Справа № 359/3849/14-ц Головуючий у І інстанції Журавський В. В.
Провадження № 22-ц/780/3662/16 Доповідач у 2 інстанції Касьяненко Л. І.
Категорія 38 06.09.2016
УХВАЛА

Іменем України

06 вересня 2016 рокуколегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Касьяненко Л.І.,

Суддів: Гуля В.В., Іванової І.В.,

При секретарі: Волинець Я.В.,

Розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської областівід 25.03.2016 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, -

в с т а н о в и л а :

В травні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом та, збільшивши підстави позову, просила визнати недійсним заповіт, підписаний ОСОБА_4 від 13 серпня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Криворучко О.В,посилаючись на те що, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її брат ОСОБА_4 Після його смерті вона звернулась із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини за законом, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки за життя ОСОБА_4 склав заповіт на ОСОБА_3

Вказувала, що перед смертю ОСОБА_4 важко хворів, лежав у лікарні та ОСОБА_3 скористалась його безпорадним станом та домоглась підписання ним заповіту на її користь. ОСОБА_3 постійно погрожувала ОСОБА_4, що якщо він не підпише заповіт, то вона його залишить помирати, оскільки в момент посвідчення заповіту 13 серпня 2013 року ОСОБА_4 вже не міг сам ходити та сам себе обслуговувати. Після довготривалих погроз зі сторони ОСОБА_3, ОСОБА_4, перебуваючи під психологічним тиском та у безпорадному стані змушений був підписати заповіт на ОСОБА_3

Зазначала, що ОСОБА_4 заповіт підписав проти своєї волі внаслідок здійснення на нього психологічного тиску. Крім цього, на час складення заповіту ОСОБА_4 не розумів значення своїх дій та не міг ними керувати. Крім цього ОСОБА_2 зазначала, що підпис ОСОБА_4 на медичних документах не відповідає підпису в заповіті, а тому у неї є також підозра, що підпис ОСОБА_4 в заповіті був підроблений. Тому заявлені вимоги підтримала та просила задовольнити.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду І інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом І інстанції встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 були рідними братом та сестрою, що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_6 та копією свідоцтва про одруження, відповідно до якого ОСОБА_6 змінила своє дошлюбне прізвище на ОСОБА_2

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданого 25 вересня 2013 року на його ім'я .

Таким чином, ОСОБА_2 мала б право на спадкування після смерті ОСОБА_4 як спадкоємиця другої черги за законом.

13 серпня 2013 року ОСОБА_4 склав заповіт, яким все своє майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті, і на що він матиме право, заповів ОСОБА_3

ОСОБА_2 звернулась до приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Криворучко О.В. із заявою про прийняття спадщини. Проте, як роз'яснила їй нотаріус відповідно до чинного законодавства як спадкоємець другої черги за законом вона не має право на обов'язкову частку в спадщині, а свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 буде видано ОСОБА_3

З висновку судово-психіатричного експерта №11ц від 09 грудня 2015 року встановлено, що відповісти на питання чи страждав ОСОБА_4 будь-яким психічним розладом, в якому психічному стані він знаходився під час підписання та посвідчення заповіту 12 серпня 2013 року та чи міг ОСОБА_4 за своїм психічним станом 12 серпня 2013 року давати звіт своїм діям, розуміти значення своїх дій та керувати ними неможливо, через недостатність та суперечливість даних.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд І інстанції виходив із недоведеності позовних вимог та відсутності законних підстав для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду І інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до ч.1 ст.1262 ЦК України рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері мають право на спадкування у другу чергу за законом.

Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно з ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.16 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06 листопада 2009 року правила ст.225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст.145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст.212 ЦПК України.

При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі ст.225 ЦК України суд відповідно до ст.145 ЦПК України за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Відповідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в п.3 постанови «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» №8 від 30 травня 1997 року при дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що згідно зі ст.67 КПК (1001-05) чи ст.62 ЦПК (1501-06) висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об'єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності.

У відповідності до ч.1 ст.231 ЦК України правочин визнається судом недійсним, якщо він вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи.

Пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06 листопада 2009 року роз'яснено, що при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК (435-15)), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов'язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім'ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов'язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі.

За змістом ч.1 ст.60 ЦПК України обов'язок довести обставини, визначені ч.1 ст.231 ЦК України покладається на позивача.

У відповідності до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з положення ч.1, ч.2 та ч.5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи сторін, колегія дійшла висновку про те, що позивачкою всупереч положень ст. 60 ЦПК України не було доведено та не надано ні суду І інстанції, ні апеляційної належних та допустимих доказів в підтвердження того, що ОСОБА_4 в момент підписання заповіту не розумів значення своїх дій та не міг ними керувати, доказів, які б свідчили про складення ОСОБА_4 оспорюваного заповіту під психологічним тиском з боку ОСОБА_3 чи будь-якої іншої особи, матеріали справи не містять, посилання на те, що заповіт підписано не ОСОБА_4,а іншою особою, також спростовуються матеріалами справи.

Колегія суддів вважає, що суд І інстанції, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської областівід 25 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: