Справа № 357/1649/15-ц Головуючий у І інстанції Кошель Л.М.
Провадження № 22-ц/780/4661/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 22 15.09.2016
УХВАЛА

Іменем України

15 вересня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Фінагєєва В.О., Кашперської Т.Ц.,

при секретарі: Волинець Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2016 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держземагенства у Київській області, ОСОБА_2, Фермерське господарство «Техно-Фарм», треті особи: Реєстраційна служба Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, Товариство з обмеженою відповідальністю « Фастівка» про визнання незаконним та скасування наказу про передачу земельної ділянки в оренду та визнання недійсним договору оренди землі,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи його тим, що вона є власницею земельної ділянки площею 2,782 га, цільове призначення ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Фастівської сільської ради Білоцерківського району, що підтверджено державним актом на право власності на землю серії І-КВ № 045004, яку вона отримала у власність в результаті розпаювання земель КСП. З 2009 року земельна ділянка позивачки орендується ТОВ « Фастівка». У грудні 2014 року позивачці стало відомо, що Головне управління Держземагенства у Київській області, правонаступником якого є Головне управління Держгеокадастру у Київській області, на підставі наказу від 09.12.2013 р. № КИ :03:013:00010058 передало земельну ділянку загальною площею 67,9295 га, що розташована за адресою Фесюрівська сільська рада Білоцерківського району, кадастровий номер :03:013:0055, в оренду ОСОБА_2 для ведення фермерського господарства, а до складу цієї земельної ділянки входить і земельна ділянка, що належить позивачці. В подальшому ОСОБА_2 передав вказану земельну ділянку в суборенду ФГ «Техно-Фарм». У зв'язку з цим просить суд скасувати наказ Головного управління Держземагенства у Київській області від 09.12.2013 р. № КИ :03:013:00010058 про передачу земельної ділянку загальною площею 67,9295 га, що розташована за адресою Фесюрівська сільська рада Білоцерківського району Київської області, кадастровий номер :03:013:0055, в оренду ОСОБА_2 для ведення фермерського господарства, визнати недійсним договір оренди землі від 31.03.2014 р., укладений між ГУ Держземагенства у Київській області та ОСОБА_2 та визнати недійсним договір суборенди від 06.01.2015 р., укладений між ОСОБА_2 та ФГ « Техно-Фарм», скасувати рішення державного реєстратора про реєстрацію інших речових прав на вказану земельну ділянку.

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони будь-яким особам вчиняти дії по відчуженню та передачі в користування земельної ділянки площею 67,9295 га, кадастровий номер :03:013:0055, що розташована за адресою Фесюрівська сільська рада Білоцерківського району, обгрунтовуючи її тим, що невжиття таких заходів може утруднити виконання рішення суду (т. 1 а.с. 100-101).

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 вересня 2015 року ОСОБА_3 відмовлено у задоволені заяви про забезпечення позову (т. 1 а.с. 106).

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 27.04.2016 р. було скасовано ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду від 22 вересня 2015 року про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову, це питання передано на новий розгляд до суду першої інстанції ( т. 2 а.с.188-190, том 2).

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2016 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на земельну ділянку площею 67,9295 га, кадастровий номер :03:013:0055, що розташована за адресою Фесюрівська сільська рада Білоцерківського району Київської області, та заборонено будь-яким особам вчиняти дії по відчуженню та передачі її в користування.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить ухвалу скасувати, та постановити нову, якою відмовити ОСОБА_3 у задоволені заяви, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що судом було порушені вимоги п.1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, оскільки дана земельна ділянка була та залишається у власності Держави, яка не є крім того відповідачем по справі. Вважає, що даний арешт, який накладений на земельну ділянку не співвідноситься із позовними вимогами.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на земельну ділянку, виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити або ускладнити виконання рішення суду. Крім того такий вид забезпечення позову не заподіє шкоди правам та інтересам інших осіб, які беруть участь у справі. а саме, відповідачам ОСОБА_2 та Фермерському господарству « Техно-Фарм», оскільки не повязаний з обмеженням їх господарської діяльності на спірній земельній ділянці.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.1,3ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, шляхом накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Згідно з ч.3 ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими вимогами.

Згідно з п.4 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_1 України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно із державним актом на право власності на земельну ділянку серії І-КВ 045004 від 18.01.2003 року, власником земельної ділянки площею 2,782 га, що розташована на території Фастівської сільської ради Білоцерківського району є ОСОБА_3.

Суд першої інстанції, застосувавши вимоги зазначеного законодавства, жодним чином не порушив прав апелянта чи охоронюваних законом, його інтересів.

Крім того, враховуючи, що позивачем пред'явлено цивільний позов до суду про визнання незаконним та скасування наказу про передачу земельної ділянки в оренду та визнання недійсним договору оренди землі, предметом якого є земельна ділянка, яка належить позивачу ОСОБА_3 на підставі державного акту І-КВ 045004 від 18.01.2003 року, колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність накладення арешту на вказану земельну ділянку, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом було порушені вимоги п.1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, оскільки дана земельна ділянка була та залишається у власності Держави, яка не є відповідачем по справі, не заслуговують на увагу, оскільки дана земельна ділянка є предметом позову та знаходиться у користуванні відповідачів.

Крім того, заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер, до ухвалення рішення суду по суті справи, та набрання рішенням законної сили і задоволення клопотання про забезпечення позову не позбавляє відповідача можливості в подальшому звернутися до суду із клопотанням про скасування забезпечення позову або заміну виду забезпечення позову в порядку ст. 154 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, ухвалу суду постановлено з додержанням норм процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 312, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2016 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає

Головуючий:

Судді: