Справа № 603/434/16-ц
Провадження №2/603/189/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" серпня 2016 р. м.Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - судді Галіяна І. М.

за участі секретаря судового засідання - Сандалюка О.В.

розглянувши в судовому засіданні в залі суду міста Монастириська цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до Швейківської сільської ради

про визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернулась в Монастириський районний суд Тернопільської області до Швейківської сільської ради Монастириського району Тернопільської області з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме на:

- земельну ділянку площею 2,48 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що становить розмір земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території Швейківської сільської ради Монастириського району Тернопільської області згідно рішення Швейківської сільської ради №72 від 07.12.2000 року «Про передачу земельної ділянки у приватну власність громадянам сільської Ради».

В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її батько - ОСОБА_2. Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається з:

- земельну ділянку площею 2,48 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що становить розмір земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території Швейківської сільської ради Монастириського району Тернопільської області згідно рішення Швейківської сільської ради №72 від 07.12.2000 року «Про передачу земельної ділянки у приватну власність громадянам сільської Ради».

Позивач вважає, що саме вона повинна успадковувати за померлим спадкодавцем, оскільки є спадкоємцем за законом першої черги.

Позивач ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_2 звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте оформити спадщину нотаріус не зміг, оскільки виявилось, що ОСОБА_2 за життя не встиг виготовити правовстановлюючий документ на вказану земельну ділянку.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, суду подала заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю.

Відповідач - представник Швейківської сільської ради Монастириського району Тернопільської області в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у відсутності їхнього представника, проти позову не заперечує.

Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Статтею 346 ЦК України передбачено, що однією з підстав припинення права власності є смерть власника.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року у віці 68 років в м.Івано-Франківськ помер ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданого 29.11.2012 року, актовий запис №10.

Ще за життя померлому належало право на:

- земельну ділянку площею 2,48 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що становить розмір земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території Швейківської сільської ради Монастириського району Тернопільської області згідно рішення Швейківської сільської ради №72 від 07.12.2000 року «Про передачу земельної ділянки у приватну власність громадянам сільської Ради», що підтверджується довідкою №547 від 25.07.2016 року виданою виконкомом Швейківської сільської ради Монастириського району Тернопільської області.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця.

Родинні відносини між позивачем ОСОБА_1 та померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2, підтверджуються свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2, згідно якого ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 та свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 згідно якого ОСОБА_1 змінила своє дошлюбне прізвище «ОСОБА_1» на «ОСОБА_1».

Беручи до уваги вищевказане суд приходить до переконання, що ОСОБА_1, згідно ст. 1261 ЦК України має право на прийняття спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_2 який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, як спадкоємець за законом першої черги.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, в зв'язку з тим, що ОСОБА_2 за життя не встиг виготовити правовстановлюючий документ на вказану земельну ділянку, ОСОБА_1 не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, так як згідно ч. 3 ст. 47 Закону України «Про нотаріат» нотаріусом не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства.

Як слідує з матеріалів справи ОСОБА_2 був користувачем земельної ділянки площею 16,41 га для ведення фермерського господарства, яка знаходилась на території Швейківської сільської ради, що підтверджується Державним актом на право постійного користування землею серії НОМЕР_4.

У зв'язку з припиненням існування фермерського господарства ОСОБА_2, жителю АДРЕСА_1 передано у приватну власність земельну ділянку в розмірі 2,48 га, що підтверджується Рішенням Швейківської сільської ради №72 від 07.12.2000 року.

Також, згідно даного рішення, вирішено просити Монастириський районний відділ земельних ресурсів виготовити Державний акт на право приватної власності на землю громадянину ОСОБА_2

Згідно ст. 328 ЦК України громадянин набуває права власності на майно на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Згідно п. п. б), г), ґ), ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до ст. 6 ЗК України (в редакції 1990 року) громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для: ведення селянського (фермерського) господарства. Передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно. Безплатно земельні ділянки передаються у власність громадян для: ведення селянського (фермерського) господарства у межах середньої земельної частки, що обчислюється в порядку, передбаченому цією статтею.

В підпунктах в), г) п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зазначено, що з 1 січня 2002 року, відповідно до статті 125 ЗК право користування земельною ділянкою виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а з 2 травня 2009 року у відповідності із Законом України від 5 березня 2009 року N 1066-VI право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав"; проте громадяни та юридичні особи зберігають право на земельні ділянки (пункт 7 розділу X "Перехідні положення" ЗК), одержані ними до 1 січня 2002 року у власність, у тимчасове користування або на умовах оренди в розмірах, що були раніше передбачені чинним законодавством.

Абзацом 2 п. 1 Перехідних положень Земельного Кодексу України від 25 жовтня 2001 року, який набрав чинності 01.01.2002 року з подальшими змінами, рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Як було встановлено в судовому засіданні згідно Рішення Швейківської сільської ради №72 від 07.12.2000 року було вирішено просити Монастириський районний відділ земельних ресурсів виготовити Державний акт на право приватної власності на землю громадянину ОСОБА_2, проте як вбачається з інформації наданої Відділом Держгеокадастру у Монастириському районі Тернопільської області на запит №137 від 24.06.2016 року адвоката Андрусенка І.Я., що громадянину ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року на території Монастириського району Швейківської сільської ради земельна частка (пай) не виділявся і у списку осіб, яким передаються земельні частки (паї) в приватну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Швейківської сільської ради відсутні

Аналізуючи вищевказане суд приходить до переконання, що видача правовстановлюючого документа який посвідчує право власності здійснювалося державою, яка і повинна нести відповідальність за допущені при цьому порушення щодо не звернення та неотримання ОСОБА_2 правовстановлюючого документа, який посвідчував би його право власності на земельну ділянку в розмірі 2,48 га.

Відповідно до роз'яснень Міністерства юстиції України від 21.02.2005 року, у разі смерті власника нерухомого майна і відсутності правовстановлюючих документів на нього, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватись в судовому порядку.

В зв'язку з тим, що документів, які б посвідчували право власності на земельну ділянку розміром 2,48 га, згідно Рішення Швейківської сільської ради №72 від 07.12.2000 року не видавалось суд визначає, що власником даного майна був ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Пунктом 1 Перехідних положень Земельного Кодексу України від 25 жовтня 2001 року, який набрав чинності 01.01.2002 року з подальшими змінами, рішення про надання в користування земельних ділянок, а також про вилучення (викуп) земель, прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення у дію цього Кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог цього Кодексу.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

При цьому в положенні п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, роз'яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відсутність правовстановлюючого документа, який би посвідчував право власності на земельну ділянку стала причиною неможливості оформлення спадкових документів на земельну ділянку згідно закону після смерті ОСОБА_2 в нотаріальній конторі.

Як вже було встановлено з матеріалів справи, позивач перебуває в родинних відносинах з померлим ОСОБА_2, а саме, є його дочкою.

А тому, беручи до уваги вищевказане суд приходить до переконання, що ОСОБА_1 має право на прийняття спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_2 який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, як дочка померлого та спадкоємець першої черги.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Спадкове майно ОСОБА_1 фактично прийняла оскільки протягом шестимісячного строку після смерті спадкодавця подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, яка міститься в спадковій справі №141/2013 р. індекс справи 02-14 Монастириської державної нотаріальної контори.

Суд не бере до уваги заяву ОСОБА_6, засвідчену секретарем виконкому Швейківської сільської ради Монастириського району Тернопільської області та зареєстрованої в реєстрі за №22, яка мала право на спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_2, згідно якої вона відмовилась від права на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_2, так як, згідно ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, а саме протягом шести місяців з часу відкриття спадщини. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини (в редакції чинній на час відкриття спадщини).

Натомість, вищевказана заява ОСОБА_6 свідчать про те, що їй відомо про заявлені вимоги ОСОБА_1 та щодо них не заперечує, так як протягом розгляду справи в суді заперечень проти позову не подавала і ніяких дій, які б могли помішати позивачу у задоволенні його заявлених вимогах не вчиняла.

За таких обставин, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені нею у позовній заяві, а отже, вона, як спадкоємець за законом має право на спадкове майно.

Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи те, що за час відкриття спадщини та розгляду справи в суді будь-які інші можливі спадкоємці заяв про прийняття спадщини в нотаріальну контору не подавали і жодних правовстановлюючих документів на вищезгадане майно чи право його успадкування суду не було пред'явлено, а ОСОБА_1 фактично прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2, тому є підстави визнати за нею право власності на зазначене майно. В судовому засіданні не встановлено підстав, що перешкоджали б в набутті права власності позивачем на спадкове майно, яким являється земельна ділянка.

На підставі викладеного керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 215, 294, п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, ст. 392, 1220, 1216, 1218, 1223, 1225, 1261 ЦК України, 81 ЗК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Швейківської сільської ради Монастириського району Тернопільської області про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно за законом, а саме, на:

- земельну ділянку площею 2,48 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що становить розмір земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території Швейківської сільської ради Монастириського району Тернопільської області згідно рішення Швейківської сільської ради №72 від 07.12.2000 року «Про передачу земельної ділянки у приватну власність громадянам сільської Ради», що належала - ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, в порядку спадкування за законом.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Тернопільської області через Монастириський районний суд Тернопільської області.

Суддя І. М. Галіян