роботу в шкідливих умовах праці, а відповідач забезпечував його засобами колективного та індивідуального захисту і скорочував час дії шкідливих факторів виробництва відповідно до норм законодавства, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки здійснення відповідачем заходів для забезпечення працівникам безпечних умов праці, які не усунули впливу негативних факторів, не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови доведеності такої шкоди.

Між тим, колегія суддів приймає доводи апеляційної скарги про те, що розмір моральної шкоди, стягнутої на користь ОСОБА_2, є значно завищеним.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди визначено судом без повного урахування роз'яснень, наведених в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. з подальшими змінами, відповідно до яких, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку, ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, характер професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі.

За таких обставин, колегія суддів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, й, беручи до уваги конкретні обставини по справі, зокрема: тривалість роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів - 36 років 11 місяців, характер отриманого позивачем професійного захворювання, ступінь втрати ним професійної працездатності, який первинно становив 25%, тривалість розладу його здоров'я, припинення трудової діяльності за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за віком, а також пов'язані з отриманими професійними захворюваннями фізичні і моральні страждання позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, вважає необхідним змінити рішення суду, зменшити розмір стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь позивача з 35000 грн. до 18000 грн. В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 303, 307, п.3 ч.1 ст. 309 , 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 14 червня 2016 року в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_2, змінити, зменшивши цей розмір з 35000 гривень до 18000 (вісімнадцяти тисяч) гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Л.В. Михайлів

Судді: А.П. Барильська

І.Є. Ляховська