АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1519/16 Головуючий 1 інст. - Ніколаєнко І.В.
Категорія: встановлення факту
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«14» березня 2016 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Кривошеіної О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою Харківської міської ради на рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Харківської міської ради про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним та у подальшому уточненим позовом до ОСОБА_2, Харківської міської ради. В обґрунтування свого позову посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_5 року померла його бабка ОСОБА_3, яка проживала за адресою: АДРЕСА_1 Після її смерті відкрилася спадщина. Спадкоємцями першої черги за законом є її донька, його мати, ОСОБА_2 Згідно заповіту ОСОБА_3 все своє майно заповідала йому.

Зазначив, що він постійно проживав разом з померлою за вказаною адресою, в тому числі і на час відкриття спадщини, та вважав, що прийняв спадщину, тому до нотаріальної контори своєчасно не звернувся. ОСОБА_2 також прийняла спадщину своєї матері, так як постійно проживала із спадкодавцем.

В 2006 році він звернувся за оформленням спадщини до Восьмої Харківської державної контори, яка відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, посилаючись на те, що він пропустив строк для прийняття спадщини.

Просив встановити факт постійного проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, за адресою: АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_5 року, зобов'язати ОСОБА_2 надати письмову заяву про згоду на прийняття спадщини ОСОБА_1

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково, встановлено факт постійного проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 року, в іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду Харківська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення - скасувати, ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. При цьому посилалася на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Вважала, що суд не надав належної оцінки доказам, не звернув уваги на те, що відсутні докази сумісного проживання ОСОБА_1 та померлої ОСОБА_3

Ухвалою судді Апеляційного суду Харківської області від 22 січня 2016 року відстрочено Харківській міській раді за її клопотанням сплату судового збору.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Харківської міської ради необхідно задовольнити частково, рішення суду - змінити.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині зобов'язання ОСОБА_2 надати письмову заяву про згоду на прийняття спадщини ОСОБА_1, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, обгрунтовано виходив з вимог ст. 16 ЦК України.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з доведеності факту постійного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на час відкриття спадщини.

Проте, з таким висновком суду повністю погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що квартира АДРЕСА_1 комунальна, готельного типу, складається з двох кімнат площею 24, 0 кв. м. та 19, 2 кв. м. та має 2 особових рахунки. В кімнаті площею 24, 0 кв. м. з 10 жовтня 1986 року по день смерті, до ІНФОРМАЦІЯ_5 року була зареєстрована ОСОБА_3, в кімнаті площею 19, 2 кв. м. - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6 року народження та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4. В заповіті від 07 березня 1997 року вбачається, що ОСОБА_3 заповідала ОСОБА_1 все своє майно, що буде їй належити на час смерті, в тому числі і кімнату квартири АДРЕСА_1

Із довідок Комунального підприємства «Жилкомсервіс» від 28 листопада 2008 року, 15 квітня 2015 року вбачається, що в комунальній квартирі НОМЕР_1 в різних кімнатах проживали дві сім'і: одна сім'я складалася з однієї особи -ОСОБА_3, інша - з двох осіб - ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Із свідоцтва про право власності на житло від 13 грудня 1994 року реєстраційний номер 2-94-50057 вбачається, що приватизовано приміщення квартири НОМЕР_1 у будинку готельного типу.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та представник ОСОБА_2 підтвердили, що дійсно квартира НОМЕР_1 має два особових рахунки. У зв'язку з чим кожен з них сплачував комунальні платежі за свою кімнату.

Кімната, в якій проживала ОСОБА_3 приватизована нею за життя. Кімната ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не приватизована.

Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною 1 статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який припиняється з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 статті 1272 ЦК України передбачено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року. Спадкоємцями після її смерті є ОСОБА_2 та за заповітом її онук ОСОБА_1 За даними архівних документів, що знаходяться на зберіганні у справах Восьмої Харківської державної нотаріальної контори після смерті ОСОБА_3 спадкова справа не заводилася, з заявами про прийняття спадщини або відмову від прийняття спадщини ніхто із спадкоємців не звертався, свідоцтва про право на спадщину не видавалися.

Посилання ОСОБА_1 на те, що оскільки він був зареєстрований в квартиріНОМЕР_1 на час смерті спадкодавця, тому він постійно проживав з спадкодавцем і фактично прийняв спадщину є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника квартири належать особи зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, за якою членами сім'ї власника є дружина, їх діти і батьки. Членами сім'ї може визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство. Члени сім'ї власника квартири, крім іншого, зобов'язані брати участь у витратах по утриманню квартири і прибудинкової території та проведенню ремонту.

Зі змісту статті 3 СК України вбачається, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Як вбачається з матеріалів справи в квартирі НОМЕР_1 проживали дві сім'ї. Померла ОСОБА_3 проживала та була зареєстрована в кімнаті площею 24,0 кв. м. одна, яку вона в подальшому приватизувала та мала свій особовий рахунок. Як пояснили в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та представник ОСОБА_2 комунальні платежі вона сплачувала за себе.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали та зареєстровані в кімнаті площею 19, 2 кв. м., яку вони не приватизували, мали свій особовий рахунок та сплачували комунальні платежі за себе.

Таким чином, не дивлячись на те, що зазначена квартира мала один номер, в якій зареєстровані були ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_1, вона складалася з двох самостійних кімнат, правовий режим яких є різним, тому вважати, що ОСОБА_1 постійно проживав в приватизованій кімнаті ОСОБА_3 однією сім'єю підстав немає.

Згідно з вимогами статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на те, що ОСОБА_1 постійно проживав в спірній квартирі, на які посилається ОСОБА_1 та представник ОСОБА_2, не є відповідно до ст. ст. 58, 59 ЦПК України належними та допустимими доказами та не підтверджують проживання ОСОБА_1 саме в кімнаті ОСОБА_3, ведення з нею спільного господарства, участі у витратах по утриманню її кімнати тощо.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущений строк позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Не встановивши фактично обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, не надавши належної оцінки наявним у справі доказам суд першої інстанції в порушення вимог ст. 212 - 214 ЦПК України дійшов помилкового висновку щодо встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

У зв'язку з чим рішення підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - частковому задоволенню.

Питання щодо сплати судового збору в розмірі 267, 96 грн. за подання апеляційної скарги вирішено відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК україни та Закону України "Про судовий збір" від 08 липня 2011 року із змінами та доповненнями та підлягає стягненню з ОСОБА_1

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2. ч. 1. ст. 307, п.1 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч.2.ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Харківської міської ради - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2015 року - змінити, скасувавши його в частині встановлення факту постійного проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, за адресою: АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 267, 96 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії