Ухвала

іменем україни

21 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

Колодійчука В.М., Умнової О.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 18 листопада 2015 року,

встановила:

У грудні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ «КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, мотивуючи тим, що за умовами кредитного договору від 13 листопада 2008 року, укладеного між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, останній отримав кредит у розмірі 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік. Неналежне виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору призвело до утворення заборгованості, розмір якої станом на 31 жовтня 2013 року складає

17 940,72 грн, яка підлягає стягненню на користь банку.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 серпня 2015 року в задоволенні позов відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 18 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 16 610,21 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що Банком пропущено трирічний строк звернення до суду.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення, апеляційний суд посилався на те, що в 2011 року (червень та грудень місяць) ОСОБА_3 здійснив часткове погашення заборгованості за договором, що підтверджується наданим позивачем розрахунком, правильність якого не оспорюється, а відтак мало місце переривання строку позовні давності.

Проте з висновком апеляційного суду погодитися не можна з огляду на наступне.

Установлено, що 13 листопада 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено договір шляхом написання заяви, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, який складає між ними договір про надання банківських послуг.

Відповідно до умов договору ОСОБА_3 отримав кредит у сумі

500 грн у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

ОСОБА_3 не виконав своїх зобов'язань за вказаним договором, унаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 31 жовтня

2013 року складає 17 940,72 грн.

Згідно п. 9.12 умов і правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий самий термін.

Строк дії кредитного договору відповідає строку дії картки.

Згідно з пунктом 3.1.1 Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на її лицевій стороні (місяць і рік); вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця.

Пунктом 3.1.3 Правил користування платіжною карткою передбачено, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не поступила письмова заява держателя про закриття рахунку.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_3 ставив питання про застосування строків позовної давності (а. с. 40-42 т.1).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України).

Автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобов'язання, отже продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення немає.

Подальше продовження дії картки є способом виконання зобов'язання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH).

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Апеляційний суд вважав, що дії по внесенню відповідачем платежів

20 червня 2011 року на суму 1 500 грн та 2 грудня 2011 року внесено останній платіж на суму 200 грн, який був спрямований на погашення заборгованості по комісії, свідчать про переривання строку позовні давності.

Разом із тим, апеляційний суд залишив поза увагою той факт, що матеріали справи не містять відомостей про те, що після закінчення терміну дії платіжної картки, відповідачу була видана нова платіжна картка, яка є способом виконання зобов'язання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки.

Таким чином, установивши, що згідно договору повний розрахунок за кредитом має бути виконаний протягом строку кредитного ліміту, який співпадає зі строком дії картки - листопад 2009 року, матеріали справи не містять відомостей про видачу нової кредитної картки, яка є способом виконання зобов'язання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки, а з позовом банк звернувся лише у грудні 2013 року, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про пропуск позивачем трирічного строку позовної давності.

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, а тому рішення суду відповідає вимогам матеріального права.

Проте всупереч статей 303, 316 ЦПК України, апеляційний суд переоцінив наявні в справі докази, не витребував нових, не навів належних доказів на спростування висновків суду першої інстанції та скасував законне рішення суду першої інстанції.

Установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції відповідно до ч. 1 ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 18 листопада

2015 року скасувати, рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 серпня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук

Судді:
В.С. Висоцька
М.К. Гримич

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова