АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Музичко С.Г.

при секретарі Ігнатьєву Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 15 вересня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_1, третя особа: Публічне акціонерне товариство Страхова компанія «Скайд» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди,

№ апеляційного провадження: № 22-ц/796/13855/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Луценко О.М. Н.Є.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
встановила:

у грудні 2015 року позивач звернулась до суду з позовом про солідарне стягнення з відповідачів майнової шкоди у розмірі 20 580грн., ОСОБА_1 1 000грн. франшизи, з ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 7 000грн. та солідарне стягнення з відповідачів судових витрат в сумі 487грн. 20коп.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначала, що 16 червня 2015 року о 16:10 год. ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Citroлn», державний номерний знак НОМЕР_1, який належить ОСОБА_1, у місті Києві по пр. Московському, 6, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Volkswagen», державний номерний знак НОМЕР_2, який належить їй і за кермом якого вона була.

Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 2 липня 2015 року ОСОБА_2 визнано винним у вченні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу.

Позивач посилалася на те, що транспортний засіб відповідачів застраховано у страховій компанії ПАТ «СК «СКАЙД» згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №AI/1391353 від 30 травня 2014 року, тому на наступний день після пригоди вона письмово повідомила страхову компанію про ДТП а остання провела автотоварознавче дослідження, за результатами якого встановлено, що вартість матеріального збитку з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу КТЗ становить 49 207грн. 94коп.

Позивач стверджувала, що страховою компанією 21 серпня 2015р. перераховано в ТОВ «Атлант-М Дніпровська Набережна» 48 207грн. 94коп. страхового відшкодування для проведення ремонтних робіт її автомобіля. Проте, під час виконання відновлювальних робіт вона була вимушена придбати за власні кошти необхідні складові частини, перелік яких зазначений у рахунку №С4255087 від 26 червня 2015 року на загальну суму 12 180грн., яка не була покрита страховими виплатами.

Також позивач вважала, що відповідачі зобов'язані відшкодувати їй додаткові витрати, які полягали у оплаті оренди транспортного засобу на час виконання ремонтних робіт у сумі 8 400грн., а відповідач ОСОБА_1 повинна виплатити франшизу у розмірі

- 2 -

1 000 грн., що передбачена договором страхування.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, позивач посилалася на те, що винні дії ОСОБА_2 завдали їй моральних страждань, оскільки її життя знаходилось у небезпеці, вона перебувала у стресовому стані, нею були втрачені нормальні життєві зв'язки, порушився нормальний режим життя та сон, тому грошову компенсацію у розмірі 7 000грн. вона вважає справедливою та адекватною завданій моральній шкоді.

Рішенням суду від 15 вересня 2016 року позов задоволено частково, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 20 580грн. матеріальної шкоди, завданої в результаті пошкодження транспортного засобу, 1 000грн. моральної шкоди, 1 000грн. франшизи, в решті позову відмовлено та вирішено питання судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі відповідачі просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в частині позовних вимог про стягнення 20 580грн. матеріальної шкоди.

Відповідачі посилаються на неналежну оцінку судом наданих доказів, оскільки документи у підтвердження понесених позивачем витрат на придбання запасних частин є неналежними, так як суб'єкт підприємницької діяльності, у якого вони були придбані, в день правочину припинив свою діяльність, а визначена страховою компанією сума страхового відшкодування є достатньою для проведення ремонтних робіт, що підтверджується актом виконаних робіт.

Крім того, відповідачі вважають недоведеною необхідність оренди позивачем автомобіля на 14 днів, при цьому договір оренди вважають нікчемним правочином, в якому міститься невідповідність кількості днів оренди автомобіля, а сума вказана у договорі не відноситься до матеріальних збитків.

Також відповідачі посилаються на те, що на день огляду у ТОВ «Атлант-М Дніпровська Набережна» 26 червня 2015 року автомобіль позивача перебував на території АР Крим.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідачів, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення позивача та її представника, які просили залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 16 червня 2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Citroлn», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, який належить ОСОБА_7, та «Volkswagen», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3 і який належить їй на праві власності.

Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 2 липня 2015 року ОСОБА_2 визнано винним у вченні правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Citroлn», державний номерний знак НОМЕР_1, була застрахована ПАТ «СК «СКАЙД» згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №AI/1391353 від 30 травня 2014 року, з лімітом відповідальності за шкоду, завдану майну, у сумі 50 000грн.

