Номер провадження: 22-ц/785/3913/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря Полякової В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про припинення права на частку у спільному майні, зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про припинення права на частку у спільному майні та відшкодування матеріальних збитків, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 березня 2016 року,

встановила:

У лютому 2015 р. ОСОБА_4 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому з врахуванням неодноразових уточнень від 01.07.2015 р., від 04.09.2015 р. та від 21.12.2015 р. остаточно просила: 1) припинити право ОСОБА_5 на ? ч. квартири АДРЕСА_1 з отриманням грошової компенсації вартості цієї частки з депозитного рахунку суду; 2) визнати за ОСОБА_4 право власності на ? ч. квартири АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_5; 3) визнати за ОСОБА_4 право власності на ? ч. дачного будинку із земельною ділянкою, які розташовані за адресою: Миколаївська область, Березанський район, с. Бесарабка, вул. Молодіжна, 4; 4) визнати за ОСОБА_4 право власності на ? ч. автомобіля марки «ВАЗ-2103», 1974 року випуску, двигун № НОМЕР_1, кузов № ВАЗ4, державний реєстраційний номер 02037 ОА; 5) визнати за ОСОБА_4 право власності на ? ч. гаражу № 605, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, район домів № 27/41-27/42.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 14.01.2016 р. (Т. 2, а. с. 46 48), відповідно до заяви ОСОБА_6, представника ОСОБА_4, від 14.01.2016 р. (Т. 2, а. с. 40 41) про залишення частини позовних вимог без розгляду, були залишені без розгляду позовні вимоги ОСОБА_4 про: - визнання за ОСОБА_4 права власності на ? ч. дачного будинку із земельною ділянкою, які розташовані за адресою: Миколаївська область, Березанський район, с. Бесарабка, вул. Молодіжна, 4; - визнання за ОСОБА_4 права власності на ? ч. автомобіля марки «ВАЗ-2103», 1974 року випуску, двигун № НОМЕР_1, кузов № ВАЗ4, державний реєстраційний номер 02037 ОА; - визнання за ОСОБА_4 права власності на ? ч. гаражу № 605, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, район домів № 27/41-27/42.

Залишені до розгляду позовні вимоги ОСОБА_4 обґрунтовувала тим, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті у 2002 р. їх матері ОСОБА_7 кожна сторона успадкувала по ? ч. квартири АДРЕСА_1 (далі Квартира). Квартира є однокімнатною. Поділити її в окремі обєкти нерухомого майна неможливо. Спільне користування у звязку з неприязними стосунками сторін є неможливим. ОСОБА_5 участі у витратах з утримання квартири не приймає.

У грудні 2015 р. ОСОБА_5, не визнавши первісний позов ОСОБА_4, звернулася до суду із зазначеним вище зустрічним позов, в якому з врахуванням уточнень підстав позову від 13.01.2016 р., остаточно просила: 1) припинити право ОСОБА_4 на ? ч. квартири АДРЕСА_1 з отриманням грошової компенсації вартості цієї частки з депозитного рахунку суду; 2) визнати за ОСОБА_5 право власності на ? ч. квартири АДРЕСА_1; 3) стягнути з ОСОБА_4 матеріальні збитки у розмірі 137 751,30 грн..

Зустрічні вимоги ОСОБА_5 обґрунтовувала тим, що вона та її сестра ОСОБА_4 є співвласниками, кожна по ? ч., спірної квартири. З 2002 р. ОСОБА_4 не несла витрат з оформлення спадщини та утримання квартири. ОСОБА_4 вказаних витрат не несла. У належній їй трикімнатній квартирі № 25, площею 57 кв. м., у будинку № 27 «в» по вул. Люстдорфська дорога в м. Одесі, проживає вона та її повнолітній син, який має намір створити свою сімю. Тому, припинення права власності на ? ч. спірної квартири завдасть шкоди інтересам сімї ОСОБА_5.

ОСОБА_4 постійно проживає за межами України. Під час тимчасового перебування в Україні спірною квартирою не користується. Остання є власником двокімнатної квартири № 9, площею 56 кв. м., у будинку № 1 по вул. Академіка Глушка в м. Одесі.

ОСОБА_4 заволоділа усією квартирою, отримала неправомірні доходи від орендної плати за період з січня 2013 р. по грудень 2015 р., виходячи із середнього розміру орендної плати за однокімнатну квартиру 2 500 грн./міс., у розмірі 45 000,00 грн..

ОСОБА_4 привела квартиру до незадовільного стану, тим самим знизивши її вартість станом на листопад 2015 р.. Враховуючи, що вона є власником ? ч. квартири, розмір завданої матеріальної шкоди у результаті зниження вартості квартири становить 92 751,30 грн., яка визначена виходячи з середньої вартості одного квадратного метра однокімнатної квартири у сумі 18 504,00 грн., належних їй - 17,2 кв. м. квартири та визначеної експертом вартості ? ч. квартири у розмірі 225 517,50 грн..

Позивач та її представник у судове засідання не зявилися. Про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Представник позивача надав заяву про підтримку позовних вимог, просив задовольнити їх у повному обсязі. Справу просив розглянути за її відсутності. У наданих письмових запереченнях на зустрічний позов просила відмовити в його задоволенні.

Відповідач та його представник у судовому засіданні первісний позов не визнали, зустрічний позов підтримали, просили його задовольнити.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23.03.2016 р. первісні позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Припинено право власності ОСОБА_5М на ? ч. квартири АДРЕСА_1 з отриманням грошової компенсації вартості цієї частки квартири з депозитного рахунку суду у розмірі 228 129,00 грн..

Визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 компенсацію вартості ? ч. квартири АДРЕСА_1, які знаходяться на депозитному рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судовий збір у сумі 2 281,30 грн. та витрати на проведення експертизи у розмірі 3 000,00 грн..

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про припинення права власності на частку у спільному майні відмовлено.

ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про задоволення її зустрічного позову та відмову в задоволенні первісного позову ОСОБА_4. Посилається на те, що рішення ухвалено при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт та ї представник у судовому засіданні підтримали викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

ОСОБА_6, представник ОСОБА_4, у письмових запереченнях на апеляційну скаргу просила скаргу відхилити, рішення залишити без змін. Посилалася на те, що сторони успадкували після смерті матері по 3/16 ч. трикімнатної квартири АДРЕСА_2 «В» в м. Одесі та по ? ч. однокімнатної квартири АДРЕСА_3. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10.02.2015 р. за позовом ОСОБА_5 було припинено право власності ОСОБА_4 на 3/16 ч. трикімнатної квартири АДРЕСА_2 «В» в м. Одесі, з виплатою грошової компенсації у розмірі 118 670 грн.. Таким чином, у власності ОСОБА_5 знаходиться трьохкімнатна квартира АДРЕСА_2 «В» в м. Одесі. Вимоги ОСОБА_4 є справедливими, оскільки попереднім рішенням суду було припинено її право власності на частку у іншій квартирі. Кожна із дочок спадкодавця таким чином отримує після смерті матері по квартирі. Спірна квартира є однокімнатною, неподільною. Вищевказаним рішенням суду встановлені неприязні стосунки сторін, внаслідок чого спільне володіння і користування квартирою є неможливим. Тимчасове знаходження ОСОБА_4 за межами України не може бути підставою для позбавлення права власності. ОСОБА_5 не надала доказів завдання їй матеріальної шкоди.

ОСОБА_4 та її представник у судове засідання не зявилися. Про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки не повідомили. Заяв та клопотань не надали.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення про задоволення первісного позову ОСОБА_4 та відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що сторони є співвласниками, кожна по ? ч., спірної квартири. У кожної з них на праві власності є інші житлові приміщення. Спірна квартира є однокімнатною, поділити її в натурі неможливо. Між сторонами склалися неприязні стосунки, внаслідок чого спільне володіння та користування спірною квартирою є неможливим. Задоволення позову ОСОБА_4 відповідатиме принципу справедливості, оскільки після смерті матері раніше ОСОБА_5 отримала у власність частину трикімнатної квартири, яка належала ОСОБА_4, теж зі сплатою відповідної компенсації. Зустрічні позовні вимоги із завдання шкоди є недоведеними (Т. 2, а. с. 126 131).

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції на підставі наданих сторонами і досліджених судом доказів дійшов правильного висновку про задоволення первісного позову ОСОБА_4 та відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. 365 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 10, 11, 60, 61, 179, 213 ЦПК України) права. Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду.

Висновки суду першої інстанції зроблені, відповідні правовідносини між сторонами встановлені на підставі наявних у справі і наданих сторонами доказів.

Встановлено, що на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті матері, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 успадкували та є співвласниками, кожна - по ? ч., квартири АДРЕСА_1 (Т. 1, а. с. 9 - 11).

Відповідно до технічного паспорту від 12.04.2013 р., висновку судової будівельно-технічної експертизи від 27.11.2015 р. (Т. 1, а. с. 12 13, 140 148) спірна квартира є однокімнатною. Поділити її в окремі обєкти нерухомого майна неможливо. Ринкова вартість квартири становить 456 258 грн.. Вартість 1/2 ч. квартири становить 228 129 грн. = 456 258 грн. : 2.

Відповідно до наявних у справі квитанцій (Т. 1, а. с. 173 175, Т. 2, а. с. 122) як ОСОБА_4, так і ОСОБА_5 внесли на депозитний рахунок суду вартість ? ч. спірної квартири у сумі 228 129,00 грн..

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10.02.2015 р. (Т. 1, а. с. 155 156) за ОСОБА_4 припинено право власності, а за ОСОБА_5 визнано право власності на 3/16 ч. трикімнатної квартири АДРЕСА_2 «В» в м. Одесі з виплатою відповідної грошової компенсації.

Вищевказаним заочним рішенням встановлено наявність неприязних стосунків між сторонами, внаслідок чого спільне володіння та користування квартирою є неможливим. Наявність неприязних стосунків підтверджується також поданням зустрічного позову по даній справі. ОСОБА_5 в апеляційному суді підтвердила наявність неприязних стосунків із ОСОБА_4.

У власності ОСОБА_4 знаходиться двокімнатна квартира АДРЕСА_4, загальною площею 57,3 кв. м., житловою 31, кв. м. (Т. 2, а. с. 105)

ОСОБА_5 в апеляційній скарзі вказала, що вона є власником трикімнатної квартири АДРЕСА_2 «В» в м. Одесі, площею 57 кв. м., в якій зареєстрована та проживає.

Судом правильно встановлено наявність між сторонами правовідносин щодо припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

За правилами, передбаченими ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду не підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення власності не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Судом на підставі наявних у справі доказів правильно встановлено наявність передбачених законом підстав для припинення права власності ОСОБА_5 на ? ч. спірної квартири.

Суд першої інстанції повно і всебічно зясував обставини, на які посилалися сторони як на підставу своїх вимог і заперечень, і дійшов вірного висновку про задоволення первісного позову ОСОБА_4 та відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5.

Апелянт не надав суду доказів, які б спростовували вищевказані висновки суду першої інстанції.

Доводи апелянта про недоведеність позовних вимог ОСОБА_4, порушення судом вимог, передбачених ст. 365 ЦК України, для припинення права на частку у спільному майні, постійне місце проживання ОСОБА_4 за кордоном та наявність у неї іншого житлового приміщення, необхідність поліпшення житлових умов сина апелянта не приймаються колегією суддів до уваги, виходячи з встановлених по справі обставин.

Доводи апелянта про те, що з позовом про припинення права на частку у спільному майні повинні звернутися усі співвласники не відповідає вимогам, передбаченим у ст. 365 ЦК України, а тому є неспроможними.

Доводи апелянта щодо завдання шкоди внаслідок передачі квартири в оренду колегіє суддів не приймаються, оскільки вони основані на припущеннях. Крім того, апелянту належала не вся квартира, а тільки ? частина.

Колегія суддів приймає до уваги, що припинення права власності ОСОБА_5 на частку у спільному майні не завдає останній істотної шкоди, оскільки у неї у власності є інше житлове приміщення. Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 02.07.2014 р. по справі № 6-цс14 та в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.10.2014 р. по справі № 6-29534св14.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За викладених вище обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_5, а також для прийняття доводів апеляційної скарги останньої у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

ОСОБА_3