Єдиний унікальний номер 227/6461/15-ц Номер провадження 22-ц/775/1418/2016
Головуючий в I інстанції Діденко С.О.
Категорія 67 Суддя доповідач Кішкіна І.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2016 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Кішкіної І.В.,

суддів Біляєвої О.М., Гапонова А.В.

за участю секретаря Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Бахмуті Донецької області справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 16 червня 2016 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Добропільська міська рада Донецької області, прокурор Костянтинівської місцевої прокуратури Донецької області, про визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім,

в с т а н о в и в :

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 16 червня 2016 року у задоволенні вимог ОСОБА_1, заінтересована особа Добропільська міська рада Донецької області, про визнання малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, безвісно відсутнім відмовлено.

З вказаним рішенням не погодилася заявник та оскаржила його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що у зв'язку з тим, що в будинку, який належить їй на праві власності, зареєстровано місце ОСОБА_3, який фактично не проживає, вона понад 9 років вимушена сплачувати комунальні послуги у підвищеному розмірі. Суд у рішенні посилався на законодавства стосовно норм забезпечення житловою площею неповнолітніх, однак вказані норми права не підлягають застосуванню у вказаній справі. У ОСОБА_2 є опікун, який зобов'язаний та має можливість надати підопічному житлове приміщення. Крім того, суд посилається на те, що в документах про призначення опікуном зазначено її адресу, але ця інформація 2007 року, на теперішній час від знайомих їй відомо, що остання за тією адресою не проживає, перевірити цю інформацію не має можливості, а отже стверджувати, що відоме місце проживання ОСОБА_2 станом на теперішній час не має можливості.

Заявник в судове засідання апеляційного суду не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала телеграму, згідно якої просить справу розглянути за її відсутності.

Представник заінтересованої особи Добропільської міської ради Донецької області в судове засідання апеляційного суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить телефонограма, зареєстрована в журналі телефонограм за № 3792 від 11 серпня 2016 року, та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Представник прокуратури в судове засідання апеляційного суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить телефонограма, зареєстрована в журналі телефонограм за № 3793 від 11 серпня 2016 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що відповідно до рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 17 лютого 2010 року за ОСОБА_1 визнано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті чоловіка ОСОБА_4 (а.с.5-7).

З домової книги вбачається, що в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані заявник та ОСОБА_2 (а.с.8-10).

Відповідно до рішення виконкому Добропільської міської Ради від 18 липня 2007 року призначено ОСОБА_5 опікуном над малолітнім онуком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зазначено місце мешкання ОСОБА_5. АДРЕСА_2 (а.с.11).

Відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 разом із опікуном виїхав до іншого місця проживання і підстав для визнання його безвісно відсутнім немає.

Такі висновки суду є правильними.

Згідно із ч.1 ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Відповідно до ч. 3 зазначеної статті порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Отже, для визнання фізичної особи безвісно відсутньою повинні бути наявними певні умови. Серед основних умов - відсутність протягом одного року в місці постійного проживання фізичної особи. Другою умовою є відсутність відомостей в місці такого проживання про фізичну особу протягом року. Третя умова - неможливість установлення місця перебування фізичної особи.

Згідно із ст. 247 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи та дату отримання останніх відомостей про місце перебування фізичної особи.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду із заявою про визнання безвісно відсутнім ОСОБА_2, заявник посилалася на те, що ОСОБА_2 зареєстрований в належному їй на праві власності будинку, рішенням виконкому Добропільської міської ради від 18 липня 2007 року призначено опікуном ОСОБА_5 над малолітнім онуком ОСОБА_2, останні виїхали за місцем проживання ОСОБА_5 в АДРЕСА_2, але від знайомих їй відомо, що останні переїхали в інше місце проживання, тобто протягом 9 років в місці постійного проживання ОСОБА_2 немає відомостей про місце його перебування.

Виходячи із встановлених судом першої інстанції обставин, зібраних доказів та оцінки їх судом першої інстанції, а також з огляду на те, що як зазначила заявник, ОСОБА_2 виїхав разом з опікуном в 2007 році в АДРЕСА_2, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що до матеріалів справи не додані докази, які б підтверджували факт, що за адресою АДРЕСА_2 ОСОБА_2 не мешкає та не перебуває, посилання заявниці, що їй відомо, що за вказаною адресою ОСОБА_2 не мешкає, а виїхав до м.Санкт-Петербург, не доведено в судовому засіданні, тому не підтверджено факту того, що відсутні відомості про місце перебування ОСОБА_2 протягом одного року в місці його постійного проживання, та сам факт виїзду дитини до іншої країни та відсутність з особою зв'язку не може слугувати підставами для визнання особи безвісно відсутньою.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Ніяких нових обставин, які не були предметом дослідження в суді першої інстанції та давали б підстави для проведення апеляційним судом переоцінки, зробленої судом першої інстанції, в апеляційному суді не наведено та нових доказів не надано.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи та є безумовними для скасування чи зміни рішення, у справі не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення суду немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 16 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді