Справа № 750/6269/16-ц Провадження № 22-ц/795/2207/2016 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Рахманкулова І. П. Доповідач - Скрипка А. А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіСкрипки А.А.
суддів:Лакізи Г.П., Тагієва С.Р.
при секретарі:Покладі Д.В.
за участю:представника позивача - адвоката Водолагіна С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 20 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про стягнення коштів, - третя особа: Перша чернігівська державна нотаріальна контора,

в с т а н о в и в:

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 20.10.2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про стягнення коштів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції від 20.10.2016 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги заявленого позову та стягнути з публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" на її користь 10 000 доларів США. Доводи апеляційної скарги зазначають, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є незаконним і необґрунтованим. ОСОБА_6 вказує, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору по суті не прийняв до уваги тієї обставини, що відповідачем не доведено, що саме повноважний представник вкладника ОСОБА_7 отримав вклад в розмірі 10 000 доларів США. При цьому, як вказує ОСОБА_6, нею доведено, що відповідачем прийнято від ОСОБА_7 кошти по квитанціям № 12 від 02.06.2004 року та № 13 від 02.06.2004 року на суму 1700 доларів США та 8300 доларів США, і відкрито строкові вклади. ОСОБА_6 звертає увагу на ту обставину, що відповідачем в ході судового розгляду даної справи не було представлено відповідного акту відносно знищення документів, з відображенням переліку знищених документів. На думку ОСОБА_6, виписка з рахунку ОСОБА_7 за період з 01.09.1996 року по 02.03.2005 року не може бути допустимим доказом, оскільки вона не підтверджує факту видачі коштів належному представнику ОСОБА_7 ОСОБА_6 вказує, що згідно діагнозу відповідно до виписок - епікризів № 6167 від 21.06.2004 року та №9760 від 19.08.2004 року, відповідно до яких ОСОБА_7 перебувала на лікуванні, її мати не могла розпорядитися своїм вкладом, а також видати доручення третій особі на його отримання. ОСОБА_7 померла 01.09.2004 року, тому вона не могла особисто отримати кошти за депозитом у відділенні відповідача. Доводи апеляційної скарги зазначають, що суд при вирішенні даного спору по суті не звернув уваги на ту обставину, що при припущенні того факту, що вклад було отримано за дорученням, то у відповідності до п.3 ч.1 статті 1008 ЦК України таке доручення припинило свою дію 01.09.2004 року разом зі смертю довірителя.

В запереченнях на апеляційну скаргу ПАТ "Укрсоцбанк" просить апеляційну скаргу відхилити апеляційну у зв'язку з її безпідставністю та залишити без змін обґрунтоване рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 20.10.2016 року.

В судове засідання апеляційного суду позивач, представники відповідача та третьої особи, належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду даної справи (а.с.141-146, 159-161), не з'явились. Відповідно до приписів ч.2 статті 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд на підставі приписів статті 308 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції, - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до п.6 ч.1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

В ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що позивач ОСОБА_6 є спадкоємцем за законом після смерті матері - ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.4-5).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.03.2005 року, спадкоємицею майна ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, є її дочка ОСОБА_6 Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з квартири АДРЕСА_1 (а.с.5).

Згідно умов двох укладених договорів банківського вкладу від 02.06.2004 року, ОСОБА_7 на депозитних рахунках розмістила відповідно 8300 доларів США та 1700 доларів США. Факт внесення ОСОБА_7 вказаних коштів на депозитні рахунки підтверджується квитанцією №12 від 02.06.2004 року (а.с.6) та квитанцією №13 від 02.06.2004 року (а.с.6), а також довідкою ПАТ ''Укрсоцбанк'' №10.5-87/17790 від 13.09.2016 року та випискою із історії операцій по рахунку ОСОБА_7 за період з 01.01.2004 року по 09.03.2011 року (а.с.57-60). Згідно вказаних документів, перелічені грошові кошти були видані 02.03.2005 року та 03.03.2005 року через касу установи ПАТ ''Укрсоцбанк''. На запит суду першої інстанції про надання справ з юридичного оформлення депозитних вкладів по клієнту - ОСОБА_7, закритих 02.03.2005 року та 03.03.2005 року, ПАТ ''Укрсоцбанк'' повідомило, що дані документи зберігаються 10 років (після закриття рахунку), згідно ''Переліку документів, що утворюються в діяльності Національного банку України та банків України, із зазначенням строків зберігання'', затвердженого постановою Правління Національного банку України від 08.12.2004 року №601, зареєстрованого 24.12.2004 року за №1646/10245. На цій підставі документи були вилучені та знищені, як такі, що не мають науково-історичної цінності та втратили практичне значення (а.с.94).

При вирішенні даного спору по суті суд першої інстанції виходив із приписів статей: 6,7 Закону України ''Про платіжні системи та переказ коштів в Україні'' від 05.04.2001 року №2346-ІІІ, який є спеціальним законом у сфері функціонування платіжних систем в Україні.

Постановою Національного банку України від 12.11.2003 року №492 затверджено Інструкцію про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, пункт 1.1. якої регулює правовідносини, що виникають під час відкриття банками, їх відокремленими підрозділами, які здійснюють банківську діяльність від імені банка поточних і вкладних (депозитних) рахунків у національній та іноземній валютах.

Виходячи з правового аналізу приписів статей: 1058, 1216, 1217, 1220, 1228, 1268 ЦК України, суд першої інстанції прийшов до висновку, що у випадку смерті вкладника не припиняються зобов'язання за договором банківського вкладу, при цьому право на його вклад переходить до спадкоємців у встановленому порядку. Після відкриття спадщини спадкоємець має здійснити заходи щодо прийняття спадщини, в тому числі, щодо прийняття права на вклад або неприйняття його згідно статті 1268 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, на письмове звернення Першої чернігівської державної нотаріальної контори №15/02-14 від 11.01.2016 року (а.с.45), ПАТ ''Укрсоцбанк'' листом №10.5-186/84 від 12.01.2016 року повідомив, що на ім'я ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, що мешкала за адресою: АДРЕСА_1, в ПАТ ''Укрсоцбанк'' відсутні відкриті рахунки (а.с.7).

Факт внесення ОСОБА_7 вказаних коштів на депозитні рахунки підтверджується квитанцією №12 від 02.06.2004 року (а.с.6) та квитанцією №13 від 02.06.2004 року (а.с.6), а також довідкою ПАТ ''Укрсоцбанк'' №10.5-87/17790 від 13.09.2016 року та випискою із історії операцій по рахунку ОСОБА_7 за період з 01.01.2004 року по 09.03.2011 року (а.с.57-60). Згідно вказаних документів, перелічені грошові кошти були видані 02.03.2005 року та 03.03.2005 року через касу установи ПАТ ''Укрсоцбанк''. На запит суду першої інстанції про надання справ з юридичного оформлення депозитних вкладів по клієнту - ОСОБА_7, закритих 02.03.2005 року та 03.03.2005 року, ПАТ ''Укрсоцбанк'' повідомило, що дані документи зберігаються 10 років (після закриття рахунку), згідно ''Переліку документів, що утворюються в діяльності Національного банку України та банків України, із зазначенням строків зберігання'', затвердженого постановою Правління Національного банку України від 08.12.2004 року №601, зареєстрованого 24.12.2004 року за №1646/10245. На цій підставі документи були вилучені та знищені, як такі, що не мають науково-історичної цінності та втратили практичне значення (а.с.94).

Як вбачається з письмового заперечення відповідача щодо вимог заявленого позову (а.с.97-101), представник відповідача, не визнаючи вимоги заявленого позову, посилався на ті обставини, що копія довіреності на представника ОСОБА_7 містилася в її справі з юридичного оформлення депозитного рахунку. Проте, згідно номенклатурних вимог Національного банку України, вказана справа була знищена разом із іншими документами справи з юридичного оформлення депозитного рахунку після десяти років зберігання, як це передбачено ''Переліком документів, що утворюються в діяльності Національного банку України та банків України, із зазначенням строків зберігання'', затвердженим постановою Правління Національного банку України №601 від 08.12.2004 року (п.747 вказаного Переліку (а.с.79-80)).

