Провадження № 2/331/1787/2016
Справа № 331/3787/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2016 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді: Жуковій О.Є

при секретарі: Бойко М.О.

за участю представника позивача : ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя справу за позовом Кредитної спілки «Хортиця» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 19.05.2016 року звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів , в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути ОСОБА_3 проценти згідно п. 2.3 кредитного договору за період з 19.05.2013 року по 01.12.2016 року в розмірі 4392,80 гривень, інфляційні втрати 1641, 58 гривень, а також стягнути з ОСОБА_4 як з поручителя солідарно з ОСОБА_3 проценти згідно з п.2.3 договору кредиту у розмірі 1 285,20 гривень, інфляційні втрати в розмірі 210,10 гривень з 19.11.2015 року по 01.12.2016 року .

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 12.04.2007 року між КС «Хортиця» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого , остання отримала кредит в сумі 1700 гривень строком на 12 місяців. Вказаний договір кредиту забезпечено договором поруки , що було укладено з відповідачем ОСОБА_4 .. З огляду на невиконання своїх зобов»язань за договором, позивач вимушений був звернутися за захистом порушеного права до суду. 05.06.2008 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя було ухвалене рішення, яким було стягнуто з відповідачів заборгованість за кредитним договором в сумі 4 832,39 гривень, в тому числі суму боргу за тілом кредиту . Разом з тим, внаслідок невиконання відповідачами взятих на себе зобов»язань, сума боргу з моменту ухвалення рішення суду значно збільшилася і позивачем нараховані проценти та інфляційні.

В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог просила відмовити через пропущення позивачем строку позовної давності.

Відповідач ОСОБА_4 , будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з»явився, в зв»язку з чим, на підставі ст. 169 ЦПК україни справу розглянуто у його відсутність , на підставі доказів наявних в матеріалах справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Так судом встановлено, що 12 квітня 2007 року між КС «Хортиця» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_3 було надано кредит в сумі 1700 гривень на строк до 12 квітня 2008 року зі сплатою 0,1973 % за кожен день користування кредитом . П. 2.3 вказаного договору встановлено , що у випадку несвоєчасної виплати передбачених договором сум , кредитор має право отримати від позичальника додаткові проценти у розмірі 0,2% від суми заборгованості за кожен день прострочення (а.с.11).

Зазначений договір кредиту забезпечено договором поруки, який був кладений між КС «Хортиця» та ОСОБА_4 12 квітня 2007 року (а.с.12).

Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05 червня 2008 року з відповідачів на користь позивача , з огляду на невиконання останніми умов договору кредиту, стягнуто заборгованість за кредитним договором станом на 12.02.2008 року у сумі 4 832,39 гривень (а.с.14).

На теперішній час рішення суду не виконано.

Позивач відповідно до вимог ст. 625 ЦК України , п.2.3 договору здійснив нарахування процентів та інфляційних ОСОБА_3 , які згідно розрахунку заборгованості за період з 19.05.2013 року по 01.12.2016 року складають 4392,80 гривень, та інфляційних в розмірі 1 641,58 гривень (а.с.129-132).

Крім того, позивач окремо здійснив нарахування ОСОБА_4 процентів з 19.11.2015 року по 01.12.2016 року в сумі 1285,20 гривень , та інфляційних в розмірі 210,10 гривень.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення , а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому , суд зазначає, що проценти, визначені статтями 536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК, є платою за користування чужими грошовими коштами, яка, за відсутності іншої домовленості сторін, сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення. Поряд з цим за порушення виконання грошового зобовязання на боржника покладається відповідальність відповідно до ст. 625 ЦК, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового обов'язку у вигляді сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Беручи до уваги різну правову природу процентів, передбачених статтями 536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК, і процентів, що стягуються відповідно до ст. 625 ЦК, а також відсутність у чинному законодавстві обмежень, одночасне стягнення процентів, передбачених ст. 536 ЦК та іншими статтями, а також сплата трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених ст. 625 ЦК, є правомірним .

Ця позиція підтверджується практикою Верховного Суду України (постанова Верховного Суду України від 29 травня 2013 р. у справі № 6-39цс13).

Зазначене дає суду дійти підстави до висновку, що позивач має право на отримання від відповідачів відсотків та інфляційних, однак зазначає, що позивач в заявлених вимогах фактично просить стягнути з ОСОБА_3 подвійну суму як процентів так і інфляційних за період з 19.11.2015 року по 01.12.2016 року.

Суд не погоджується з такими доводами позивача , і приходить до висновку, що позивач ( в межах заявлених позовних вимог ) має право на отриманням процентів з ОСОБА_3 за період з 19.05.2013 року по 19.11.2015 року в розмірі 3107,60 гривень та інфляційних за вказаний період в розмірі 1431,48 гривень , а також право на отримання з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в солідарному порядку за період з 19.11.2015 року по 01.12.2016 року процентів та інфляційних в розмірі 1285,20 та 210, 10 гривень відповідно.

Разом з тим, представником відповідача заявлено про застосування наслідків сплину строку позовної давності до заявлених вимог .

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Згідно з частиною пятою статті 261 ЦК України за зобовязанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то у разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно із умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Проте, якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобовязання, позовна давність обчислюється від цієї дати.

Предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й зобовязаний предявити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Вказана правова позиція викладена в Постанові Верховного суду України від 27 січня 2016 по справі у справі за № 6-990цс15 та є обов»язковою для суду згідно вимог ст. 360-7 ЦПК України.

Враховуючи, що заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05 червня 2008 року з відповідачів стягнуто заборгованість за кредитним договором станом на 12 лютого 2008 року у сумі 4 832,39 гривень , а з вказаним позовом до суду позивач звернувся лише 19 травня 2016 року , суд приходить до висновку, що КС «Хортиця» пропущено строк звернення до суду як для пред»явлення вимоги до боржника так і до поручителя, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. 10,11, 209, 212,214,215, 217, 218 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Кредитної спілки «Хортиця» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:

23.12.2016