17 червня 2015р. позивач повідомила страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а 17 липня 2015р. звернулася із заявою про виплату страхового відшкодування.

Згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку від 14 липня 2015р. вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу автомобіля становить 49 207грн. 94коп.

Як визнали сторони під час судового розгляду, ПАТ «Страхова компанія «Скайд» виплачено страхове відшкодування у сумі 48 207грн. 94коп.

Згідно видаткової накладної № 000358-ВЄГ від 25 серпня 2015р. позивачем було

- 3 -

придбано у ФОП ОСОБА_8 кришку багажника за 11 200грн. та упор газовий за 980грн., а всього на 12 180грн., що підтверджується товарним чеком № 358 від 25 серпня 2015р.

Відповідно до акту виконаних робіт від 9 липня 2015р. вартість ремонтних робіт склала 48 207грн. 94коп.

20 жовтня 2015р. між ТОВ «Атлант-МДніпровська набережна» та ОСОБА_3 укладено договір оренди автомобіля, на підставі якого позивачем сплачено 8 400грн.

Задовольняючи частково позовні вимог, суд першої інстанції виходив з того, що шкода позивачу завдана винними діями відповідача, а відтак підлягає відшкодуванню відповідачами солідарно.

Разом з тим, у порушення вимог ст. 215 ЦПК України рішення суду першої інстанції не містить обґрунтування солідарного стягнення завданої шкоди із відповідачів, а також стягнення вартості оренди автомобіля.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Згідно статті1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

З наданого суду першої інстанції позивачем товарного чеку від 25 серпня 2015р. вбачається придбання нею запасних частин на 12 180грн., у акті виконаних робіт від 9 листопада 2015р. зазначено заміну кришки багажника, проте, у переліку використаних запасних частин не містить відмітка про використання кришки багажнику, а відповідно до ремонтної калькуляції у автомобілі необхідна заміна газового амортизатора, тому різниця між страховим відшкодуванням та вартістю ремонтних робіт, у тому числі вартістю нових запасних частин, підлягає відшкодуванню позивачем ОСОБА_9, як особою, яка винна у заподіянні збитків.

- 4 -

Оскільки страхове відшкодування було зменшено на 1000грн. франшизи, вона також підлягає стягненню з ОСОБА_2

Відповідно до ч. 1 ст. 1190 ЦК України солідарну відповідальність перед потерпілим несуть особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди.

Суду першої інстанції не було надано доказів, що пошкодження автомобіля позивача відбулося у зв'язку із спільними діями відповідачів, а відтак, суд першої інстанції не мав правових підстав для солідарного стягнення з відповідачів завданої позивачу шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 статті 22 ЦК України визначено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі,а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За таких обставин, витрати, понесені позивачем за договором оренди автомобіля, не є збитками, які підлягають відшкодуванню відповідно до положень ст.ст. 1166 та 1187 ЦК України.

Суд першої інстанції не врахував вказані норми матеріального права і прийшов до помилкового висновку про стягнення з відповідачів у солідарному порядку, як шкоди, завданої пошкодженням автомобіля, так і 8400грн., сплачених позивачем за оренду автомобіля.

Відповідно до ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже, обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду також лежить на особі, яка її завдала, тому саме відповідач ОСОБА_2 повинен відшкодувати позивачу завдану їй моральну шкоду.

Крім того, позивачем саме до вказаного відповідача були заявлені позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, а суд, ухвалюючи рішення про солідарне стягнення з відповідачем моральної шкоди, у порушення вимог ст. 11 ЦПК України неправомірно вийшов за межі позовних вимог.

Так як розмір моральної шкоди, який був визначений судом першої інстанції, позивачем не оскаржувався, доводи апеляційної скарги також не містять обґрунтування неправильності визначення судом розміру моральної шкоди, колегія суддів вважає, що підстав для зміни розміру моральної шкоди не має.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України судові витрати позивачу також повинен відшкодувати відповідач ОСОБА_2

Висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, рішення судом ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому колегія суддів його скасовує та ухвалює нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 15 вересня 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 12 180грн. у відшкодування матеріальної шкоди, 1 000грн. франшизи, 1000грн. у відшкодування моральної шкоди та 487грн. 20коп. судового збору, а всього 14667грн. 20коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: