Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2327/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Єгорова С. М.
УХВАЛА

Іменем України

22.12.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Єгорової С.М.

суддів: Голованя А.М., Карпенка О.Л.

із секретарем Савченко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 26 вересня 2016 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Верес», третя особа відділ Держгеокадастру у Онуфріївському районі Кіровоградської області, про визнання договору оренди землі недійсним,

УСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив визнати недійсним договір оренди землі, укладений між ним та ТОВ «Верес», від 09 вересня 2011 року, зареєстрований у відділі Держкомзему у Онуфріївському районі 01 грудня 2011 року за № 00228.

Зазначав, що на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 12 серпня 2006 року є власником земельної ділянки площею 5,03 га, яка розташована на території Деріївської сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області. Цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно з договором оренди землі від 09 вересня 2011 року, зареєстрованим у відділі Держкомзему в Онуфріївському районі 01 грудня 2011 року, земельна ділянка передана в оренду відповідачу, за попередньою домовленістю на пять років.

Отримавши примірник договору оренди він побачив, що відповідач самовільно змінив строк дії договору на десять років. Також договір укладено з порушеннями.

Звернувшись до відповідача з повідомленням про припинення договору оренди земельної ділянки, він отримав відмову від добровільного припинення договору оренди.

Оскільки в договорі оренди відсутні кадастровий номер, умови індексації орендної плати, порядок її внесення і перегляду, умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, які є істотними умовами договору, такий договір оренди визнається недійсним.

Просив визнати недійсним договір оренди землі від 09 вересня 2011 року з підстав відсутності у ньому всіх істотних умов.

Рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 26 вересня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову. Зазначає, що судом порушено принцип змагальності сторін, не зясовано всі обставини по справі, не досліджено доказів, які мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи. Закон прямо передбачає визнання недійсним договору, в якому відсутня хоча б одна істотна умова. Крім того, цей договір був укладений під час чинності іншого договору оренди з іншим орендарем.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовільнити, пояснення представника відповідача, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню за наступних підстав.

За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

У п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Відповідно до ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст.638 ЦК України). Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоді встановленої форми.

Судом установлено і підтверджується матеріалами справи, що 09 вересня 2011 року орендодавець ОСОБА_2 і орендар ТОВ «Верес» уклали договір оренди земельної ділянки № 290 площею 5,03 га, яка знаходиться на території Деріївської сільської ради Онуфріївського району, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 10 (десять) років. Додатками до договору є державний акт на право приватної власності на землю з описом зовнішніх меж орендованої земельної ділянки із зазначенням її кадастрового номеру, підписаний сторонами 01 грудня 2011 року акт приймання передачі земельної ділянки, уточнений розрахунок проіндексованої нормативної грошової оцінки. Договір оренди зареєстрований у встановленому законом порядку 01 грудня 2011 року (а.с.5-11, 14-16).

За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

В ст. 15 Закону України «Про оренду землі» визначені істотні умови договору оренди землі. Частиною другою зазначеної статті встановлено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, є підставою для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Орендна плата відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Відповідно до частини першої статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, визначених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Як на підставу визнання недійсним договору оренди позивач посилався на відсутність в ньому передбачених ст.15 Закону України «Про оренду землі» істотних умов, а саме: не зазначено кадастровий номер земельної ділянки, умов індексації орендної плати, порядку її внесення і перегляду, умов передачі в заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Доводи позивача щодо не зазначення в договорі умов індексації орендної плати, порядку її внесення і перегляду спростовуються текстом договору оренди, зокрема, пунктами 2.3, 4.1, 4.2,4.3, в яких зазначена проіндексована нормативна грошова оцінка земельної ділянки, визначено, що орендна плата вноситься орендарем щорічно у формі та розмірі грошової, натуральної та відробіткової за домовленістю сторін: у розмірі 4% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки або натуроплати у строк до 31 грудня кожного року. Орендна плата не може бути меншою, ніж встановлено чинним законодавством України. Розмір орендної плати переглядається за згодою сторін у разі зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції, погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами та в інших випадках, передбачених законодавством. Податки з доходів фізичних осіб за орендовану земельну ділянку сплачуються орендарем із загальної суми орендної плати орендодавця. У разі невнесення орендної плати в строк, визначений договором, справляється пеня за кожний день прострочення (а.с.5).

Невиконання умов договору щодо виплати орендної плати в розмірі, передбаченому договором, не може бути підставою для визнання його недійсним та свідчити про відсутність в договорі істотних умов щодо орендної плати.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України та статті 3 Цивільного процесуального кодексу України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, а тому суд повинен встановити, чи дійсно порушує право орендодавця відсутність у договорі оренди передбаченої частиною першої статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотної умови, визначити істотність цієї умови, а також зясувати, у чому саме полягає порушення законних прав орендодавця.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 10 вересня 2014 року у справі №6-110 цс 14 та справі №6-119 цс 14, від 21 січня 2015 року у справі № 6-215 цс 14, від 04 лютого 2015 року у справі № 6-233 цс 14.

Правильним є висновок суду про те, що відсутність у договорі оренди передбачених частиною першої статті 15 Закону України «Про оренду землі» таких істотних умов, як кадастровий номер земельної ділянки, а також передача у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, законні права орендодавця не порушують.

Між сторонами відсутній спір щодо ідентифікації земельної ділянки як обєкту оренди під час виконання договору, а орендована земельна ділянка відповідачем не передавалася в заставу і не вносилася до статутного фонду.

Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують.

Посилання позивача на те, що судом першої інстанції порушено змагальність сторін не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, журналом судового засідання. Суд сприяв участі у розгляді справи позивача та його представника: неодноразово відкладав розгляд справи за клопотанням представник позивача, оголошував перерви у розгляді справи (а.с.62, 68,74).

Враховуючи норми ст.ст. 27,31 ЦПК України, позивач самостійно визначає предмет й підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову. Змінити підстави позову має право лише позивач шляхом подання письмової заяви до початку розгляду судом справи по суті.

Підстава позову це частина позову, яка відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги (п.5 ч.2 ст.119 ЦПК України) і докази, що підтверджують кожну обставину, а також наявність підстав для звільнення від доказування (п.6 ч.2 ст.119 ЦПК України). Відповідно до ст.58 ЦПК України належними є докази, які місять інформацію щодо предмета доказування, суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції (ч.1 ст.303 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги щодо недійсності договору оренди з тих підстав, що після скасування судового рішення в іншій справі підлягає відновленню договір оренди з попереднім орендарем земельної ділянки, з підстав фальсифікації договору, що позивач, маючи намір на укладення договору оренди на пять років, підписав пустий бланк договору, а відповідач зазначив всупереч його волі строк договору десять років, виходять за межі підстав позову, заявлених в суді першої інстанції та не були предметом розгляду суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення підлягає залишенню без змін, так як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права. В межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги підстав для його зміни або скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 26 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: