АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/7620/2016 Головуючий у 1-й інстанції - Вовк Є.І.
Доповідач - Рубан С.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Іванченко М.М., Желепа О.В.

при секретарі Перетятько А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення грошових сум за Договором про спільну діяльність від 12.07.2012 року з врахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 08 лютого 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення грошових сум за Договором про спільну діяльність від 12.07.2012 року з врахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги.

Відповідач та представник відповідача заперечували проти доводів апеляційної скарги.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення з них солідарно на її користь в рахунок повернення вкладу при припиненні договору простого товариства, а саме: вкладу, внесеного нею за Договором про спільну діяльність від 12.07.2012 року в сумі 28 000 грн.; за весь час прострочення вказаного грошового зобов'язання індексу інфляції - 3074 грн. 40 коп. та трьох процентів річних - 840 грн.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 12 липня 2012 року між нею та відповідачами було укладено договір про спільну діяльність, за умовами якого вона інвестувала кошти в розмірі 28 000 грн. в процесінгову діяльність з метою отримання прибутків, проте при припиненні цього договору та її виході із спільної діяльності вказана сума коштів їй повернута не була.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28 травня 2015 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 кошти, внесені нею за договором про спільну діяльність від 12 липня 2012 року в сумі 28 000 грн., індекс інфляції в розмірі 3 704 грн. 40 коп. та 840 грн. 3% річних. У задоволенні вимог до ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 листопада 2015 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 28 травня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надала доказів відповідно до приписів статей 58-59 ЦПК України, що вказані кошти були надані нею саме відповідачам, в тому числі, за договором від 12.07.2012 року .

Колегія суддів не погоджується з висновком суду виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 12.07.2012 року між ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений у письмовій формі договір співпраці, за умовами якого сторони зобов'язались спільно інвестувати кошти в процесінгову діяльність з метою отримання прибутку, пропорційно сумі інвестування ( а.с.4).

Між сторонами даного договору було визначено, що сума спільного інвестування складає 70 000 грн. (пункт розділу «Предмет договору»). Також цим пунктом договору було визначено частку вкладу кожного з учасників цього договору, яку він вніс на момент підписання договору співпраці, а саме: 28 000 грн., які становлять 40% від загальної суми, внесені ОСОБА_1, 21 000 грн., які становлять 30% від загальної суми, внесені ОСОБА_3, 21000 грн., які становлять 30% від загальної суми, внесені ОСОБА_4

Вся сума спільного інвестування, у день підписання договору співпраці, була передана ОСОБА_4, який фактично запропонував іншим учасникам таку діяльність з метою одержання прибутку, форму та зміст укладеного договору співпраці, ведення спільних справ учасників і ведення бухгалтерського обліку спільного майна учасників.

Тобто, фактичне володіння вкладами учасників, їх спрямування та діяльність здійснювалось одноособово відповідачем ОСОБА_4, який і повинен був розподіляти прибуток, одержаний від спільного інвестування та у разі припинення договору про співпрацю повернути іншим учасникам їх вклади.

Однак, діяльність в яку були інвестовані ОСОБА_4 спільні грошові кошти не лише не дала прибутку, а і була зупинена, через викрадення коштів з автомату, на що посилався ОСОБА_4

Відповідно п.4 ч.1 та до абзаців 1,2,3 ч.2 ст. 1141 ЦК України, договір простого товариства припиняється у разі відмови учасника від подальшої участі у договорі простого товариства, у разі припинення договору простого товариства речі, передані у спільне володіння та ( або) користування учасників, повертаються учасникам, які їх надали без винагороди, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, поділ майна, що є у спільній власності учасників і спільних прав вимоги, які виникли у них, здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом. Учасник, який вніс у спільну власність річ, визначеному індивідуальними ознаками має право у разі припинення договору простого товариства вимагати в судовому порядку повернення йому цієї речі за умови додержання інтересів інших учасників і кредиторів.

Згідно ст. 530 ЦК України, зобов»язання повинно бути виконано у встановлений строк його виконання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов»язковим для виконання сторонами.

Оскільки позивачкою у січні 2013 року було повідомлено відповідачів про повернення їй грошових коштів у розмірі 28 000 гривень, внесених відповідно до умов договору про спільну діяльність, то період з вересня 2013 року по вересень 2014 року є простроченням боржника.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Отже, з урахуванням зазначених норм та рекомендацій Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997 року відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді справ сума боргу з урахуванням індексу інфляції за період з вересня 2013 року по вересень 2014 року становить 3 704 гривні 40 коп. ( 28000х 101,1% ( загальний індекс інфляції з вересня 2013 року по січень 2014 року) х 112,0% ( загальний індекс інфляції з січня 2014 року по вересень 2014 року).

Сума індексу інфляції становить різницю між сумою боргу з урахуванням індексу інфляції та сумою боргу і складає ( 31704, 40 гривень - 28 000 гривень ) = 3 704 гривні 40 коп., а три відсотки річних від простроченої суми за рік прострочення ( період з 01.09. 2013 року по 01.09. 2014 року) - 28 000 грн. х 3% х 1 рік = 840 гривень.

Оскільки фактично одержав та розпоряджався вкладами учасників договору співпраці одноособово відповідач ОСОБА_4, він і є належним відповідачем.

Відповідачка ОСОБА_3 являється неналежним відповідачем, оскільки її відносини з ОСОБА_4 з повернення вкладу за договором співпраці були припинені, як встановлено із її письмових пояснень, у зв'язку з чим у позові ОСОБА_1 в частині вимог до ОСОБА_3 належить відмовити.

Заперечення ОСОБА_4 в тій частині, що внесене учасниками майно (в тому числі і грошові кошти) є спільним майном учасників, поділ якого повинен відбуватися за правилами ст. 367 ЦК України, є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 1130 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладників учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладників учасників.

Стаття 1133 ЦК України встановлює, що вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання.

За ч. 1 ст. 1134 ЦК України внесене учасниками майно, яким вони володіли на праві власності, а також вироблена у результаті спільної діяльності продукція та одержані від такої діяльності плоди і доходи є спільною частковою власністю учасників, якщо інше не встановлено договором простого товариства або законом.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 1141 ЦК України у разі відмови учасника від подальшої участі у договорі простого товариства або розірвання договору на вимогу одного з учасників, якщо домовленістю між учасниками не передбачено збереження договору щодо інших учасників договір простого товариства припиняється.

При цьому ч. 2 зазначеної статті регулює порядок повернення учасникам договору простого товариства, у разі його припинення з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 1141 ЦК України, речей, переданих у спільне володіння та (або) користування учасників, які їх надали. Зокрема, поділ майна, що є у спільній власності учасників, і спільних прав вимоги, які виникли у них, здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом, тобто в порядку поділу спільної часткової власності.

Крім того, учасник, який вніс у спільну власність річ, визначену індивідуальними ознаками, має право у разі припинення договору простого товариства вимагати в судовому порядку повернення йому цієї речі за умови додержання інтересів інших учасників і кредиторів.

Як вбачається з умов договору, ОСОБА_1 було внесено у спільне користування учасників 28 000 грн. При цьому вивід коштів у випадку виходу із спільного співробітництва здійснюється протягом 6-8 місяців з дня усного повідомлення всіх інвесторів договору. Виведенню підлягають лише грошові кошти (а.с.4).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач ОСОБА_4 не довів, що договір в дійсності було укладено 12.07.2011 року, кошти вносились частками, а ОСОБА_1 внесла лише 20 000 грн.

Ксерокопія сторінки паспорту ОСОБА_4, яка не містить відомостей про скасування його реєстрації, яка відбулась у 2012 році, не є належним та допустимим доказом на підтвердження вказаної обставини (а.с. 42).

Обставина внесення грошових коштів в сумі 28 000 грн. підтверджується самим змістом договору, що був підписаний сторонами (а.с. 4).

На виконання ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.11.2015 року колегія суддів Апеляційного суду м. Києва з'ясовувала обсяг загального майна товариства, однак ні стороною позивача, ні стороною відповідача не надано доказів відповідно до приписів статей 58-59 ЦПК України, які б підтвердили цей обсяг, тому суд виходить із умов договору.

Стосовно заперечень відповідача ОСОБА_4 щодо неправильної дати укладення договору про співробітництво та невідповідність вказаних у ньому сум внесків учасників фактично переданих йому сум, відповідач ОСОБА_4 не надав апеляційному суду, як і суду першої інстанції, на підтвердження своєї позиції договору про співробітництво за 2011 рік, пославшись на втрату ним екземпляру договору.

Таким чином, суд виходить з договору наявного в матеріалах справи, підписаного всіма сторонами, який станом на сьогодні є дійсним та в судовому порядку не оскаржувався.

Також апеляційним судом встановлено та підтверджено відповідачем ОСОБА_4, що кошти за договором ОСОБА_3 та ОСОБА_1 передавались особисто йому для купівлі трьох терміналів та відповідач пояснив суду, що ОСОБА_1 надавала 20 000 грн., однак доказів на отримання від ОСОБА_1 саме такої суми коштів надати апеляційному суду не може за їх відсутності.

За встановлених обставин, колегія суддів вважає, що внесення грошових коштів в сумі 28 000 грн. підтверджується змістом договору, який підписаний сторонами, за відсутності доказів протилежного зі сторони відповідача ОСОБА_4

Питання розподілу збитків, які виникли в процесі спільної діяльності учасників товариства не є предметом даного спору, а тому не підлягають розгляду апеляційним судом.

Письмові пояснення ОСОБА_3 в частині повернення їй ОСОБА_4 її частини внесених в спільну діяльність коштів підтвердив в суді ОСОБА_4, тому вони не суперечать поясненням ОСОБА_3 про її вихід із товариства.

На підставі вищевикладеного, позовні вимоги знайшли підтвердження в суді апеляційної інстанції та підлягають задоволенню та з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача підлягає стягненню 32 544 грн. 40 коп. (28 000 грн. - вклад + 3 704 грн. 40 коп. - інфляційні втрати + 840 грн. - 3 % річних).

В позовних вимогах до ОСОБА_3 належить відмовити.

З підстав вищенаведеного, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Судові витрати належить розподілити відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08 лютого 2016 року - скасувати, ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 32 544 грн. (тридцять дві тисячі п'ятсот сорок чотири) 40 коп. та судовий збір в сумі 683 грн. 45 коп.

В задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий Судді