Березівський районний суд Одеської області
Справа № 494/585/16-ц
Провадження 2/494/324/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2016 р. м. Березівка

Березівський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді Лебединського С.Й.,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Березівського відділення поліції Комінтернівського відділу поліції ГУ НП в Одеській області, Головного Управління Державної казначейської служби України в Одеській області «Про стягнення спричиненої шкоди, судових витрат».

в с т а н о в и в:

Позивач, звернувшись 05 травня 2016 р. до суду із цим позовом просила стягнути:

- з Березівського відділення поліції на її користь спричинену їй моральну шкоду у розмірі 50 000 (пятдесят тисяч) гривень, матеріальну шкоду у розмірі 70 гривень 28 коп. та понесені нею витрати, повязані із явкою до суду, шляхом безспірного списання Управлінням Державної казначейської служби України Одеської області з рахунків Березівського ВП Комінтернівського ВП ГУ НП в Одеській області.

- Березівського відділення поліції Комінтернівського відділу ГУ НП в Одеській області на користь Держави України судовий збір.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала. Пояснила суду, що 04 лютого 2016 зверталась до Березівського відділення поліції із заявою про вчинення відносно неї кримінального правопорушення начальником відділення ОСОБА_3, інспектором поліції ОСОБА_4. Далі вона знову ж 08 лютого 2016 р. звернулась до Березівського відділення поліції із заявою про вчинення відносно неї кримінального правопорушення начальником слідчого відділення ОСОБА_5, слідчим Ковалем В.В. Проте, її заяви в порушення ст.214 КПК України у впродовж 24 годин до ЄРДР внесені не були. 30 березня 2016 р. на підставі ухвали слідчого судді Суворівського районного суду зазначені нею відомості у заявах від 04 та 08 лютого 2016 р. було зобовязано начальника слідчого відділення Березівського відділення поліції внести до ЄРДР за ст.ст.192, 367, 396, 382 КК України, визначити слідчого з подальшим прийняттям рішенням згідно норм КПК. Через невнесення відомостей до ЄРДР вона отримала моральні страждання у звязку з відновленням своїх прав, понесенням матеріальних витрат, порушенням життєвих звязків, роботи, відпочинку, виснажувало її організм, які вона оцінює у 50 000 гривень. Також вона понесла матеріальні витрати у розмірі 70 гривень 28 коп.

Відповідач Березівське ВП Комінтернівського ВП ГУ НП в Одеській області двічі повідомлявся належним чином про час та місце судового розгляду, але до суду не зявився, про причини неявки суд не повідомив, заяву на розгляд справи за її відсутності не подавав.

Відповідач ОСОБА_6 Управління Державної казначейської служби України в Одеській області подало до суду заяву про розгляд справи за їхньою відсутністю, згідно до положень ч.2 ст.158 ЦК України.

Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України суд вважає можливим провести судовий розгляд у відсутності відповідачів на підставі наявних в справі доказів.

Вивчивши матеріали справи, на підставі наданих доказів і доведення їхньої переконливості суд дійшов до наступного висновку.

На обґрунтування своїх вимог позивач посилалась на те, що 04 та 08 лютого 2016 р. двічі зверталась до Березівського відділення поліції із заявами про вчинення відносно неї чисельних кримінальних правопорушень працівниками Березівського відділення поліції. Відомості про вчинене не були внесені до ЄРДР, а у подальшому 30 березня 2016 р. ухвалою слідчого судді Березівське відділення поліції було зобовязано внести відомості до ЄРДР.

Правовими підставами позивач зазначала ст.56 Конституції України, ст.ст.11, 22, 23, 1167, 1172,ч.6 ст.1176 ЦК України. Посилалась на те, що їй заподіяна моральна шкода у розмірі 50 000 гривень, у звязку з тим, що вона була вимушена втрачати додаткових зусиль, оскільки повинна була звертатись до суду, тривалий час перебувала у суспільному транспорті, порушувала свій режим харчування, відпочинку, витрачала на оскарження своє життя, що порушувало її звичайний ритм, та життєво-важливі звязки.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Таким чином, на виконання наведених норм позивач має право на звернення до суду для захисту своїх прав.

Частинами 1,2 ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв;язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров;я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у

зв;язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім;ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв;язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995року ( з наступними змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відсутність хоча б одного складового цивільного правопорушення виключає право позивача на відшкодування моральної шкоди.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоров;я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з вимогами ч. 6 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ч.1 ст.1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Крім наведеного слід зазначити, що доказати заподіяння моральної шкоди і її розмір за правилами ст.ст.1167, ч.6 ст.1176 ЦК України, на відміну від положень ч.1 ст.1176 ЦК України повинна позивач.

Позивач вказувала на те, що зазнала моральної шкоди у розмірі 50 000 гривень, у звязку з тим, що вимушена була відновлювати свої права, понести матеріальні витрати, порушувала життєві звязки, роботу, відпочинок, що виснажувало її організм, яку вона оцінює у 50 000 гривень.

При вирішенні цього спору в частині відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд обов'язково з'ясовує: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, з'ясовує, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Слід зазначити, що вирішує спір про встановлення розміру та відшкодування моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Однак, жодних належних та допустимих доказів, на підтвердження своїх вимог, в чому саме виразилися порушення нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, що вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя позивач не надала та інших доказів на підтвердження отриманих стражань морального характеру.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57,64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналу

Отже, суд вважає, що позивач не надала не тільки безспірних а й будь-яких доказів щодо обставин завдання їй моральної шкоди, а факт зобовязання Березівське відділеня поліції внести відомості до ЄРДР для проведення досудового розслідування не є безумовною та безспірною обставиною для стягнення 50 000 гривень.

На думку суду, прийняття слідчим суддею Суворівського районного суду м. Одеси ухвали є справедливою та повною сатисфакцією відновлення правового та процесуального статусу позивача.

Щодо матеріальних витрат у розмірі 70 гривень 28 коп., то суд вважає що дані витрати слід відносити до витрат передбачених ст.121 КПК України «Витрати, повязані із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження».

Так, дані витрати мають бути відшкодовані потерпілому згідно до положень ст.127 КПК України «Відшкодування (компенсація) шкоди потерпілому».

Відшкодування інших витрат, на які також посилається позивач, взагалі не підлягають задоволення через відсутність будь-яких підтверджень отримання таких витрат.

Відносно стягнення судового збору, то згідно ч.4 ст.88 ЦПК України у разі залишення без задоволення позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати компенсуються за рахунок Держави.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України суд

у х в а л и в:

ОСОБА_2 у задоволенні позову до Березівського відділення поліції Комінтернівського відділу поліції ГУ НП в Одеській області, Головного Управління Державної казначейської служби України в Одеській області «Про стягнення спричиненої шкоди, судових витрат» - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено протягом 10-ти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Одеської області через Березівський районний суд Одеської області, а особами які не були під час проголошення у той же трок з дня отримання копії рішення суду.

Суддя:_______________________________________