АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 грудня 2016 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Поливач Л.Д.

ШаховоїО.В.

при секретарі Перетятько А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості і штрафних санкцій та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року, -

у с т а н о в и в :

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом (у подальшому із заявою про збільшення розміру позовних вимог) до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості і штрафних санкцій.

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено: стягнуто в солідарному порядку з відповідачів на користь позивача заборгованість в сумі 500,00 грн.; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики, проценти за користування позикою та штрафні санкції у вигляді 3 % річних в розмірі 1652798,06 грн., з яких: 1203905,80 грн. - заборгованість за тілом позики; 96393,56 грн. - 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання; 352498,70 грн. - проценти за користування позикою. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 3407,70 грн.; стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_2 відмовити, а зустрічний позов задовольнити.

ОСОБА_3, зокрема, посилається на ті обставини, що суд дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 та

_____________________________________________________

Справа № 760/7556/15-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/3031/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Коробенко С.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

необґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання про проведення почеркознавчої експертизи, оскільки ним заперечуються обставини справжності розписки та отримання за нею коштів. Зазначає, що суд протиправно відмовив у задоволенні зустрічного позову, оскільки в нього поважні причини ненадання оригіналу боргової розписки ОСОБА_2 від 20 жовтня 2007 року.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року провадження у справі зупинено у зв'язку з призначенням судової почеркознавчої експертизи.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 5 вересня 2016 року провадження у справі відновлено, оскільки до суду повернулася цивільна справа разом з висновком експертів № 6942/6943/16-32.

В суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_2 та його представник - ОСОБА_7 апеляційну скаргу просили відхилити, рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року залишити без змін.

Особа, яка подала скаргу, ОСОБА_3, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, останній має представника ОСОБА_8, який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибув, подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з перебуванням у іншому судовому засіданні у Дніпровському районному суді м. Києва, однак повідомлені ним причини неявки неповажні, у зв'язку із чим колегія суддів вважала за можливе слухати справу у їх відсутність на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_4, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибула, у матеріалах спарви міститься заява про розгляд справи за її відсутності за наявними матеріалами справи (том ІІ, а. с. 36), у зв'язку із чим колегія суддів вважала за можливе слухати справу у її відсутність на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 5 грудня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, згідно з яким ОСОБА_3 отримав у позику суму в розмірі 57135,00 доларів США, яку зобов'язався повернути у вересні 2012 року, тобто - до 30 вересня 2012 року, що підтвердив оригіналом відповідної розписки (том ІІ, а. с. 90).

В матеріалах справи також наявна фотокопія розписки від 20 жовтня 2007 року, складеної машинописним текстом та підписаної від імені ОСОБА_2, згідно з якою ним було отримано у ОСОБА_3 позику в сумі 150000,00 доларів США та зобов'язався повернути кошти за першою вимогою, але не раніше 1 вересня 2009 року (том І, а. с. 57).

На підставі ч. 2 ст. 185 ЦПК України суд першої інстанції виключив з числа доказів вказану розписку, оскільки ОСОБА_3 не надано оригіналу такої. Будь-яких інших доказів у підтвердження факту укладення договору позики від 20 жовтня 2007 року представником ОСОБА_3 не надано.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд виходив з того, що розписка від імені ОСОБА_3 від 5 грудня 2011 року була написана самим ОСОБА_3 та ним особисто підписана, та позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем своїх обов'язків за договором позики від 5 грудня 2011 року.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, суд виходив з того, що позивачем ОСОБА_3 не надано оригіналу розписки у підтвердження факту укладення договору позики від 20 жовтня 2007 року.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Як підтвердилося під час апеляційного розгляду справи, згідно висновку експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 6942/6943/16-32 від 30 серпня 2016 року (том ІІ, а. с. 124-127): підпис від імені ОСОБА_3, який міститься нижче основного тексту розписки від 5 грудня 2011 року, зліва від рукописного запису прізвища «Смислов», виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів; рукописні записи у розписці від 5 грудня 2011 року (том ІІ, а. с. 90) виконані ОСОБА_3; підпис від імені ОСОБА_3, який міститься нижче основного тексту розписки від 5 грудня 2011 року (том ІІ, а. с. 90), зліва від рукописного запису прізвища «Смислов», виконано «ОСОБА_3

Положеннями ст. ст. 526, 527 ЦК України закріплений обов'язковий характер зобов'язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до змісту ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі, що були передані йому позичальником) у строк та в порядку встановлені договором.

У встановлені договором строки відповідач ОСОБА_3 кошти не повернув.

Відповідно до розрахунку, заборгованість за договором позики становить 1204405,80 грн. (еквівалент 57135,00 доларів США).

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом вірно визначено розмір 3 % річних від простроченої суми за період з 1 жовтня 2012 року по 2 червня 2015 року становить 96393,56 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Судом вірно визначено, що під час укладання договору сторони не погодили розмір процентів, які позичальник має сплачувати за користування позикою, вимоги позивача про нарахування процентів за обліковою ставкою НБУ, є обґрунтованими.

Таким чином, загальна сума процентів за користування позикою за період з 1 жовтня 2012 року по 2 червня 2015 року складає 16785,70 доларів США (353842,56 грн.), проте стягненню з відповідача підлягає сума в межах позовних вимог -352498,70 грн.

Також судом встановлено, що в порядку забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань, між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був укладений договір поруки від 1 жовтня 2012 року, у відповідності до якого ОСОБА_4 поручилася за виконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань в межах суми в розмірі 500,00 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані по справі докази у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, дійшов законних та обґрунтованих висновків про те, що відповідач ОСОБА_3 порушив умови договору позики, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з останнього на користь позивачаОСОБА_2

Також суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суми заборгованості в сумі 500,00 грн.

При цьому суд дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність вимог зустрічного позову ОСОБА_3 з огляду на недоведеність існування договірних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з приводу позики грошей.

Посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на те, що він заперечує обставини справжності боргової розписки від 5 грудня 2011 року та отримання за нею коштів, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи, зокрема, оригіналом самої розписки від 5 грудня 2011 року (том ІІ, а. с. 90) та висновком експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 6942/6943/16-32 від 30 серпня 2016 року (том ІІ, а. с. 124-127).

Доводи апеляційної скарги, що суд протиправно відмовив у задоволенні зустрічного позову, оскільки в нього поважні причини ненадання оригіналу боргової розписки ОСОБА_2 від 20 жовтня 2007 року, відхиляються колегією суддів, оскільки ОСОБА_3 не доведено належними та допустимими доказами факту укладення договору позики.

Посилання ОСОБА_3 на копію листа від 4 грудня 2014 року на ім'я Міністра внутрішніх справ ЛНР не може слугувати поважним доказом ненадання суду оригіналу розписки ОСОБА_2 від 20 жовтня 2007 року, взагалі доказом існування такої боргової розписки та у подальшому її втрати у зв'язку з проведенням антитерористичної операції на сході України (том І, а. с. 118)

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідачем всупереч приписам ст. ст. 10, 60 ЦПК України не надано суду доказів на підтвердження своїх зустрічних позовних вимог та вимог апеляційної скарги.

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності ухвалення нового рішення, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

Підстав до скасування або зміни рішення суду, передбачених ст. 309 ЦПК України, при апеляційному розгляді не встановлено.

Судом також вірно вирішено питання про розподіл судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції законними та такими, що відповідають дійсним обставинам справи. Судом повно та всебічно з'ясовано фактичні обставини, вірно встановлено правовідносини сторін та правильно застосовано відповідну норму закону, що їх регулює, з огляду на що апеляційна скарга має бути відхилена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.М. Вербова

Судді: Л.Д. Поливач

О.В. Шахова