АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2016 р. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Ратнікової В.М., Соколової В.В.

при секретарі - Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 01 червня 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів ,

в с т а н о в и л а :

У травні 2016 р. ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Зазначав, що у лютому 2013 р. ОСОБА_1 запропонував йому за 586 000,00 доларів США передати корпоративні права сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Кузьминецьке» (СТОВ «Кузьминецьке»), у зв'язку з чим він передав ОСОБА_1 20 лютого 2013 р. - 121 905,00 грн. (еквівалент 15 050,00 доларів США), 27.02.2013 р. - 3 510 000,00 грн. (еквівалент 433 333,00 доларів США), 19.07.2013 р. - 118 000,00 доларів США, 20.08.2013 р. - 20 000,00 доларів США, що підтверджується розписками, власноручно написаними ОСОБА_1 Загальна сума коштів, які отримав відповідач становить 586 383, 00 доларів США.

Посилаючись на те, що станом на 10.05.2016 р. між ним та ОСОБА_1, не було укладено договору щодо передачі корпоративних прав СТОВ «Кузьминецьке», просив стягнути з відповідача безпідставно отримані відповідачем кошти у розмірі 14 774 586,40 грн., проценти за користування ними у розмірі 6 746 977, 22 грн., а всього 21 521 563,62 грн.

17.05.2016 р. ОСОБА_2 подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1, посилаючись на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 01.06.2016 р. заяву про забезпечення позову задоволено.

Справа № 758/6078/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/10137/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Богінкевич С.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Усик Г.І.
Накладено арешт, шляхом заборони на вчинення будь-яких дій, спрямованих на відчуження у будь-який спосіб, будь-якими особами до вирішення спору по суті та вступу рішення в законну силу на:

- нежилі приміщення ІІІ поверху літ. «Б» та ІІІ поверху літ. «а»: №№ ІІІ, 1-6 (групи приміщень № 4), загальною площею 54,8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1;

- нежелі приміщення першого поверху №№ 1,1 (групи приміщень № 1 (в літ. Б), загальною площею 23,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1;

- нежилі приміщення другого поверху №№ ІІ, 1-5 (групи приміщень № 2 (в літ. Б), загальною площею 55 кв. м., за адресою АДРЕСА_1;

- нежилі приміщення з № 1 по № 15 (групи приміщень № 2) (в літ. Ф) другого поверху, загальною площею 253,9 кв.м., за адресою АДРЕСА_2;

- нежилі приміщення з № 1 по № 18 (групи приміщень № 1) (в літ. Ф) першого поверху, загальною площею 250,3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2;

- нежилі приміщення з № 1 по № 21 (групи приміщень № 3) (літ. Ф) цокольного поверху, загальною площею 238,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2;

- земельну ділянку, кадастровий номер: НОМЕР_1, площею 0,1 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, за адресою: АДРЕСА_3, земельна ділянка б/н;

- 2/100 нежитлових приміщень, що складаються з групи приміщень № 6, 1-го поверху будівлі формовочного цеху, приймального відділення глини, тунельної сушки, тунельної печі літ. «А», приміщення 1-7,8 кв.м., 2-13,5 кв.м., 3-7,5 кв.м., 4-9,9 кв.м., 5-13,6 кв.м., 6-2,1 кв.м., групи приміщень № 7, 2-го поверху будівлі формовочного цеху, приймального відділення глини, тунельної сушки, тунельної печі лі. «А», приміщення 7-7,8 кв.м., 8-13,5 кв.м., 9-7,5 кв.м., 10-9,9 кв.м., 11 - 16,0 кв.м., загальною площею 109,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2;

- земельну ділянку, кадастровий номер: НОМЕР_2, площею 0,05 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, за адресою: АДРЕСА_3, земельна ділянка 6;

- земельну ділянку, кадастровий номер: НОМЕР_3, площею 0,11 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, за адресою: АДРЕСА_3, земельна ділянка б/н;

- земельну ділянку, кадастровий номер: НОМЕР_4, площею 0,1356 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, за адресою: АДРЕСА_3, земельна ділянка 6;

- земельну ділянку, кадастровий номер: НОМЕР_5, площею 0,25 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_3, земельна ділянка 6;

- житловий будинок, загальною площею 77 кв.м., житловою площею 48,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3, буд. 6;

- нежитлову будівлю відгодівельний комплекс - ферма № 2, загальною площею 3302,06 кв.м., за адресою: АДРЕСА_4.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просив зазначену ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на необґрунтованість висновків суду першої інстанції та неправильне застосування ним норм матеріального і процесуального права.

Зазначав, що задовольняючи заяву ОСОБА_5 про забезпечення позову, суд першої інстанції не пересвідчився в тому, чи дійсно між сторонами виник спір та чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, фактично не обгрунтував оскаржувану ухвалу, а зазначив лише викладені доводи позивача, які є надуманими та не обгрунтованими, оскільки в заяві взагалі відсутні належні та допустимі докази виникнення цивільно-правових відносин між сторонами, наявність копій розписок взагалі не містить жодної ідентифікації, що відповідну розписку писав ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 Також в порушення вимог ч. 2 ст. 151 ЦПК України в заяві не наведено обставин та не надано доказів на підтвердження того, що заходи забезпечення позову, які просить вжити позивач є співмірними із ринковою вартістю нерухомого майна, оскільки фактично розмір вимог, на які надано докази, становлять значно меншу частку від ринкової вартості нерухомого майна, на яке накладено арешт.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 просив задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній підстав.

Представники ОСОБА_5 просили апеляційну скаргу відхилити посилаючись на те, що її доводи є безпідставними, а ухвала суду законною та обґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

За змістом ч.1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч.3 зазначеної норми Закону забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Статтею 152 ЦПК України визначено види забезпечення позову, зокрема відповідно до пункту 1 частини 1 цієї статті, позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» , розглядаючи заяву про забезпечення позову,суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, суд першої інстанції правильно виходив з того, що між сторонами дійсно виник спір щодо грошових коштів, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, оцінку яким суд може надавати лише при ухваленні судового рішення.

Ціна позову становить 21 521 563,62 грн., що є досить значною сумою. Зважаючи на наведене та ураховуючи, що нерухоме майно, на яке було накладено арешт, може бути предметом відчуження, що утруднить чи зробить неможливим виконання судового рішення, суд першої інстанції, обґрунтовано задовольнив заяву забезпечення позову.

Доказів на підтвердження того, що вид забезпечення позову та вартість майна, на яке накладено арешт не співмірні з заявленими позивачем вимогами, представник ОСОБА_1 суду апеляційної інстанції не надав, як не надав доказів і на підтвердження того, що внаслідок накладення арешту на майно можуть бути порушені права інших осіб.

Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер, направлені на те, щоб забезпечити можливість виконання рішення суду, і не позбавляють власника арештованого майна користуватися ним, а лише до вирішення спору по суті обмежують його право розпорядження цим майном.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала суду про забезпечення позову є законною та обґрунтованою, а тому апеляційна скарга представника ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 151, 152, 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1відхилити, а ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 01 червня 2016 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: