Номер провадження: 22-ц/785/2124/16
Головуючий у першій інстанції Луняченко В.О.
Доповідач Сидоренко І. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді - Сидоренко І.П., суддів - Погорєлової Є.С., Цюри Т.В., при секретарі - Колмакові В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2015р. по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Галицька» про стягнення моральної та матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

встановила:

19 травня 2015р. ОСОБА_2 звернулася з позовом, який остаточно уточнив, просила суд стягнути на її користь з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Галицька» несплачену частину страхового відшкодування в розмірі 9175грн.71коп., пеню за прострочення виплати несплаченої частини страхового відшкодування в сумі 3464грн.14коп., інфляційні виплати за прострочення виконання грошового зобов'язання в сумі 2711грн.96коп., 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в сумі 187грн.78коп., судові витрати; також стягнути на її користь моральну шкоду з ОСОБА_3 у розмірі 7000грн., і стягнути з ОСОБА_4 франшизу у розмірі 1000грн. (а.с.106-109).

В обґрунтування позову ОСОБА_2 вказала, що 15 грудня 2014р. в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась з вини ОСОБА_3, було пошкоджено належний їй автомобіль на суму 16353грн.71коп. 24 лютого 2015р. вона отримала від СК «Галицька»,якою була застрахована відповідальність власника іншого транспортного засобу, шкоду лише в сумі 6178грн.60коп., невиплачена сума складає 9175грн.71коп. Позивач вважає, що у зв'язку із неповним здійсненням страхового відшкодування на протязі встановленого терміну, у страхової компанії виникла грошове зобов'язання та зобов'язання щодо сплати неустойки та пені, які вона просила стягнути на її користь.

В обґрунтування моральної шкоди в розмірі 7000грн., позивач вказала, що вона внаслідок ДТП зазнала душевні страждання з приводу пошкодження транспортного засобу, не мала можливість користуватися автомобілем протягом тривалого часу, оскільки були відсутні гроші на його ремонт. Тому просила стягнути моральну шкоду з ОСОБА_3, як особи з вини якої сталось ДТП. А франшизу позивач просила стягнути з володільця транспортного засобу, яким було завдано шкоду.

Представник СК «Галицька» визнав позов частково в сумі 8449грн.11коп., а саме матеріальну шкоду згідно звіту, за виключенням ПДВ.

Рішенням суду від 21 грудня 2015р. частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 (а.с.155-156). Стягнуто на користь ОСОБА_2 з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Галицька» матеріальну шкоду у розмірі 8449грн.11коп.; з ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 1000грн. У задоволені інших вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу з проханням змінити рішення суду від 21 грудня 2015р. в частині відмови їй у задоволені позову, та задовольнити її позов в частині стягнення на її користь з ПАТ СК «Галицька» несплачену частину страхового відшкодування саме в розмірі 9175грн.71коп., пеню за прострочення виплати несплаченої частини страхового відшкодування в сумі 3464грн.14коп., інфляційні виплати за прострочення виконання грошового зобов'язання в сумі 2711грн.78коп., 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в сумі 187грн.77коп., витрати за проведення експертизи в сумі 764грн., судові витрати, і стягнути з ОСОБА_4 франшизу у розмірі 1000грн., посилаючись на те, що судом необґрунтовано було відмовлено у задоволені її позову в цій частині, без урахування вимог закону і усіх обставин по справі (а.с.163-169).

Колегія суддів, заслухав суддю-доповідача, представника апелянта ОСОБА_2, представника відповідачки ОСОБА_3, вивчивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції було встановлено та знайшло своє підтвердження в суді апеляційної інстанції, наступне.

15 грудня 2014р. о 08.15 годині сталась дорожньо-транспортна пригода на перехресті проспекту Адміральського із вулицею Великий фонтан, у районі 5 станції у м. Одесі з вини водія ОСОБА_3, яка керувала автомобілем марки «Toyota Prado», державний номер НОМЕР_1, належним на праві власності ОСОБА_4 У наслідок вказаної ДТП автомобіль марки «Hyundai Elantra», державний номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_5, належний на праві власності позивачці ОСОБА_2 отримав механічні пошкодження. Згідно звіту авто товарознавчого дослідження №38/15 від 23 листопада 2015р. розмір матеріальної шкоди, завданої власнику вищевказаного автомобіля встановлено у розмірі 16353грн.71коп. (в рішенні суду помилково вказано суму 16535,71грн, аркуш справи дослідження: 111-117).

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 13 січня 2015р. ОСОБА_3 визнала себе виною в скоєні адміністративного правопорушення і на неї накладено штраф в розмірі 374грн. (а.с.16).

Відповідно до полісу №АС/9281127від 24 лютого 2014р.цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Toyota Prado», державний номер НОМЕР_1, застрахована Приватним акціонерним товариством Страхова компанія « Галицька» (а.с17).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 своєчасно тобто 17 грудня 2014р. звернулась до СК «Галицька» із заявою про страхове відшкодування. На підставі звіту автотоварознавчого дослідження №272-12-14 від 29 грудня 2014р., про визначення вартості матеріальних збитків, яке було проведено по заяві ПрАТ СК «Галицька» від 17 грудня 2014р., була визначена матеріальна шкода власнику ОСОБА_2 автомобіля марки «Hyundai Elantra», державний номер НОМЕР_2 у розмірі 7178грн.60коп., та з урахуванням франшизи, яка згідно полісу встановлена у розмірі 1000грн., страхова компанія виплатила позивачці відшкодування матеріальних збитків у розмірі 6178грн.60коп. (а.с.91,92,93).

За загальними правилами, визначеними статтями 1166, 1167, 1187, 1190 ЦК України, тягар цивільної відповідальності має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталась ДТП.

Відповідно до вимог ст.21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без чинного поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Статтею 22 вказаного Закону передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну в результаті ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до частин 1, 2 ст.14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Всі операції з надання послуг із страхування, в тому числі пов'язані компенсацією страховиком збитків, понесених потерпілим при настанні страхового випадку, не є об'єктом оподаткування ПДВ. В зв'язку з чим, за загальним правилом, як при визначенні розміру страхових платежів, так і при визначенні розміру матеріального збитку чи страхової виплати, підлягаючої до відшкодування страхувальнику чи безпосередньо потерпілій особі (п.36.4 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), податок на додану вартість не нараховується, окремим рядком не виділяється та страховики не є платниками ПДВ по таких операціях.

У разі, якщо страхові суми спрямовуються безпосередньо на придбання у платника податку на додану вартість послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об'єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), то розрахунок суми виплат на таке придбання здійснюється з урахуванням сум податку на додану вартість, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком у розрахункових документах.

Зазначені зобов'язання виникають лише внаслідок фактичного надання послуги з проведення такого ремонту за умови, що виконавець цієї послуги є платником ПДВ.

У випадку не проведення фактичного ремонту транспортного засобу, податкові зобов'язання не виникають.

Відтак, в силу приписів ч.2 ст.14 ЦК України страховик не може бути примушений до виплати ПДВ у складі суми страхового відшкодування за винятком випадку, коли сума ПДВ нарахована та сплачена на користь виконавця послуг з ремонту пошкодженого транспортного засобу, який (виконавець), в свою чергу, має бути платником ПДВ.

Частиною 2 ст.1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування у повному обсязі, відповідно до норм ч.ч.1,2,3 ст.22 ЦК України. Збитками, в даному випадку, визнаються втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Безпідставні є доводи апелянта щодо необґрунтованості стягнутого розміру матеріальної шкоди, оскільки суд першої інстанції встановив розмір недоплаченої суми матеріальної шкоди у розмірі 8449грн.11коп., виходячи із розміру матеріальної шкоди заподіяної внаслідок ДТП, який було встановлено згідно звіту №38/15 від 23 листопада 2015р., без урахування податку на додану вартість, та відсутність доказів сплати такого податку, та за виключенням раніше сплаченої ОСОБА_2 суми страховою компанією в розмірі 6178грн.60коп.

Також суд першої інстанції прийняв до уваги, що остаточний розмір заподіяної шкоди був встановлений згідно звіту, з результатами якого погодилась страхова компанія, лише у листопаді 2015р. Тому суду першої інстанції дійшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для стягнення на користь позивачки ОСОБА_2 неустойку та пеню за несвоєчасне відшкодування страхової виплати.

Відносно стягнення франшизи, судова колегія, звертає увагу на те, що в даному випадку ОСОБА_3, яка на законних правових підставах, володіла (керувала) транспортним засобом в момент ДТП, тому саме вона повинна відшкодувати заподіяну джерелом підвищеної небезпеки шкоду, в розумінні вимог цивільного кодексу.

У відповідності до положень ч.1 ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

ОСОБА_4, який застрахував цивільну відповідальність за шкоду заподіяну джерелом підвищеної небезпеки,а саме транспортним засобом марки «Toyota Prado», державний номер НОМЕР_1, не є особою, яка заподіяла саму матеріальну шкоду, тому в розумінні ст.1194 ЦК України не несе відповідальність перед потерпілим, у разі недостатності страхової виплати (в тому числі і стосовно сплати франшизи).

Тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні вимог ОСОБА_2 про стягнення франшизи саме з ОСОБА_4, яка підлягає стягненню з відповідачки ОСОБА_3 Однак, позивач не просила стягнути з ОСОБА_3 франшизу в сумі 1000грн., і суд апеляційної інстанції не може стягнути з ОСОБА_3 вказану суму, оскільки суд не має права виходити за межи позовних вимог.

Позивач ОСОБА_2 не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3 франшизи в сумі 1000грн.

Розмір стягнутої на користь позивачки моральної шкоди сторонами не оспорювається.

Судова колегія вважає, що доводи апелянта про стягнення витрат на проведення дослідження і судові витрати підлягають задоволенню, оскільки суд першої інстанції безпідставно не вирішив питання відносно стягнення витрат на проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 764грн. і судових витрат в сумі 397грн. і в сумі 70грн., та з урахування вимог ст.88 ЦПК України на користь ОСОБА_2 слід стягнути з ПАТ Страхова компанія «Галицька» витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 764грн. і судові витрати в сумі 397грн., та з ОСОБА_3 судові витрати в сумі 70грн., які підтверджені відповідними квитанціями в матеріалах справи на а.с.2, 3, 110, 110зворот.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2015р. змінити.

Стягнути на користь ОСОБА_2 з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Галицька» витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 764грн. і судові витрати в сумі 397грн.

Стягнути на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_3 судові витрати в сумі 70грн.

В іншій частині рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2015р. залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішення апеляційного суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: І.П.Сидоренко

Судді: С.О. Погорєлова

Т.В. Цюра