Відмовляючи у задоволенні вимог заявленого позову, суд першої інстанції зазначив в оскаржуваному рішенні, що випискою з історії операцій по рахунку ОСОБА_7 та довідкою ПАТ ''Укрсоцбанк'' від 13.09.2016 року підтверджується виплата 02.03.2005 року та 03.03.2005 року грошових коштів по депозитним вкладам у сумах відповідно 8300 дол. США і 1700 дол. США, та закриття у зв'язку з цим депозитних рахунків (а.с.57-60). При цьому, як вказав суд першої інстанції, позивач не представила суду належних доказів на підтвердження її доводів відносно того, що працівники банку незаконно привласнили зазначені грошові кошти, і за даних обставин відсутні підстави для задоволення вимог заявленого позову.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні вимог заявленого позову, оскільки вказаний висновок суду узгоджується з фактичними обставинами справи та нормами матеріального права, які регламентують спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи та нормам матеріального права не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_6 вказує, що відповідачем в ході розгляду даної справи не доведені допустимими доказами ті обставини, що саме повноважний представник вкладника ОСОБА_7 на підставі належних документів отримав кошти по вкладам на загальну суму 10 000 доларів США, при цьому ОСОБА_6 вважає, що вимоги заявленого нею позову знайшли своє підтвердження в ході розгляду даної справи. Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи. Зокрема, по справі встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами (а.с.57-60), що ОСОБА_7 було відкрито в ПАТ ''Укрсоцбанк'' 02.06.2004 року два депозитні вклади на загальну суму 10 000 дол. США, вказані депозитні вклади було закрито відповідно 02.03.2005 року та 03.03.2005 року, перелічені грошові кошти були видані у вказані дні через касу установи банку. Відмовляючи у задоволенні вимог заявленого позову, суд першої інстанції зазначив, що позивач не представила суду належних доказів на підтвердження її доводів відносно того, що працівники банку незаконно привласнили зазначені грошові кошти, і за даних обставин відсутні підстави для задоволення вимог заявленого позову. Відповідно до приписів ч.1, ч.4 статті 60 ЦПК України, яка регламентує обов'язки доказування і подання доказів, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За даних обставин суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні вимог заявленого позову, оскільки позивачем, всупереч приписам статті 60 ЦПК України, не представлено суду належних та допустимих в розумінні статей 58,59 ЦПК України доказів щодо незаконного привласнення зазначених коштів працівниками банку.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що згідно діагнозу ОСОБА_7, який зазначено у виписках - епікризах №6167 від 21.06.2004 року та №9760 від 19.08.2004 року, можна припустити, що вона не могла сама розпорядитись вказаними вкладами, а також видати доручення третій особі на отримання вкладу у відповідача, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, оскільки відповідно до приписів ч.4 статті 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Твердження апеляційної скарги відносно того, що відповідач не представив суду відповідного акту на знищення документів, в тому числі, і довіреності, на підставі якої кошти по депозитним вкладам на загальну суму 10000 дол. США були видані представнику вкладника за довіреністю, яка в подальшому була знищена разом зі справою оформлення депозитного рахунку, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції. Оскільки, як вбачається з матеріалів справи, на запит суду першої інстанції про надання справ з юридичного оформлення депозитних вкладів по клієнту - ОСОБА_7, закритих 02.03.2005 року та 03.03.2005 року, ПАТ ''Укрсоцбанк'' повідомило, що дані документи зберігаються 10 років (після закриття рахунку), згідно ''Переліку документів, що утворюються в діяльності Національного банку України та банків України, із зазначенням строків зберігання'' (п.747 вказаного Переліку), затвердженого постановою Правління Національного банку України від 08.12.2004 року №601, зареєстрованого 24.12.2004 року за №1646/10245. На цій підставі документи були вилучені та знищені, як такі, що не мають науково-історичної цінності та втратили практичне значення (а.с.94).

Доводи апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції при розгляді даної справи по суті не звернув уваги на ту обставину, що навіть за наявності доручення ОСОБА_7 на отримання коштів за депозитами іншою особою, вказане доручення припинило б свою дію 01.09.2004 року у зв'язку зі смертю ОСОБА_7, на думку апеляційного суду, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції. Оскільки вказані доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення вимог заявленого позову у зв'язку з тим, що позивачем не представлено суду належних та допустимих доказів в розумінні статей 58,59 ЦПК України на підтвердження доводів заявленого позову щодо привласнення грошових коштів працівниками відповідача; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, ухваленого на основі з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись статтями: 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 20 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: