Провадження №2/485/594/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 року Снігурівський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді Лисенка М.Є.,

при секретарі Семенака А.Г.,

за участі позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідачки - ОСОБА_3,

представника відповідачки - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №2 м.Снігурівка Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності, придбаним за час проживання в шлюбі,

В С Т А Н О В И В:

10 листопада 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Свої вимоги обґрунтував тим, що з 19 серпня 1998 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, який за рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 12 грудня 2011 року розірвано. Від подружнього життя мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Під час шлюбу придбали житловий будинок №22 по вул.Молодіжній в с.Кобзарці Снігурівського району Миколаївської області за 3000 доларів США. Відповідно до договору купівлі-продажу власником майна є відповідачка по справі. Після розірвання шлюбу проживали разом два роки. Позивач зареєстрований у вказаному будинку з січня 2013 року. З часу припинення сімейних стосунків у 2013 році сторони проживають окремо. Зважаючи на його внесок у придбання та ремонт майна, просив визнати за ним право власності на 1/2 частину спірного житлового будинку.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю та просили суд про їх задоволення.

Відповідачка та її представник позовні вимоги не визнали, послалися на пропущення строку позовної давності звернення позивача до суду з позовом про поділ майна, оскільки з дня розірвання шлюбу між сторонами пройшло більше ніж три роки. Просили суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши сторони, дослідивши надані докази, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ст.22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 71 СК України визначено, що майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Згідно ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Пленум Верховного Суду України в Постанові № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" зазначив у п.22, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Вирішуючи спір між сторонами суд виходить із положень ст.ст.58-60, 212 ЦПК України, згідно з якими належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає у рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Судом встановлено, що з 19 серпня 1998 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 12 грудня 2012 року. Рішення набрало чинності 03 січня 2012 року (а.с.5).

Згідно договору купівлі-продажу від 27 листопада 2007 року, посвідченого приватним нотарісом Снігурівського районного нотаріального округу та зареєстрованого у реєстрі за №1311, під час перебування у шлюбі сторони придбали житловий будинок №22 по вул.Молодіжній в с.Кобзарці Снігурівського району Миколаївської області з господарськими та побутовими будівлями, спорудами та земельну ділянку для обслуговування житлового будинку (а.с.14).

Вказаний житловий будинок придбаний та зареєстрований на ім"я відповідачки по справі ОСОБА_3, що свідчать копії витягів з Державного реєстру правочинів №50314441, виданого 27 листопада 2007 року, та про реєстрацію права власності на нерухоме майно №17347064, виданого 14 січня 2008 року (а.с.15-16).

Відповідач у вказаному житловому будинку зареєстрував своє місце проживання з 25 січня 2013 року, що підтверджується штампом в його паспорті серії ЕО №293305, виданого Снігурівським РВ УМВС України в Миколаївській області 18 лютого 1997 року (а.с.4).

Посилання відповідачки та її представника на ту обставину, що позивач пропустив строк позовної давності звернення до суду з позовом про поділ майна подружжя, не заслуговують на увагу, так як спростовані у ході розгляду справи, а саме після розірвання шлюбу у 2011 року сторони фактично проживали разом без реєстрації шлюбу, позивач зареєстрований у житловому будинку 25 січня 2013 року. На день розгляду справи відповідачкою не вирішувалося питання про визнання позивача таким, що втратив право користування житловим приміщення та зняття його з реєстрації. Доказів, які б спростували б вимоги позивача, відповідачкою суду не надано.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та визнання за ним права власності на 1/2 частину житлового будинку, що є спільною сумісною власністю подружжя.

Керуючись ст.ст.10,11,57-60,208,209,213-215,218 ЦПК України, суд -,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності, придбаним за час проживання в шлюбі задовільнити.

Визнати житловий будинок №22 по вул.Молодіжній в с.Кобзарці Снігурівського району Миколаївської області спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку №22 по вул.Молодіжній в с.Кобзарці Снігурівського району Миколаївської області.

На рішення суду першої інстанції може бути подано апеляційну скаргу в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Снігурівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