ВОЛОДИМИР-ВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

іменем України

17 серпня 2016 року м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого: судді Лященка О.В.

при секретарі Шафатинській О.В.

з участю представника позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Володимир-Волинський цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, -

встановив:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.

В позовній заяві покликається на ту обставину, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його матір, ОСОБА_5, після смерті якої відкрилась спадщина за законом, так як померла не склала за життя заповіту.

Спадкове майно померлої матері складається із 62/100 частин житлового будинку з надвірними спорудами у АДРЕСА_1, та земельної ділянки площею 1000 м.кв. призначеної для обслуговування вказаного житлового будинку та надвірних споруд.

Інша частина вказаного житлового будинку та надвірних споруд належить позивачу та становить 38/100 частин.

Після отримання в дар частки житлового будинку ним, з дозволу матері, як співвласника, за власні кошти була проведена реконструкція жилої кімнати 1-10 під кухню та санвузол.

Фактично частина позивача та частина померлої розділені на дві окремих квартири - це вбачається із технічної документації долученої до даного позову.

Окрім нього, до спадкоємців першої черги відноситься його рідна сестра, відповідач по даній справі ОСОБА_2, яка проживає разом із ним у спірному будинку 1997 року.

В силу ст. 1268 ЦК України, позивач прийняв спадщину після смерті своєї матері так як постійно проживав з померлою.

Враховуючи, що право на спадщину за законом після смерті матері має він та сестра, яка є відповідачем, їм обом, як спадкоємцям першої черги, належить по 31/100 частин житлового будинку з надвірними спорудами та по ? частині земельної ділянки, які належали матері на праві особистої приватної власності.

Відповідач по справі не визнає його права на частку у спадщині і вказує на те, що вся частина житлового будинку, що належала матері та більша частина земельної ділянки має належати їй.

Усі оригінали правовстановлюючих документів на право власності матері на частину 62/100 частин житлового будинку та на земельну ділянку для його обслуговування знаходяться у відповідачки, яка відмовляється надати їх позивачу для оформлення спадкового майна. У зв'язку з тим він не може звернутись до нотаріуса для оформлення спадщини.

Просить визнати за ним право власності на спадкове майно, а саме, на 31/100 частин житлового будинку з надвірними спорудами у АДРЕСА_1 та на ? частину земельної ділянки площею 1000 м.кв. призначеної для обслуговування вказаного житлового будинку та господарських споруд.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав та просить його задовольнити з підстав, викладених у тексті позовної заяви.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 позов не визнали, суду пояснили, що позивач не мав права звертатись до суду з даним позовом, оскільки йому не відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Крім цього, зазначили, що позивач не прийняв спадщину після смерті матері, оскільки не проживав разом із нею, а жив зі своєю сім»єю в окремій квартирі спірного будинку, та не подав заяву про прийняття спадщини у встановлений строк. Просять відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків, дослідивши зібрані у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони по справі є рідними братом та сестрою, їхньою матір»ю була ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що не заперечується сторонами та стверджується копією свідоцтва про смерть ОСОБА_5 та свідоцтва про народження позивача.

Як вбачається з копії державного акта на право приватної власності на землю, ОСОБА_5 належала земельна ділянка площею 1000 м.кв., призначена для обслуговування жилого будинку та господарських споруд у АДРЕСА_1 та витягом про реєстрацію прав власності на нерухоме майно стверджується, що їй на праві власності належала 62/100 частин вказаного житлового будинку з надвірними будівлями.

Як вбачається з пояснень сторін, оригінали правовстановлюючих документів матері на частину житлового будинку та на земельну ділянку для його обслуговування знаходяться у відповідачки, яка відмовляється надати їх позивачу для оформлення спадкового майна.

Крім цього, позивачем самочинно реконструйовано частину спірного будинку, що стверджується відповідною відміткою в технічному паспорті на спірне будинковолодіння та не заперечується сторонами.

З пояснень сторін, копій будинкових книг на житловий будинок АДРЕСА_1, та показань свідків, допитаних у справі, вбачається, що на момент відкриття спадщини сторони були зареєстровані та фактично проживали у даному житловому будинку.

З наявних правовстановлюючих документів на даний житловий будинок, та матеріалів інвентаризаційної справи КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації», а також пояснень сторін вбачається, що частки співвласників у спірному будинку в натурі не виділені, будинок на квартири не поділений у встановленому порядку.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, або день з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).

Стаття 1223 ЦК України визначає, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (п. 3 ст. 1268 ЦК України).

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Стаття 1270 ЦК України встановлює для прийняття спадщини строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Суд вважає, що після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, відкрилась спадщина за законом на належне їй майно, в тому числі й на належну їй 62/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями та земельну ділянку площею 1000 м.кв. для його обслуговування.

Оскільки після смерті ОСОБА_5 у встановлений строк особи, які є спадкоємцями першої черги із заявами про прийняття спадщини не звернулись, що стверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі та повідомленнями нотаріусів, спадкова справа у встановлений строк не заводилась, а сторони, які є її дітьми, та які з нею постійно проживали в АДРЕСА_1, не відмовились від прийняття спадщини у встановлений строк, то суд вважає що її фактично прийняли сторони по справі, а саме позивач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_2 як спадкоємці першої черги, постійне місце проживання яких було зареєстровано в одному будинку з спадкодавцем.

Покликання відповідача на ту обставину, що вона проживала з матір»ю в одній квартирі, що матір при житті хотіла відчужити в її користь належну їй частину будинку, що будинок є двохквартирним, не є правовою підставою для відмови у позові, оскільки ці її доводи спростовані доказами, дослідженими судом та оціненими в їх сукупності.

При вирішенні даного спору суд враховує, що внаслідок самочинної реконструкції спірного будинковолодіння позивачем було збільшено його площу, яка не є узаконена у встановленому порядку, а тому при вирішенні даного спору не бере її до уваги, оскільки розмір площі будинку чи його технічні характеристики не є предметом спору.

Враховуючи викладене, з огляду на розмір заявлених позовних вимог, суд задовольняє позов повністю.

Судові витрати, відповідно до ст.88 ЦПК України, суд покладає на відповідача.

На підставі викладеного, ст.ст.1216,1223,1261,1268,1270 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд-,

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 31/100 частин житлового будинку з надвірними спорудами у АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті його матері, ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 1000 м.кв., призначеної для обслуговування жилого будинку та господарських споруд у АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті його матері, ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 997 грн. 60 коп. витрат по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Головуючий: /-/ підпис.

Згідно з оригіналом.

Суддя Володимир-Волинського

міського суду О.В. Лященко