Номер провадження: 22-ц/785/1383/16
Головуючий у першій інстанції Бобуйок А. Д.
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді Панасенкова В.О.

суддів: Драгомерецького М.М.

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Колмакові В.І.,

за участю: відповідачки ОСОБА_3, та її представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 17 листопада 2015 року за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

23 вересня 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - Банк) звернулося до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 02 лютого 2007 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (після зміни назви Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПРИВАТБАНК») та відповідачкою ОСОБА_3, укладений договір №ODXRRX10760013, за яким позичальниця отримала кредит у сумі 1078,77 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно із договором, який складається із заяви позичальника №ODXRRX10760013 та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка», відповідачка ОСОБА_3 зобов'язалася щомісяця надавати Банку грошові кошти для погашення заборгованості, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісії та інших витрат. У порушення умов договору позичальник не виконувала зобов'язання за договором. Станом на 18 серпня 2015 року заборгованість становить 18608,09 грн., з яких: 875 грн. - за кредитом, 6624,60 грн. - за процентами за користування за кредитом, 185,01 грн. - за комісією за користування за кредитом, 9561,19 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, а також штрафи за п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 862,29 грн. - штраф (процентна складова).

Посилаючись на ці обставини, та на ст. ст. 526, 527, 530, 1054 ЦК України, позивач просив суд позов задовольнити та стягнути судовий збір в сумі 1218 грн. (а.с. 2-3).

Відповідачка ОСОБА_3 позов визнала та просила суд зменшити суму пені та штрафів ув'язку з тим, що вона перебуває у тяжкому майновому стані.

Рішенням суду першої інстанції позов Банка задоволено частково. Суд стягнув з відповідачки ОСОБА_3 на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 7684,61 грн., за яких: 875 грн. - за кредитом, 6624,60 грн. - за процентами за користування кредитом, 185,01 грн. - комісія. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с. 40-41).

В апеляційній скарзі позивач, Банк, просить рішення суду першої інстанції змінити й ухвалити нове рішення про стягнення неустойки в розмірі 10923, 48 грн., мотивуючи тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального і матеріального права, а саме, суд неправильно застосував ч. 3 ст. 551 ЦК України та не застосував ст. ст. 549,611, 629, 526, 527,530 ЦК України.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги позивача, Банку, пояснення на апеляцію відповідачки ОСОБА_3, та її представника ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Статтею 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Всі умови договору з моменту його укладення стають однаково обов'язковими для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що 02 лютого 2007 року між Банком та відповідачкою ОСОБА_3, укладений договір №ODXRRX10760013, за яким позичальниця отримала кредит у сумі 1078,77 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно із договором, який складається із заяви позичальника №ODXRRX10760013 та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка», відповідачка ОСОБА_3 зобов'язалася щомісяця надавати Банку грошові кошти для погашення заборгованості, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісії та інших витрат (а.с. 5, 6-9).

У порушення умов договору позичальник не виконувала зобов'язання за договором. Станом на 18 серпня 2015 року заборгованість становить 18608,09 грн., з яких: 875 грн. - за кредитом, 6624,60 грн. - за процентами за користування за кредитом, 185,01 грн. - комісія, 9561,19 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, а також штрафи за п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 862,29 грн. - штраф (процентна складова).

Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

За таких обставин, вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позичальник, відповідачка ОСОБА_3, не виконала взяті на себе зобов'язання за кредитним договором в сумі, строки та на умовах, що передбачені вказаним договором. Тому права позивача були порушені і у відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦК України підлягають судовому захисту шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення неустойки, суд першої інстанції застосував ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитися в повному обсязі неможливо, виходячи з наступного.

Так, з матеріалів справ вбачається, що Банк надав відповідачці строковий кредит у сумі 1078,80 грн. на строк 12 місяців з 02 лютого 2007 року по 01 лютого 2008 року на платіжну картку «Універсальна», для виконання зобов'язань Банк відкрив позичальниці рахунок 8340 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам (а.с. 5зв.).

Згідно із п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років (а.с. 9).

З наданого Банком розрахунку вбачається, що пеня нараховується з 02 квітня 2007 року (а.с. 4).

Згідно зі статтями 256, 257 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У випадку неналежного виконання позичальником кредитного зобов'язання позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких згідно з умовами договору визначено періодичними щомісячними платежами, має обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Отже, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

За правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс 13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів України.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини 4 статті 267 ЦК України).

За змістом ст. ст. 11, 27 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд.

Однак, відповідачка ОСОБА_3 не скористались своїм правом на звернення до суду з заявою про застосування строку позовної даності, тому апеляційний суд позбавлений можливості застосувати цей строк за своєю ініціативою.

Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір боргового зобов'язання (разом із нарахованою індексацією та трьома процентами річних).

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс 13, та в постанові від 03 вересня 2014 року у справі №6-100цс 14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів України.

Як вбачається з матеріалів справи, розмір неустойки у даному випадку складає 10923,48 грн., з яких: 9561,19 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 862,29 грн. - штраф (процентна складова).

Судом першої інстанції з достовірністю встановлено, що відповідачкою ОСОБА_3 надано достатньою безспірних доказів на підтвердження того, що вона в силу її тяжкого майнового складу не сплачує чергових платежів. У даному випадку розмір неустойки перевищує значно розмір збитків, тобто тіла кредиту та процентів, які становлять 7499,60 грн. (875 грн. + 6624,60 грн.).

Аналізуючи наведені правові норми та з'ясовуючи обставини справи та наявні у справі докази, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно виходив з того, що є розмір неустойки значно перевищує розмір боргового зобов'язання, тому є законні підстави для зменшення розміру неустойки до 875 грн.

За таких обставин, виконуючи повноваження апеляційного суду, колегія суддів дійшла до висновку про те, що з відповідачки ОСОБА_3 на користь Банку підлягає стягненню неустойка за невиконання зобов'язань за договором в розмірі 875 грн. і підлягає визначенню загальний розміру заборгованості за кредитним договором в розмірі 8559,61 грн., з яких: 875 грн. - за кредитом, 6624,60 грн. - за процентами за користування кредитом, 185,01 грн. - комісія, 875 грн. - неустойка за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК Украйни під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Інших правових доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Отже, законних підстав для зміни рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про задоволення позову в частині стягнення неустойки в розмірі 10923,48 грн. немає.

Отже, помилкове застосування судом першої інстанції положень ч. 3 ст. 551 ЦК України у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 390 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про задоволення позову частково й зменшення розміру неустойки.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 3, 309 ч. 1 п. 4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково, рішення Біляївського районного суду Одеської області від 25 листопада 2015 року змінити й ухвалити нове рішення.

Зменшити розмір неустойки, яка підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до 875 грн.

Визначити загальний розмір заборгованості за кредитним договором в розмірі 8559,61 грн., з яких: 875 грн. - за кредитом, 6624,60 грн. - за процентами за користування кредитом, 185,01 грн. - комісія, 875 грн. - неустойка за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішення.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.О. Панасенков

М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік