Справа № 306/1939/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 лютого 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів ЛЕСКА В.В., КОЖУХ О.А.

при секретарі ВОЛОЩУК В.І.

за участю сторін розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Стройненської сільської ради Свалявського району Закарпатської області та ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів Управління Держземагентства у Свалявському районі Закарпатської області, про скасування рішень, визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю та скасування державної реєстрації, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Свалявського районного суду від 28 жовтня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

07.07.2014 ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до Стройненської сільської ради Свалявського району та ОСОБА_2 і мотивував його наступним. У січні 2008 року ОСОБА_1 звернувся до Стройненської сільської ради із заявою про передачу у власність земельної ділянки площею 0,10 га, яка перебуває в його користуванні. Рішенням сільської ради від 18.01.2008 позивачу в урочищі «Потік» с. Черник було надано у власність земельну ділянку площею 0,10 га, що перебувала в його користуванні, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Однак, при проведенні геодезичної зйомки цієї ділянки було виявлено, що 0,03 га із неї були передані ОСОБА_2, це у подальшому було підтверджено сільською радою, яка повідомила, що рішенням сесії ради від 17.11.2009 ОСОБА_2 було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,2039 га в урочищі «Потік» с. Черник.

Такі дії порушують права позивача, оскільки рішенням Стройненської сільради від 23.03.1993 йому було надано дозвіл на будівництво житлового будинку на виділеній земельній ділянці площею 0,07 га, рішенням сільради від 02.02.2006 йому було надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,03 га в урочищі «Потік» с. Черник у власність із земель запасу сільської ради для ведення особистого селянського господарства. З проекту забудови видно, що земельна ділянка позивача площею 0,10 га (вищевказані 0,07 га і 0,03 га) межує із земельною ділянкою ОСОБА_2, ділянки розділяє канава, а ОСОБА_2 надано 0,03 га із земельної ділянки, що перебувала в користуванні позивача. Відповідач попросив позивача підписати акт обміру зовнішніх меж ділянки, проте, при проведенні обмірів позивач не був присутній і на день підписання акту не знав, що це стосується саме земельної ділянки площею 0,03 га, яка була в його користуванні. Про порушення свого права позивач дізнався у листопаді 2012 року. Посилаючись на ці обставини, на норми ст.ст. 4, 9, 19, 40 ЗК України (1990 р.), ст.ст. 118, 152, 158 ЗК України (2001 р.), позивач просив:

скасувати: рішення 25-ї сесії 25-го скликання Стройненської сільської ради Свалявського району від 17.11.2009; рішення 26-ї сесії 25-го скликання Стройненської сільської ради Свалявського району від 28.02.2010 «Про затвердження технічної документації із землеустрою та передачі земельної ділянки у власність 0,2039 га ОСОБА_2»;

визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю, виданий ОСОБА_2, мешканцю АДРЕСА_1, згідно рішення 25-ї сесії 25-го скликання Стройненської сільської ради Свалявського району від 17.11.2009, та скасувати його реєстрацію.

Рішенням Свалявського районного суду від 28.10.2015 позов задоволено:

скасовано: рішення 25-ї сесії 25-го скликання Стройненської сільської ради Свалявського району від 17.11.2009; рішення 26-ї сесії 25-го скликання Стройненської сільської ради Свалявського району від 28.02.2010 «Про затвердження технічної документації із землеустрою та передачі земельної ділянки у власність 0,2039 га ОСОБА_2»;

визнано недійсним Державний акт серії НОМЕР_1 на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,2039 га, виданий ОСОБА_2, мешканцю АДРЕСА_1, згідно рішення 26-ї сесії 25-го скликання Стройненської сільської ради Свалявського району від 28.02.2009, та скасовано його реєстрацію.

Відповідач ОСОБА_2 порушує в апеляції питання про скасування рішення суду внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права. Вказує, зокрема, на те, що позивач не довів підстав, з яких пред'явив позов, а саме, не довів факту порушення відповідачем його прав, суд неповно з'ясував обставини справи, необґрунтовано відкинув усі доводи відповідача, які спростовували обґрунтованість пред'явлених вимог і свідчили, серед іншого, про фактичне використання ним земельної ділянки, на яку претендує позивач. Крім того, позивач пропустив позовну давність, яку відповідач просив застосувати. Просить рішення суду скасувати, у позові - відмовити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідача ОСОБА_2 і його представника адвоката Кошелі М.В., які апеляцію підтримали, позивача ОСОБА_1 і його представника ОСОБА_3, які апеляцію не визнали, розглянувши на підставі ст. 305 ч. 2 ЦПК України справу у відсутність інших учасників процесу, з яких Стройненська сільрада письмово просила відхилити апеляцію і розглянути справу у відсутність її представника, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності. Однак, погодитись із таким рішенням не можна, оскільки своїх висновків суд дійшов унаслідок неправильного застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення або оспорювання саме її прав; цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає цивільну справу в межах заявлених позивачем вимог; особа на власний розсуд здійснює своє право на захист і розпоряджається своїми цивільними та процесуальними правами (ст. 12 ч. 1, ст.ст. 15, 16, ст. 20 ч. 1 ЦК України (тут і далі норми матеріального права в редакції, чинній на час виникнення відповідних юридичних фактів), ст. 3 ч. 1, ст. 10 ч. 1, ст. 11 ч. 2, ст. 15 ч. 1 ЦПК України); обов'язок доказування позову лежить на позивачеві, особа зобов'язана належно довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 10 ч.ч. 2, 3, ст. 11 ч. 1, ст.ст. 57-61 ЦПК України); про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст. 212-215 ЦПК України).

Цивільні права особа здійснює, а цивільні обов'язки - виконує у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства; діючи у цивільних відносинах на власний ризик, особа повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки; при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, зловживання правом не допускається (ст. 3 ч. 1 п. 6, ст.ст. 12-14 ЦК України (2003 р.)). У справі встановлені наступні факти, обставини та відповідні їм правовідносини.

На підставі рішення Стройненської сільської ради від 23.03.1993 ОСОБА_1 надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку в урочищі «Потік» с. Черник на земельній ділянці площею 0,07 га, цю ділянку було забудовнику відведено, що стверджується матеріалами будівельного паспорту № 2/93 (а.с. 149-162 т. 1). На підставі рішення Стройненської сільської ради від 26.03.1993 ОСОБА_2 надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку в урочищі «Потік» с. Черник на земельній ділянці площею 0,07 га, а 27.12.2001 ця ж рада прийняла рішення, яким надала мешканцю АДРЕСА_1 ОСОБА_2 дозвіл на узаконення земельної площею 0,07 біля будинку (а.с. 146, 147 т. 1).

05.02.2002 землевпорядником Стройненської сільської ради Н. Бобаль видано ОСОБА_2 довідку про те, що він та члени його сім'ї користуються земельною ділянкою площею 0,20 га для ведення особистого підсобного господарства, а 05.03.2002 ОСОБА_2 звернувся до цієї ради із заявою про надання у приватну власність земельної ділянки площею 0,20 га, що знаходиться в урочищі «Потік», для будівництва та ведення сільського господарства (а.с. 136, 137 т. 1). З наданих апеляційному суду квитанцій про прийом податкових платежів видно, що ОСОБА_2 щонайменше у 2007, 2008, 2011, 2013, 2014 і 2015 роках сплачував плату за землю за ділянку площею 0,20 га (а.с. 10, 11 т. 2), на що він посилався у суді першої інстанції (зокрема, а.с. 226 т. 1).

Апеляційним судом оглянуті оригінали наступних матеріалів:

заяви ОСОБА_1 від 31.01.2006, якою він просив Стройненську сільську раду «узаконити земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства в урочищі «Потік» в кількості 0,03 га»; протоколу 24-ї сесії 24-го скликання цієї ради і рішення від 02.02.2006, яким мешканцю АДРЕСА_2 ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,03 га у власність із земель запасу сільради в урочищі «Потік» для ведення особистого селянського господарства (на час розгляду справи судом першої інстанції була наявні лише копії рішення на а.с. 6, 218 т. 1);

заяви ОСОБА_1 від 17.01.2008, якою він просив Стройненську сільську раду «безоплатно передати у приватну власність земельні ділянки біля будинку у кількості 0,15 га для будівництва житлового будинку та господарських будівель та в урочищі «Потік» у кількості 0,10 га для будівництва житлового будинку»; протоколу 12-ї сесії 25-го скликання цієї ради і рішення від 18.01.2008 про безоплатну передачу громадянам у власність земельних ділянок, які перебувають у них у користуванні, що ним мешканцю АДРЕСА_2 ОСОБА_1 передано безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,15 га за адресою АДРЕСА_2 для будівництва і земельну ділянку площею 0,10 га в урочищі «Потік» для будівництва (на час розгляду справи судом першої інстанції була наявні лише копії заяви та додатку до рішення на а.с. 216, 217 т. 1);

заяви ОСОБА_2 від 12.11.2009, якою він просив Стройненську сільську раду «передати безоплатно у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,2039 в АДРЕСА_1; протоколу 25-ї сесії 25-го скликання цієї ради і рішення від 17.11.2009, яким мешканцю АДРЕСА_1 ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, яку він отримав у користування до набрання чинності ЗК України (2001 р.), площею 0,2039 га за адресою: АДРЕСА_1 (на час розгляду справи судом першої інстанції були наявні лише копії заяви та рішення на а.с. 179, 181 т. 1);

протоколу 26-ї сесії 25-го скликання Стройненської сільської ради і рішення від 28.02.2010, яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,2039 га із кадастровим № НОМЕР_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 і передано ОСОБА_2 безоплатно у власність цю земельну ділянку, яка перебувала в його користуванні (на час розгляду справи судом першої інстанції була наявна лише копія рішення на а.с. 139, 179 т. 1).

У справі знаходиться копія технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,2039 га із кадастровим № НОМЕР_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1, наданої ОСОБА_2 (а.с. 177-187 т. 1). ОСОБА_2 17.06.2010 видано та зареєстровано Державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку, надану на підставі рішення Стройненської сільської ради від 28.02.2010 (а.с. 135 т. 1).

Із даних, зафіксованих у експлікації земельних угідь (а.с. 184 т. 1) і в державному акті, випливає, що по лінії В-Г земельна ділянка ОСОБА_2 межує із земельною ділянкою, що перебуває в користуванні ОСОБА_1, сторонами визнано, відповідає матеріалам щодо забудови та іншим матеріалам справи, що будинки, у яких мешкають ОСОБА_1 (АДРЕСА_2) і ОСОБА_2 АДРЕСА_1), розташовані поруч (сусідні будинки на суміжних земельних ділянках). ОСОБА_1 у числі інших суміжних землекористувачів погодив ОСОБА_2 встановлення зовнішніх меж земельної ділянки, що стверджується підписаним ним актом від 15.02.2010 (а.с. 187 т. 1). У справі наявні докази реєстрації 12.11.2009 права власності на свій будинок за ОСОБА_2 (а.с. 181, 182 т. 1), доказів оформлення права власності на будинок за ОСОБА_1 у справі немає.

Відповідно до ст.ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст.ст. 2, 4, 8, 12-14, 48, 49, 51 Закону України «Про власність», ст.ст. 4, 6, 86 ЦК Української РСР (1963 р.), ст.ст. 6, 7, 17, 19, 22-24, 43, 44 ЗК України (1990 р.), ст.ст. 11, 15, 16, 316-319, 321, 328, 373, 386, 396 ЦК України, ст.ст. 78-81, 90, 93, 95, 116, 118, 123-126, 152, 155 ЗК України (2001 р.), право власності на землю та/або право землекористування набувається в порядку, передбаченому законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або не встановлено судом; надання земельних ділянок у власність (користування) здійснюється в порядку відведення, приступати до використання ділянки до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється; з 01.05.2009 право власності на земельну ділянку та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав; законно набуте право землекористування, право власності на землю підлягає захисту.

Таким чином, ОСОБА_2 набув право власності на землю відповідно до ст. 116 ч. 1, ч. 2, ч. 3 п. «а», ст. 118 ч.ч. 1, 2, ст. 125, ст. 126 ч.ч. 1, 9 ЗК України, це право оформлено відповідно до закону, тоді як докази оформлення встановленим порядком права власності на землю (права користування землею) ОСОБА_1, за винятком відведеної йому у 1993 р. земельної ділянки площею 0,07 га для будівництва житлового будинку, відсутні. Самі по собі рішення Стройненської сільської ради про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки та про надання земельної ділянки у власність є необхідними для набуття прав на землю, проте, не є достатніми для набуття прав на конкретно визначені та відведені земельні ділянки.

Окрім цього, є істотним, що рішенням сільради від 02.02.2006 ОСОБА_1 було надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,03 га у власність із земель запасу сільради, тобто, питання про надання землі вирішувалося в порядку, передбаченому ст. 116 ч.ч. 1, 2, 3 п. «в», ст. 118 ч.ч. 6-10 ЗК України, щодо ділянки, яка перебувала в запасі і, відповідно, не перебувала в користуванні у позивача. У справі немає документального підтвердження того, що проектом забудови земельна ділянка для ОСОБА_1 передбачалася в розмірі 0,10 га і до цієї площі входили дві ділянки площами 0,07 га і 0,03 га, з яких ділянка площею 0,03 га надавалася у власність рішенням сільради від 18.01.2008, такі твердження суперечать і наявним у справі матеріалам щодо забудови земельної ділянки, відведеної ОСОБА_1 Тож стосовно набуття прав на земельну ділянку площею 0,03 га в урочищі «Потік» с. Черник доводи позивача є суперечливими.

Виходячи з підстав і предмету позову, предметом доказування (ст. 179 ч. 1 ЦПК України) є передусім факти, які повинні підтверджувати доводи позивача про наявність у нього відповідного земельного права, про порушення його відповідачами конкретними винними діями, вчиненими у певному місці, у відповідний час і у конкретний спосіб. Підлягають перевірці доводи та встановлення фактів щодо, зокрема, набуття сторонами цивільних (земельних) прав; розташування земельних ділянок, якими вони володіють (користуються), у т.ч., стосовно одна одної, конфігурації, площ, меж цих ділянок; відповідності землекористування, передбаченого правовстановлюючими документами на землю, фактичному землекористуванню сторін; наявності чи відсутності накладання в плані земельних ділянок одна на одну, збільшення (зменшення) відповідних ділянок за рахунок такого накладання у разі його наявності тощо.

Позивач не довів наявності у нього як прав на конкретно визначену земельну ділянку площею 0,03 га, так і обґрунтованого цивільного інтересу (ст. 15 ЦК України) внаслідок прийняття уповноваженим органом рішень щодо надання в користування та/або у власність такої конкретної земельної ділянки. Як встановлено апеляційним судом, сторони виходять із різного розуміння й місця знаходження земельної ділянки, про захист права на одержання якої у власність поставив питання позивач. Наприклад, на поданому стороною відповідача ОСОБА_2 схематичному зображенні розташування земельних ділянок (а.с. 24 т. 1), яке виготовлено неуповноваженою особою і не є належним письмовим доказом у справі, проте, певним чином ілюструє доводи сторін, які оперують цією схемою, за правовою позицією ОСОБА_2 спірна ділянка є фактичним продовженням земельної ділянки, якою користується ОСОБА_1, знаходиться в кінці цієї ділянки (двору) і не входить до складу ділянки відповідача, а за позицією ОСОБА_1 спірна ділянка знаходиться між межею його земельної ділянки площею 0,07 га по всій її довжині та канавою, що зліва від земельної ділянки, і перебуває у фактичних межах наданої у власність ОСОБА_2 земельної ділянки. ОСОБА_1 на підтвердження своєї позиції посилається також на проект забудови своєї земельної ділянки (а.с. 155 т. 1). Інших даних щодо розташування земельної ділянки відповідно до своєї правової позиції принаймні для попередньої її наочної ілюстрації позивач суду не наводив.

Тим часом, з'ясування обставин, що мають значення для справи, потребує спеціальних знань у галузі науки, техніки, інженерного забезпечення землеустрою, розташування земельних ділянок, визначення їх лінійних параметрів, фактичного землекористування і т.ін., у зв'язку з чим належним і допустимим доказом щодо цих обставин є висновок експерта (ст. 66, ст. 143 ч. 1, ст. 147 ч.ч. 2-6, ст. 179 ч. 2, ст. 189 ЦПК України). Оскільки відповідні факти і обставини встановлюються документально, аматорські схеми розташування земельних ділянок, як і показання свідків з цього приводу, не є достатніми і належними доказами та можуть враховуватися у сукупності з іншими доказами, що підлягають оцінці судом. У суді першої інстанції відповідна судова експертиза не проводилася, суд першої інстанції на порушення вимог ст.ст. 58, 59, ст. 213 ч. 3 ЦПК України щодо всебічності та повноти з'ясування обставин справи на підставі належних і допустимих доказів задовольнив позов без таких доказів.

Виходячи з вимог ст. 10 ч. 4, ст. 160 ч. 2 ЦПК України та беручи до уваги вищенаведені обставини, апеляційний суд роз'яснив сторонам положення ЦПК України щодо доказування, належності та допустимості доказів, наслідків вчинення чи невчинення процесуальний дій, спрямованих на доказування позову. З метою забезпечення сторонам можливості реалізації їх прав, передбачених ст.ст. 27, 143 ЦПК України, у справі було оголошено перерву. У судовому засіданні після перерви клопотання про призначення судової експертизи не було заявлене. Отже, розпорядившись належними йому правами на власний розсуд, ОСОБА_1 не виконав свого процесуального обов'язку щодо доведення належними і допустимими доказами наявності у нього права на позов, що був пред'явлений, і обставин, що підлягають доказуванню, зокрема, й місця знаходження та параметрів спірної для нього земельної ділянки. За таких умов доводи позову щодо порушення земельних прав позивача, щодо незаконності оспорених рішень органу місцевого самоврядування, недійсності Державного акту ґрунтуються на припущеннях.

Суд першої інстанції не мав підстав для задоволення вимог особи, яка не довела факту виникнення у неї відповідного права, факту його порушення відповідачами, а, отже, й підстав позову та права на його пред'явлення. Суд не встановив дійсних обставин справи та не дав їм оцінки в рішенні щонайменше в межах наявних доказів і, виходячи з наведеного вище, не мав належних підстав за позовом ОСОБА_1, права на спірну землю якого та їх порушення не є встановленими та підтвердженими, робити висновки щодо дотримання відповідачами вимог законодавства при оформленні права власності ОСОБА_2 на землю, ревізувати відповідні рішення. Втім, і такі висновки суду не враховують дійсних обставин користування землею відповідачем ОСОБА_2 На відміну від позивача ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_2 має належним чином оформлене право на землю, недобросовісності в його діях і неправомірності набуття права власності не встановлено, його право підлягає захисту.

Ґрунтуючись на викладеному, у позові ОСОБА_1 належало відмовити по суті, внаслідок його необґрунтованості та недоведеності. Посилання позивача на те, що про порушення свого права він дізнався лише у листопаді 2012 року, не підтверджується жодними доказами і теж є припущенням, за характером справи та співіснування сторін апеляційний суд критично оцінює твердження ОСОБА_1 про необізнаність із дійсними обставинами щодо складання та підписання акту встановлення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки від 15.02.2010, жодні дані про таку необізнаність не свідчать. У цих відносинах позивач діяв на свій ризик і розсуд. Понад те, з огляду на встановлене, власне про порушення права позивача не йдеться. Тож для застосування позовної давності за заявою відповідача ОСОБА_2 (а.с. 210-211 т. 1), пропущення якої є підставою для відмови в позові у разі його обґрунтованості щодо порушення права позивача (ст.ст. 256, 257, ст. 260 ч. 1, ст. 267 ч.ч. 3, 4 ЦК України), підстав немає.

Відтак, позов не було доведено у передбачений цивільним процесуальним законом спосіб, його не могло бути задоволено, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.ст. 212-215 ЦПК України, відповідні доводи апеляції заслуговують на увагу, тому на підставі ст. 309 ч. 1 п.п. 1, 2, 4 ЦПК України скаргу слід задовольнити, рішення суду скасувати, у позові - відмовити.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п. 2, ст. 309 ч. 1 п.п. 1, 2, 4, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, рішення Свалявського районного суду від 28 жовтня 2015 року скасувати, у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і Стройненської сільської ради Свалявського району Закарпатської області про скасування рішень, визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю та скасування державної реєстрації - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 267,96 грн у відшкодування витрат по оплаті судового збору.

Заходи забезпечення позову, встановлені ухвалою Свалявського районного суду від 14.05.2015, скасувати.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді