Справа № 450/2227/11 Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 22-ц/783/4986/16 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

при секретарі: Жукровській Х.І.,

за участю: апелянта - ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4 та її представника - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 травня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

У грудні 2011 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Державного нотаріуса Пустомитівської державної нотаріальної контори Підгірняк Наталії Степанівни в якому просив суд: визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 12.03.2007року державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори Підгірняк Н.С., зареєстроване в реєстрі за № 1-624, відповідно до якого спадкоємцем до 1/4 частки спадкового майна гр. ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є його син ОСОБА_7, який мешкає в АДРЕСА_1; визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 12.03.2007року державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори Підгірняк Н.С., зареєстроване в реєстрі за № 1-621, відповідно до якого спадкоємцем до 1/4 частки спадкового майна ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, є його донька ОСОБА_8, яка мешкає в АДРЕСА_1; визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 12.03.2007року державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори Підгірняк Н.С., зареєстроване в реєстрі за № 1-615, відповідно до якого спадкоємцем 1/4 частки спадкового майна ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, є його дружина ОСОБА_4, яка мешкає в АДРЕСА_1; внести зміни до Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 12 березня 2007 року державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори Підгірняк Н.С., зареєстрованого в реєстрі за № 1-618, зазначивши у свідоцтві, що ОСОБА_2, є спадкоємцем в цілому спадкового майна гр. ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1; у зв'язку із внесенням змін у свідоцтво про право на спадщину за законом зобов'язати державного нотаріуса Пустомитівської державної нотаріальної контори Підгірняк Н.С. видати нове Свідоцтво про право на спадщину за законом щодо спадкового майна ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 27.05.2016р. у задоволенні вищезгаданих позовних вимог відмовлено.

Позивач оскаржив рішення через свого представника.

В апеляційній скарзі представник позивача зазначає, що з рішенням суду першої інстанції не погоджується, вважає його незаконним та таким, що підлягає скасуванню. Вважає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи, які підтверджуються відповідними доказами. Зазначає, що судом порушено норми матеріального і процесуального права. Посилається на те, що судом першої інстанції не були дотримані розумні строки розгляду справи, оскільки справа розглядалась судом чотири з половиною роки, вважає, що суд неефективно та неякісно розглянув дану справу, що вплинуло на результат розгляду цієї справи в суді. Всупереч статтям 212, 213 ЦПК України, суд не дав змоги повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати усі обставини справи, оскільки справа не розглядалась у відповідності до норм ЦПК, показання сторін отримувались не у відповідності до норм ЦПК, клопотання судом не вирішувались у відповідності до закону, а тому - судом не було встановлено дійсних обставин справи. Вважає, що позов підставний, оскільки відповідачі не проживали з спадкодавцем на момент його смерті, а тому відповідно до вимог Цивільного кодексу України не можуть вважатись такими що прийняли спадщину. Довідка № 7637 без дати, на яку посилається суд першої інстанції, є сумнівного характеру, бо ній не вказано, що відповідачі проживали зі спадкодавцем на день його смерті, а тому, суд не міг брати до уваги цю довідку як доказ факту проживання відповідачів зі спадкодавцем на день смерті, оскільки у відповідності до діючої на той час Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, пункт 211, доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути, в тому числі, довідка про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, а такої довідки нотаріусу представлено не було. Таким чином вважає, що судом не повно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, які підтверджуються відповідними доказами, що є у справі. Також судом порушені норми процесуального права, зокрема, порушено норми статей 212, 213 ЦПК України, в тому числі, у зв'язку із не дослідженням усіх доказів, які були заявлені стороною позивача, а також у зв'язку з не призначенням почеркознавчої експертизи. Також судом порушені норми матеріального права - п.211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. На підставі вказаного, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали.

Представником відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_8 були подані заперечення на апеляційну скаргу.

Відповідачі вважають, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, судом першої інстанції правильно дано оцінку доказам у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України. Вважають, що Позивач особисто звернувся до державного нотаріуса Підгірняк Н.С. 12 березня 2007 року та виклав у заяві про прийняття спадщини своє волевиявлення на частину спадкового майна. Крім того, у своїй заяві про прийняття спадщини, Позивач зазначив, що ознайомлений з заявою ОСОБА_4 від 02.03.2007р., яка є його мамою. Таким чином, як вбачається з матеріалів спадкової справи, спадкоємці першої черги, а це ОСОБА_4 - дружина спадкодавця, ОСОБА_8, ОСОБА_2, ОСОБА_7 - діти спадкодавця є спадкоємцями першої черги. ОСОБА_4 та ОСОБА_8 своє право прийняти спадщину оформили відповідною заявою 02 березня 2007 року, а сини ОСОБА_11 та ОСОБА_2 - 12 березня 2007 року, при тому Позивач не мав ніяких претензій ані до складу спадкового майна, ані до спадкоємців. Не мав Позивач претензій і до четвертого відповідача - державного нотаріуса Пустомитівської Державної нотаріальної контори - Підгірняк Н.С. на момент оформлення спадщини. Отже, вважають що суд першої інстанції врахувавши вимоги, встановлені статтями 57-60 ЦПК України, взявши до уваги лише ті докази, які мають значення для справи, абсолютно правильно прийшов до висновку, що оскаржувані свідоцтва про право на спадщину є законними, а вимоги позивача такими, що не доведені. А тому просять апеляційну скаргу відхилити, а рішення першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні ОСОБА_4 та представник відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_8 проти доводів апеляційної скарги заперечили

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Згідно ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що строк на прийняття спадщини відповідачами не пропущений, оскільки останні на день смерті спадкодавця проживали з ним. На підтвердження таких висновків суд покликався на довідку № 7637, з якої вбачається, що відповідачі проживали разом із спадкодавцем, а тому, згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, відповідачі спадщину після смерті спадкодавця прийняли.

Проте, погодитись з такими висновками суду, колегія суддів не може з таких підстав.

Судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, що ІНФОРМАЦІЯ_5 помер батько позивача ОСОБА_10, що стверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 від 17.10.2006 року (а.с. 38). Зазначена дата згідно ч. 2 ст. 1220 ЦК України є часом відкриття спадщини.

Згідно з ст. 1218 ЦК України, у склад спадщини ОСОБА_10, крім іншого, увійшло право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1

Встановлено, що спадкодавець ОСОБА_10 за час свого життя майновими правами на випадок смерті не розпорядився, а тому, згідно ч. 1 ст. 1258 ЦК України, спадкування після його смерті відбувається за законом почергово.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 1222, ч. 1 ст. 1223, ст. 1261 ЦК України до спадкоємців першої черги спадкування після смерті ОСОБА_10 належать: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_2, ОСОБА_4, зазначені обставини сторонами не оспорюються. Факт родинних відносин першої лінії споріднення між спадкодавцем та вказаними особами підтверджено матеріалами спадкової справи № 167/2007 після смерті ОСОБА_10.

Встановлено, що спадкоємці майна померлого ОСОБА_10 звернулися до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, що підтверджено відповідними заявами: ОСОБА_7 звернувся 12.03.2007року (а.с. 37), ОСОБА_8 звернулася 02.03.2007 року (а.с. 36 зворот), ОСОБА_4 звернулася 02.03.2007 року (а.с. 36), ОСОБА_2 звернувся 12.03.2007 року(а.с. 37). Тобто, вказані особи звернулись із заявами про прийняття спадщини з пропущенням строку, встановленого 1 ст. 1269 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи, ОСОБА_12 видано свідоцтво про право власності від 12.03.2007р., зареєстроване в реєстрі за №1-612 на ? частки у спільному сумісному майні, придбаному подружжям за час шлюбу на підставі ст. 60 Сімейного кодексу України, відповідно до якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Спільне сумісне майно, право власності на яке у зазначеній частці посвідчується цим свідоцтвом складається з житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1. Вказане свідоцтво позивач не оспорює.

Таким чином, спірне спадкове майно складається з ? частки житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

З довідки Зимноводівської сільської ради від 12.10.2005р. №5060, що видана ОСОБА_2, вбачається, що в. АДРЕСА_1 з батьком ОСОБА_10 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 проживав ОСОБА_2, який і займався його похоронами. Інших осіб, які проживали з спадкодавцем до дня смерті в довідці не зазначено.

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 13.05.2014р. на момент його складання в АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_2 та його дружина і діти, інші члени родини, в тому числі відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, зареєстровані, але не проживають більше 16 років. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 08.07.2015р. на момент його складання в АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_2 та його дружина і діти, інші члени родини, в тому числі відповідачі, зареєстровані, але не проживають більше 17 років. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 27.05.2016р. на момент його складання в АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_2 та його дружина і діти, інші члени родини, в тому числі відповідачі, зареєстровані, але не проживають більше 18 років.

В судовому засіданні, яке відбулось 23.11.2016р., були допитані свідки. Свідок ОСОБА_13 надав суду покази, в яких зазначив, що знайомий з Позивачем з 1996 року, вони разом працюють і він часто бував гостем в домі Позивача та знав спадкодавця. Свідок зазначив, що на момент смерті спадкодавця у 2005 році разом з ним проживав лише Позивач з сім'єю, який і займався питанням похорону спадкодавця. Інших родичів, зокрема відповідачки ОСОБА_4 в домі до дня смерті спадкодавця та довший час після цього він ніколи не бачив, з ОСОБА_4 познайомився значно пізніше.

Свідки ОСОБА_14, ОСОБА_15 та ОСОБА_16, які проживають в с. Зимна Вода і були сусідами спадкодавця на момент його смерті, кожен окремо, дали покази про те, що спадкодавець помер у 2005 році; на момент його смерті разом з спадкодавцем проживав лише його син - позивач ОСОБА_2 з сім'єю: дружиною та дітьми; відповідачі в будинку спадкодавця не проживали давно і за відомою їм інформацією відповідачі в цей час проживали на території Сполучених Штатів Америки; похоронами займався лише Позивач, він же і здійснював необхідний ремонт у будинку власним коштом.

Судом досліджена копія звукозапису судового засідання та журналу судового засідання від 02.11.2011р у справі №2-2015/09 (2-477/11) за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_8 до ОСОБА_2, що перебуває в провадженні Пустомитівського районного суду Львівської області, у якому відповідачка ОСОБА_4 визнає, що станом на дату судового засідання (02.11.2011р.) протягом дев'яти років перебувала в Сполучених Штатах Америки, а її дочка, відповідач ОСОБА_8, перебувала у Сполучених Штатах Америки на момент даного засідання уже шістнадцять років. Судом також досліджена копія закордонного паспорта ОСОБА_4 НОМЕР_2, що був дійсний з 13.09.2002 по 13.09.2012р. З відміток про в'їзд, що проставлені в паспорті видно, що вперше з часу дії паспортного документу відповідач ОСОБА_4 в'їхала на територію України 23.09.2006р..

В судовому засіданні, яке відбулось 07.12.2016 року була допитана як свідок з її згоди відповідачка ОСОБА_4, яка визнала той факт, що у 90х роках вона виїхала до Сполучених Штатів Америки з поважних причин для догляду за хворою матір'ю. Також ОСОБА_4 визнала, що вперше повернулась в Україну до річниці смерті свого чоловіка - спадкодавця і зазначила, що її дочка ОСОБА_8 також виїхала до Сполучених Штатів Америки задовго до смерті спадкодавця, не проживала з ним на момент смерті і лише кілька разів приїжджала в Україну. Суд також звертає увагу на той факт, що відповідач ОСОБА_8 заяву про прийняття спадщини подавала не особисто а через Генеральне консульство України в м. Нью-Йорк (США).

Допитана як свідок ОСОБА_4 стверджувала, що відповідач ОСОБА_7 проживав разом з спадкодавцем на момент смерті, на доказ чого до суду були подані фотографії датовані 2002 роком, на яких зображені позивач, відповідач ОСОБА_7 та спадкодавець та фотографії з весілля відповідача ОСОБА_7 датовані 2004 роком.

Однак, такі покази спростовуються іншими доказами, дослідженими судом.

Так, допитані свідки ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 та допитаний як свідок з його згоди у судовому засіданні 07.12.2016р. позивач ОСОБА_2 дали покази про те, що інші родичі, окрім позивача з сім'єю, разом із спадкодавцем на дату його смерті не проживали. Свідок ОСОБА_14 також зазначив, що бачив відповідача ОСОБА_7 на похороні спадкодавця, але той проживав не із спадкодавцем в с. Зимна Вода, а в іншому селі. Фотокартки, надані відповідачкою ОСОБА_4 суд не може розцінювати як доказ факту спільного проживання, оскільки зроблені задовго до смерті спадкодавця у 2002 та 2004 році, та з них не вбачається спільне проживання спадкодавця і відповідача ОСОБА_7 Окрім того, як визнала ОСОБА_4, вона з 90х років до і річниці смерті чоловіка-спадкодавця постійно проживала в Сполучених Штатах Америки, а тому колегія вважає, що вона не могла володіти достовірною інформацією щодо постійного місця проживання ОСОБА_7

Що стосується довідки № 7637 (а.с. 45), на яку суд першої інстанції посилався як на доказ, який підтверджує спільне проживання відповідачів з спадкодавцем на момент смерті, то колегія звертає увагу на те, що вказана довідка не містить дати її видачі, а тому з даної довідки неможливо встановити, якого періоду вона стосується. Дана довідка видана про те, що за ОСОБА_10 на праві власності числиться житловий будинок в селі Зимна Вода, і заборон та арештів, а також заборгованості по сплаті страхових платежів не має. Також в довідці зазначено, що ОСОБА_10 до дня смерті постійно проживав в АДРЕСА_1 та вказано, що відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та позивач ОСОБА_2 проживали з спадкодавцем, однак не зазначено, що дані особи проживали з спадкодавцем на момент смерті.

В судовому засіданні, яке відбулось 23.11.2016р. було допитано в якості свідка сільського голову с. Зимна Вода ОСОБА_17, який визнав, що саме ним підписано зазначену вище довідку № 7637 десь у 2006 році, однак під словом «проживали» в даній довідці слід зрозуміли «були зареєстровані», оскільки при видачі таких довідок склад сім'ї вписується відповідно до даних погосподарських книг, а факт проживання зазначених осіб з спадкодавцем на момент смерті при видачі даної довідки не встановлювався.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до п.211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджена наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 р. N 20/5 (чинна на момент відкриття спадщини): свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Всупереч вимогам Інструкції, відповідачами не було подано нотаріусу належних доказів постійного проживання разом зі спадкодавцем, що не було враховано судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення.

Таким чином, суд вважає доведеним той факт, що позивач ОСОБА_2 проживав разом із спадкодавцем на момент його смерті, а отже відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України є таким, що прийняв спадщину.

Також з досліджених доказів суд приходить до висновку, що відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 не проживали з спадкодавцем ОСОБА_10 на момент його смерті ІНФОРМАЦІЯ_5, а тому суд першої інстанції помилково дійшов до висновку, що відповідачі можуть вважатись такими, що прийняли спадщину на підставі ч.3 ст. 1268 ЦК України.

Частиною 1 ст. 1269 ЦК України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

В силу вимог ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З урахування того, що ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 вказаний вище шестимісячний строк з дня смерті спадкодавця закінчується 06.04.2006 року. З матеріалів справи, вбачається, що відповідачі звернулися до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини: ОСОБА_7 звернувся 12.03.2007року (а.с. 37), ОСОБА_8 звернулася 02.03.2007 року (а.с. 36 зворот), ОСОБА_4 звернулася 02.03.2007 року (а.с. 36). Тобто, вказані особи звернулись із заявами про прийняття спадщини з пропущенням строку, встановленого 1 ст. 1269 ЦК України.

Із заявами про призначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не звертались.

Відповідно до ч.1 ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відтак, висновки суду першої інстанції про те, що відповідачі не пропустили строк на прийняття спадщини не відповідає дійсним обставинам справи.

Згідно з вимогами ч.2 ст. 1272 ЦК України, за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Як встановлено судом, лише позивач, ОСОБА_2, є спадкоємцем, який прийняв спадщину. В матеріалах спадкової справи відсутня його письмова згода на прийняття спадщини іншими спадкоємцями.

Суд не бере до уваги доводи представника відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_8 про те, що позивачем надана згода на прийняття відповідачами спадщини, оскільки позивачу на момент подання ним заяви про прийняття спадщини було відомо про інших спадкоємців - відповідачів ОСОБА_7, ОСОБА_4 та ОСОБА_8 Як встановлено судом, ОСОБА_7, ОСОБА_4 та ОСОБА_8 є спадкоємцями першої черги, однак такими, що не подали заяву про прийняття спадщини у встановлений законодавством строк, а тому вважаються такими, що не прийняли її. Поінформованість позивача про наявність інших спадкоємців не може вважатись письмовою згодою на подання до нотаріальної контори іншими спадкоємцями заяв про прийняття ними спадщини.

З огляду на наведені обставини, колегія вважає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, що мають значення для справи, а саме: не доведено обставини, які суд вважав встановленими, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Згідно ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, п.2 ч.1 ст.307, 309, ч.2 ст.314, ст.316, ст.317, ст.319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 травня 2016 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні ОСОБА_2- задовольнити частково.

Визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 12.03.2007 року державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори Підгірняк Н.С., зареєстроване в реєстрі за № 1-624, відповідно до якого спадкоємцем до 1 / 4 частки спадкового майна ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є його син ОСОБА_7, який мешкає в АДРЕСА_1;

Визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 12.03. 2007 року державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори Підгірняк Н.С., зареєстроване в реєстрі за № 1- 621, відповідно до якого спадкоємцем до 1 / 4 частки спадкового майна ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, є його донька ОСОБА_8, яка мешкає в АДРЕСА_1;

Визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 12.03. 2007 року державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори Підгірняк Н.С., зареєстроване в реєстрі за № 1- 615, відповідно до якого спадкоємцем 1 / 4 частки спадкового майна ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, є його дружина ОСОБА_4, яка мешкає в АДРЕСА_1;

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4, право власності на 3/8 частини спадкового майна - житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1

В задоволенні інших вимог - відмовити.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : О.М. Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

Н.О. Шеремета