Справа № 529/1241/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2016 року Диканський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Щабельської І. В.

при секретарі Іванченко В. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Диканька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 "Приват Банк" про розірвання кредитного договору, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про захист прав споживачів у якому просив суд розірвати кредитний договір, укладений з відповідачем 13.10.2010 року мотивуючи це тим, що з нього рішенням Диканського районного суду вже стягнуто заборгованість за даним договором, а тому між ними договірні відносини на його думку припинені.

02 рудня 2016 року ухвалою Диканського районного суду Полтавської області даний позов було залишено без руху, а позивачу надано строк для виправлення недоліків та сплати судового збору.

В подальшому позивачем були виправлені недоліки та надано до суду позов про розірвання кредитного договору.

Позивач в своєму позові вказав, що 13.10.2010 року на підставі Заяви уклав з відповідачем кредитний договір без номера, згідно якого отримав у останнього кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 17 000 грн. зі сплатою 30 % на рік на суму залишку заборгованості. В подальшому, у зв'язку з неналежним виконанням своїх зобов'язань по поверненню кредитних коштів, рішенням Диканського районного суду Полтавської області з позивача було стягнуто заборгованість за даним кредитним договором, яка виникла станом на 11.02.2016 року.

Вказуючи на те, що саме при винесенні даного рішення Диканського районного суду, на його думку припинені і правовідносини між ним та відповідачем, як між боржником і кредитодавцем, яким окрім цього в односторонньому порядку було внесено зміни і до самого договору, позивач звернувся до суду з позовом про розірвання кредитного договору.

Позивач в судове засідання не з'явився, а до суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, окрім того у ній вказав, що йому банком незаконно нараховувалась заборгованість за Кердитним договором, оскільки в цей період перебував в зоні АТО.

Відповідач до суду повторно не направив свого представника, для участі в судовому розгляді справи, письмових пояснень та свого відношення щодо заявленого позову не подав, хоча про дати та час судових засідань повідомлявся у встановленому законом порядку. З огляду на це, справа була розглянута відповідно до ст. 169 ЦПК України у відсутність представника відповідача на підставі наявних доказів у справі.

За вказаних обставин розгляд справи був проведений без участі позивача та представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства.

Як встановлено в судовому засіданні, що сторони на 13.10.2010 року на підставі заяви позивача та Умов та Правил надання банківських послуг /далі-Умов/ уклали кредитний договір без номера /далі-Догоір/ . Згідно вказаного Договору позивачем отримано кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 17000 грн. зі сплатою 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до п. 1.1.7.12 Умов та Правил договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення його дії, він автоматично продовжується на такий же термін.

Окрім цього, відповідно до Умов, у випадку виникнення заборгованості держателя по Картковому рахунку клієнт зобов'язаний погасити заборгованість протягом 30 днів з моменту її виникнення.

В подальшому, у зв'язку з неналежним виконанням своїх кредитних зобов'язань рішенням Диканського районного суду від 18 березня 2016 року, яке набрало законної сили 05.04.2016року, з позивача стягнуто заборгованість за Договором в сумі 33 419 грн. 24 коп., яка виникла станом на 11.02.2016 року.

Однак, відповідач при подачі позову до суду про стягнення з позивача по справі заборгованості за кредитним договором питання про розірвання вказаного Договору не ставив.

Позивач в своєму позові стверджує, що з винесенням вказаного рішення Диканського районного суду відповідач по справі в односторонньому порядку вніс зміни в договорні відносини з ним.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно з ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Ч. 1 ст. 652 ЦК України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. В той же час, ч. 2 даної статті цього Кодексу передбачено, що якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторон.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що зміни умов Кредитного договороу в односторонньому порядку місця не мали, оскільки жодних коректив до Умов самого договору ні відповідачем, ні рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 18.03.2016 року не було внесено .

Відповідно до роз'яснень зазначених у п.15 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів щодо розірвання кредитного договору з посиланням, зокрема, на світову фінансову кризу чи інші суттєві обставини суд має враховувати положення частини другої статті 652 ЦК і виходити з того, що закон повязує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених частиною другою цієї статті, при істотній зміні обставин.

Також, позивач в обгрунтування свого позову зазначає, що при винесені вказаного рішення суду, строк дії кредитного договору та пов'язаних з ним будь-яких правових наслідків, закінчився ще 05.04.2016 року, тобто з набранням законної сили цим рішенням.

Однак вказані доводи суд до уваги не приймає, оскільки зроблені позивачем помилково з наступного.

Зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599601, 604609 ЦК.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Вказані роз'яснення містяться у п.17 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» .

Твердження позивача проте, що відповідач незаконно нараховував йому відсотки за Кредитним договором, так як перебував в даний період в зоні АТО, суд залишає без уваги, оскільки ним ставиться питання про розірвання Кредитного договору через односторонню зміну умов цього Договору, а не перерахунок заборгованості по ньому.

Окрім цього, суд не бере до уваги твердження позивача про порушення відповідачем його, прав як споживача, оскільки дії відповідача не підпадають під випадки порушення прав споживачів, передбачені Закону України "Про захист прав споживачів" і дані правовідносини не регулюються вказаним законом.

Дослідивши та оцінивши обставини справи, надані позивачем докази у їх сукупності, а також враховуючи те, що твердження позивача про внесення відповідачем змін в односторонньому порядку до Кредитного договору та закінчення його строку дії з набранням судовим рішенням суду про стягнення з нього заборгованості за цим Дговором в судовому засіданні свого підтвердження не знайшли, оскільки жодних істотних змін останній до Договору не вносив, а відповідачем було подано до суду позов про стягнення з позивача заборгованості за Кредитним договором з метою захисту своїх порушених останнім прав в частині виконання своїх кредитних зобов'язань, а не на його зміну та розірвання, тому суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови в задоволені позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 599-601, 604-609, 625, 651, 654 ЦК України, п.15, п.17 Постанови пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», ст.ст. 10, 59, 60, 79, 80, 88, 208-209, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 "ПриватБанк" про розірвання кредитного договору - відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області шляхом подачі через Диканський районний суд апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: