Справа № 344/120/16-ц
Провадження № 22-ц/779/2013/2016
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Горблянський Я.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Горблянського Я.Д.

суддів: Ковалюка Я.Ю., Малєєва А.Ю.

секретаря Капущак С.В.

за участю: апелянта ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3

позивача ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5

представників позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_7, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про припинення права особи на незначну частку у спільній частковій власності та визнання права власності на цю частину даної квартири за ОСОБА_8, - за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 25 серпня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

В січні 2016 року представники ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_4 звернулись в суд з вказаним позовом, обґрунтовуючи тим, що ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 належать відповідно 2/5 та по 1/5 частки у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 94,8 м.кв, житловою площею 67,6 м.кв. З моменту отримання 1/5 частки квартири у власність відповідач до вересня 2015 року питання про його вселення чи визначення порядку користування не піднімав, як і не брав участі у витратах на управління, утримання та збереження спільного з позивачами майна, оскільки був забезпечений житлом в м. Івано-Франківську. Враховуючи те, що розміри кожної з кімнат перевищують належну відповідачу частку у праві спільної часткової власності - жодне окреме приміщення квартири не може бути надане відповідачу в одноосібне користування. Припинення права відповідача на належну йому 1/5 частку в спільній частковій власності на квартиру не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї, оскільки відповідач з моменту набуття права власності на частку у спірній квартирі в ній не проживав, та не користувався нею, оскільки був і залишається забезпеченим житлом у м. Івано-Франківську, а сума належної йому частки, враховуючи аналіз вторинного ринку нерухомості в м. Івано-Франківську дозволяє йому придбати нерухоме майно належної якості і більшої площі ніж належна йому в даний момент. За наведених доводів позивачі просили припинити право власності ОСОБА_2 на 1/5 частку у праві власності на спірну квартиру та визнати за ОСОБА_8 право власності на цю частку.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 25.08.2016 року позов задоволено. Припинено право ОСОБА_2, на його частку у спільному майні, а саме: 1/5 частину у квартирі АДРЕСА_1 зі сплатою йому грошової компенсації у розмірі 290 593 грн. - розміру застави, який внесений на депозитний рахунок суду. Визнано за ОСОБА_8 право власності на вказану частку. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2905,93 грн.

Не погодившись з рішенням суду, вважаючи його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Так, у висновку експерт а від 14.02.2016 року надано чотири можливі варіанти розподілу(виділу) належної відповідачеві частки квартири, на що суд належної уваги не звернув. Вказує, що його частка в квартирі становить 20% та є значною. Позивач ОСОБА_6 в судовому засіданні сам зазначив, що не може надати суду докази того, що спільне володіння і користування даною квартирою є неможливим, оскільки він та інші позивачі по справі ніколи спільно з відповідачем не користувались спірним житлом. Суд безпідставно зазначив про конфліктність відносин і неможливість спільного проживання, оскільки позивачі постійно живуть на території ФРН, громадянами якої вони є, а спірна квартира пустує. Вказує, що позбавлення його аналогічної, рівної, пропорційної з іншими двома позивачами частки в квартирі, свідчить про втручання суду у право на повагу до житла та ігнорування інтересу, як громадянина України, в користь громадянина ФРН. В рішенні зазначено, що сума грошей в розмірі 290593 грн. достатня сума для придбання житла рівноцінного за площею, яка викупляється (18,96 м.кв), однак нічого не зазначено, чи вистачить даних коштів для придбання комори - пропорційної частці в квартирі. Крім того на даний час в відповідача відсутнє право власності на житло, а тому припинення його права на 1/5 частку в спірній квартирі завдасть йому істотної шкоди. Тому просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення апелянта та представників сторін, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Даним вимогам законодавства рішення відповідає.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що частка у спірній квартирі відповідача є незначною, спільне володіння і користування майном є неможливим, а припинення права власності на частку при належній грошовій компенсації не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника.

Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України.

Відповідно ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Встановлено, що трикімнатна квартира (з коморами в підвалі) АДРЕСА_2, загальною площею 94.8 м.кв., житловою 67.6 м.кв. належить на праві спільної часткової власності: ОСОБА_8 - 1/5 частини квартири, згідно Свідоцтва про право власності від 24.02.2000р., виданого госпрозрахунковою групою з приватизації державного житлового фонду; ОСОБА_4 - 1/5 частини квартири, згідно Свідоцтва про право власності від 24.02.2000р., виданого госпрозрахунковою групою з приватизації державного житлового фонду; ОСОБА_6 - 2/5 частини квартири, згідно Свідоцтва про право власності від 24.02.2000р., виданого госпрозрахунковою групою з приватизації державного житлового фонду та згідно Свідоцтва про право на спадщину від 23.11.2011р. виданого Першою Івано-Франківською державною нотаріальною конторою; ОСОБА_2 - 1/5 частини квартири, згідно Свідоцтва про право на спадщину від 14.07.2004р. виданого нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори.

Таким чином, відповідачу належить 18.96 м.кв., від загальної площі квартири, а це 13.52 м.кв. від житлової та 5.44 м.кв. від загальної площі, та 6,56 м.кв. комори.

Судом достовірно встановлено, та не заперечується стороною відповідача, що в спірній квартирі з 2004 року останній не проживає та не користується, витрати з утримання не несе.

Судом першої інстанції також встановлено, що спірна частка як річ є неподільною, і в порівнянні з часткою домоволодіння, що належить позивачам, є менш значною. Крім того, сторони перебувають у неприязних стосунках, тому спільне володіння і користування домоволодінням сторонами в майбутньому є неможливим. Також в матеріалах справи міститься квитанція про внесення на депозитний рахунок суду 290 593 грн. Жодного спростування вказаної суми, як вартості 1/5 частки спірної квартири відповідачем не надано, клопотання про призначення судової експертизи для встановлення вартості майна чи можливості поділу квартири в натурі не поступало.

В підтвердження неможливості виділу 1/5 частки квартири з коморами в підвалі, що належить ОСОБА_2 в матеріалах справи наявний висновок №0017/11/2015 експертного дослідження складеного 12.11.2015 року експертом ОСОБА_9, який належним чином оцінений судом першої інстанції.

Що стосується посилань відповідача на висновок експерта №3/02/16 ОСОБА_10 складеного 14.02.2016року, то такий не може бути покладений в основу рішення, оскільки як вказано судом першої інстанції такий здійснений з допущенням неточностей в обрахуванні площі та без доступу до спірного житла.

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 3 квітня 2013 р. у справі №6 -12цс13 висловлена правова позиція про те, що аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, можливий, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Крім того, у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 15 травня 2013 р. у справі № 6-37цс13 міститься правова позиція про те, що присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України і за відсутності згоди на таку компенсацію співвласника майна. При цьому, для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбачених пунктами 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї, а також попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Зважаючи на вказане, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно досліджено обставини справи, зібраним доказам дана належна правова оцінка, висновок про наявність підстав для припинення права власності ОСОБА_2 на належну йому частку, та визнання права власності на неї за ОСОБА_8 зі стягненням компенсації є вірним.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильного висновку суду першої інстанції при вирішенні спору.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового або зміни рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстав для його скасування та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 25 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: Я.Д. Горблянський

Я.Ю. Ковалюк

А.Ю. Малєєв