АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 534/1829/14-ц Номер провадження 22-ц/786/388/16Головуючий у 1-й інстанції Куц Т. О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого : Обідіної О.І.

Суддів : Панченка О.О., Пікуля В.П.

При секретарі : Кальник А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Приватбанк» на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 26 лютого 2015 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 26 лютого 2015 року в позові публічного акціонерного товариства «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Приватбанк», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, про те по справі наявні підстави для зміни судового рішення .

Так, згідно ч. 3 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення

Відповідно до п. ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом, 3 червня 2011 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступник ПАТ «Приватбанк») та ОСОБА_3 на підставі заяви клієнта укладено кредитний договір без номеру, який складається з заяви позичальника, умов і правил надання банківських послуг та тарифів банку.

Згідно умов договору ОСОБА_3 отримав карту з кредитним лімітом 4600 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на місяць на залишок заборгованості за кредитом.

Вважаючи, що позичальником порушуються зобовязання по поверненню кредитних коштів, що призвело до утворення заборгованості, в липні 2014 року банк звернувся до суду з позовом про стягнення останньої, розмір якої станом на 30 травня 2014 року становить 11608 грн. 24 коп., в тому числі 4205 грн. 73 коп. заборгованості за кредитом, 6373 грн. 55 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 528 грн. 96 коп. штрафу (процентна складова).

11.07.2014 р. по справі було відкрито провадження, а 16.09.2014 р. Комсомольський МС УДМС України в Полтавській області повідомив суд про те, що ОСОБА_3 помер (актовий запис про смерть №36 від 16.01.2012 р.).

На запит суду, Комсомольська державна нотаріальна контора повідомила, що після смерті ОСОБА_3 спадщину прийняв його рідний брат ОСОБА_2, який 21.11. 2012 року отримав свідоцтво про право на спадщину.

Ухвалою Комсомольського міського суду від 02.12.2014 р. по справі в якості відповідача був залучений брат померлого позичальника ОСОБА_3 ОСОБА_2

Ухвалюючи рішення, місцевий суд встановив виникнення кредитної заборгованості в 2011 році та допитавши свідків по справі, прийшов до висновку про відсутність доказів щодо обізнаності спадкоємця ОСОБА_2 про борг спадкодавця та констатував відсутність доказів щодо своєчасного предявлення кредитором вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину. Оскільки позивач пропустив строки предявлення вимоги, суд відмовив в задоволенні позову.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитись з такими висновками, яких суд дійшов з порушенням норм матеріального та процесуального права, що є безумовною підставою для зміни рішення в частині зазначення підстав відмови в задоволенні позову.

Як вбачається з матеріалів справи, заявлені ПАТ КБ «Приватбанк» вимоги про стягнення заборгованості обґрунтовані невиконанням позичальником ОСОБА_3 умов кредитного договору, що призвело до утворення останньої, тобто порушенням відповідачем своїх договірних зобовязань.

Між тим, згідно ст. 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

З наданих позивачем документів не вбачається, що сторони при укладанні кредитного договору погодили виконання іншою особою обовязків позичальника в разі його смерті, а отже підстав вважати, що такі зобовязання мають виконуватись будь-якою іншою, крім боржника, особою немає.

В даному випадку зобовязання за кредитним договором припинились 16.01.2012 року внаслідок смерті позичальника ОСОБА_3

Беручи до уваги, що прийнявший спадщину спадкоємець ОСОБА_2 не є стороною кредитного договору, а відтак не може нести відповідальність в межах заявлених банком вимог, позаяк між ним та позивачем не існує зобовязальних правовідносин, порушенням яких обґрунтовані вимоги банку, тому вважати його відповідачем по справі з огляду на те, що спірні правовідносини не допускають процесуального правонаступництва, правових підстав не має.

На зазначені обставини суд першої інстанції належної уваги не звернув, відповідної правової оцінки не дав, а відмовив в позові з підстав пропущення позивачем строку предявлення вимоги, помилково ототожнивши при цьому підстави для стягнення простроченої заборгованості з боржника та предявлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців в порядку ст.1281 ЦК України.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції змінити в частині підстав відмови в задоволенні позову, відмовивши в стягненні кредитної заборгованості з притягнутого згідно ухвали суду в якості відповідача спадкоємця ОСОБА_2 не з підстав пропущення банком предявлення вимоги в строки, передбачені ст. 1281 ЦК України, позаяк з цих підстав позов і не предявлявся, а в силу його необґрунтованості щодо спадкоємця ОСОБА_2

Апеляційна скарга не містить посилань на нові факти чи докази, які-б свідчили про наявність підстав для задоволення позову.

Зокрема, твердження про те, що до спадкоємця ОСОБА_2 в порядку ст. 1216 ЦК України перейшли всі права та обовязки померлого боржника ОСОБА_3, а відтак останній, притягнутий до участі в розгляді справи згідно ст. 37 ЦПК України, несе відповідальність перед кредитором в порядку ст. 1282 ЦК України, відхиляються колегією суддів.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що правовідносини між кредиторами спадкодавця та спадкоємцями урегульовані положеннями книги шостої ЦК України, зокрема положеннями ст.ст 1281-1282 даного Кодексу.

Між тим, ПАТ КБ «Приватбанк» з такими вимогами до ОСОБА_2 як спадкоємця померлого боржника ОСОБА_3 а в передбаченому законом порядку не звертався, тому право вимагати з спадкоємця повернення кредитної заборгованості в межах заявленого позову про стягнення останньої внаслідок порушення договірних зобовязань не має.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.303, 304, п.3 ч.1 ст.307, п.п.3,4 ч.1 ст. 309, 314, 316, 319 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Приватбанк» відхилити.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 26 лютого 2015 року в частині підстав відмови в задоволенні позову змінити, відмовивши в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за необґрунтованістю.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подачі касаційної скарги.

З оригіналом згідно.

С У Д Д І :