АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/3281/2016 Головуючий в 1 інстанції - Гиньковська Н.Ю.
Доповідач - Желепа О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кабанченко О.А., Рубан С.М.

при секретарі Перетятько А.К.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 липня 2014 року в справі за позовом Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про виселення, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення представників сторін, третьої особи, відповідача ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовною заявою до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про виселення.

В позовній заяви просив виселити відповідачів з кімнати №1, житловою площею 16,8 кв.м., кімнати №3, житловою площею 11,7 кв.м., кімнати №4, житловою площею 11,9 кв.м., кімнати №5, житловою площею 11,7 кв.м. квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що будинок АДРЕСА_1 передано до сфери управління позивача, який в свою чергу закріпив вказаний будинок на праві господарського відання за КП «Керуюча дирекція Шевченківського району». Під час перевірки законності проживання осіб у зазначеному будинку було встановлено факт проживання відповідачів у кімнатах №1, житловою площею 16,8 кв.м., №3, житловою площею 11,7кв.м., №4, житловою площею 11,9кв.м., №5, житловою площею 11,7кв.м. квартири АДРЕСА_1.

Однак, позивач зазначає, що у вказаній квартирі відповідачі не зареєстровані, рішення щодо надання відповідачам спірної кімнати не приймалося, ордери їм на жиле приміщення не надавалися, квартира не приватизована, особові рахунки вільні, у зв'язку з чим плата за комунальні послуги ЖЕКом не нараховується та ніким, в тому числі відповідачами, не сплачується. При цьому позивач вказує, що ОСОБА_2 разом з малолітнім ОСОБА_3, зареєстровані у кімнаті АДРЕСА_2.

Позивач, посилаючись на те, що, відповідачі самовільно вселилися у вказані житлові приміщення та займають їх не маючи на це відповідних правових підстав, а також враховуючи те, що відповідачами не виконано вимогу про звільнення самовільно зайнятих жилих приміщень, вимушений був звернутись до суду із вказаним позовом про примусове виселення відповідачів із кімнат №1,3,4,5, квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04.07.2014 року позов Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про виселення - задоволено.

Виселено ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1) разом з малолітнім сином ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2 p. народження) та ОСОБА_4 з житлових кімнат: №1 площею 16,8 кв.м., №3 площею 11,7 кв.м., №4 площею 11,9 кв.м., №5 площею 11,7 кв.м. квартири АДРЕСА_1 без надання іншої житлової площі.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 (двісті сорок три гривні 60 коп.) на користь Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити в повному обсязі.

В скарзі посилалася на те, що рішення є незаконним, необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального права. Суд не повно встанови обставини справи, які мали значення для її вирішення, та дійшов помилкового висновку, що відповідачі вселились до спірних приміщень самоправно , оскільки вселення відбулося на підставі договорів оренди.

Висновок суду про те, що відповідачі не сплачують за проживання є безпідставним, та спростовується долученими до апеляційної скарги квитанціями.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2, її представник та представник третьої особи доводи скарги підтримали.

Представник позивача заперечував проти задоволення скарги.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, розпорядженням виконавчого органу Київської міської Ради (Київської міської державної адміністрації) від 02.09.2012 №1605 «Про безоплатне прийняття відомчого житлового фонду, службового житла, зовнішніх інженерних мереж ПАТ «ХК «Київміськбуд» до комунальної власності територіальної громади м. Києва», будинок АДРЕСА_1 було прийнято безоплатно до комунальної власності територіальної громади м. Києва та передано до сфери управління Шевченківській районній в м. Києві державній адміністрації (далі - ШРДА в м. Києві) (а.с.6-7).

В подальшому, розпорядженням ШРДА в м. Києві від 20.12.2012 №874 «Про закріплення за комунальним підприємством «Керуюча дирекція Шевченківського району» житлових будинків №№3,5 по вул. Гонги та гуртожитків №9 по вул. Ґонти та №11а по вул. Шамрила», будинок №3 по вул. Ґонти було закріплено на праві господарського відання за комунальним підприємством «Керуюча дирекція Шевченківського району» (ас. 8).

Судом з наявних матеріалів встановлено, що відповідачі проживають у кімнатах №1, житловою площею 16,8 кв.м., №3, житловою площею 11,7 кв.м., №4, житловою площею 11,9 кв.м., №5, житловою площею 11,7 кв.м. квартири АДРЕСА_1, про що свідчить довідка TOB «Київжитлосвіт» ВОП «Дегтярівка» №44 від 30.07.2013 р. (а.с.9) та акти від 25.07.2013р., 08.11.2013р., складені працівниками TOB «Київжитлосвіт», а саме: паспортистом ОСОБА_7, майстрами ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 (а.с.12,14).

З пояснень представника позивача, суд встановив, що відповідач ОСОБА_2 разом з малолітнім ОСОБА_3 зареєстровані в кімнаті АДРЕСА_2, що підтверджується довідкою форми №3 TOB «Київжитлосвіт» ВОП «Дегтярівка» №228 від 29.03.2013р. (а.с.10) та відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України у м. Києві (а.с.23).

Також судом встановлено, що КП «Керуюча дирекція Шевченківського району» неодноразово зобов'язувало відповідачів вирішити питання законності проживання у кімнатах 1,3,4,5 квартири АДРЕСА_1 або звільнити самовільно зайняті житлові приміщення, шляхом надсилання попереджень від 18.02.2013р. за Вих. №370 та від 05.07.2013р. за Вих. №823-42., з зазначенням терміну звільнення спірних приміщень (а.с. 11,13). Однак, вказані вимоги відповідачі не виконали, житлову площу не звільнили, про що працівниками TOB «Київжитлосвіт» 08.11.2013р. складено акт (а.с. 14).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі зайняли вказані житлові приміщення без законних підстав та не маючи на те відповідних документів, а саме: рішення про надання відповідачу жилого приміщення не приймалось, ордер, встановленої законодавством форми на вселення у житлове приміщення не видавався, у вказаній квартирі вони не зареєстровані, квартира не приватизована, особові рахунки є вільними.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком районного суду, так як він не повно встановив обставини справи, не вірно застосував норми матеріального права.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач просив виселити відповідачів зі спірних житлових приміщень, як осіб, що самоправно займають їх, на підставі ч. 3 ст.116 ЖК України.

Під час розгляду даної справи апеляційним судом було встановлено, що 06 лютого 2012 року між ОСОБА_4 та Житловим управлінням «Південне» ДП «ЕКОС» було укладено договір №29 на зайняття кімнат №29/4, 29/5. За умовами вказаного договору, ЖУ «Південне» ДП «ЕКОС» забезпечує доступ до приміщення замовника, ОСОБА_4 та членів його родини, а замовник зобов'язаний сплачувати їх вартість на умовах, визначених даним договором.

Пунктом 6.1.7 вказаного договору передбачено обов'язок замовника укласти договори з постачальниками житлово-комунальних послуг протягом 5 днів з моменту підписання даного договору.

На виконання вимог вищевказаного пункту, 06 лютого 2012 року між ОСОБА_4 та Житловим управлінням «Південне» ДП «ЕКОС» було укладено договір №29 про відшкодування комунальних послуг на приміщення, що здані в оренду та утримання прибудинкової території.

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору, споживач відшкодовує постачальнику вартість комунальних послуг та послуг з утримання прибудинкової території за житлове приміщення, передане споживачу в користування за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 23,1 кв.м.

Таким чином, між ОСОБА_4 та ЖУ «Південне» ДП «ЕКОС» з 06 лютого 2012 року існують відносини оренди житлових приміщень.

Крім того, 06 лютого 2012 року між ОСОБА_2 та Житловим управлінням «Південне» ДП «ЕКОС» також було укладено договір №23 на зайняття кімнат №29/1, 29/3 та договір №23 про відшкодування комунальних послуг на приміщення, що здані в оренду та утримання прибудинкової території.

Отже, вселення ОСОБА_4 та ОСОБА_2 у спірні приміщення відбувалося на підставі договорів оренди від 06 лютого 2012 року (а.с. 105-108).

Також, апеляційним судом встановлено, що відповідачі постійно оплачували житлово-комунальні послуги та несли витрати на утримання будинку та прибудинкової території, що підтверджується копіями квитанцій (а.с. 109-136).

Колегія суддів дослідила нові докази на стадії апеляційного розгляду, оскільки в суд першої інстанції вони не подавались з поважних причин. Матеріали справи не містять доказів, які б спростовували посилання відповідача , про неповідомлення її про розгляд даної справи в районному суді.

Відповідно до ст. 814 ЦК України, у разі зміни власника житла, переданого у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця.

Згідно ст. 826 ЦК України, у разі розірвання договору найму житла наймач та інші особи, які проживали у помешканні, підлягають виселенню з житла на підставі рішення суду, без надання їм іншого житла.

Разом з тим, позивач не заявляв позовних вимог, про виселення відповідачів у зв'язку з закінченням строку дії договорів оренди.

Відповідно до вимог ст.10 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів.

Відповідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч.1 ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Відповідно до ч. 3 ст.116 ЖК України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Таким, чином висновок суду про те, що відповідачі зайняли вказані житлові приміщення самоправно не відповідає встановленим обставинам та спростовується наявними в матеріалах справи доказами, наданими суду договорами оренди житла, укладеними з попереднім власником.

При цьому колегія суддів бере до уваги також і те, що позивач просив виселити позивачів зі спірних житлових приміщень лише на підставі ч. 3 ст.116 ЖК України, як осіб що самоправно зайняли жилі приміщення, з інших підстав позов не заявлявся.

Враховуючи викладене, колегія суддів прийшла до висновку , що ті обставини справи, які суд вважав встановленими є недоведеними та спростовуються, дослідженими в апеляційному суді доказами, а тому рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог з підстав, заявлених у позовній заяві.

При цьому колегія суддів роз'яснює, що позивач не позбавлений права звернутись до суду з аналогічним позовом про виселення з інших підстав.

Рішення суду в частині виселення відповідача ОСОБА_4 не оскаржено і апеляційним судом не переглядалось.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 липня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про виселення - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: