АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2016року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Соколової В.В.,

суддів: Чобіток А.О., Ратнікової В.М.

при секретарі: Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16.08.2016 у справі за позовом Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,-

В С Т А Н О В И Л А

У липні 2015 року Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги у сумі 6415 грн. 77 коп., яка складається з: основного боргу - 6271 грн. 27 коп.; інфляційних втрат - 31 грн. 92 коп.; 3% річних - 112 грн. 58 коп., а також судових витрат у сумі 243 грн. 60 коп.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідно до Статуту позивача, Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» є виконавцем житлово-комунальних послуг для споживачів району. Основними напрямками діяльності позивача є: забезпечення послугами газопостачання, водопостачання (водовідведення) та централізованого опалення до споживачів по внутрішньо будинкових мережах на підставі договорів, укладених позивачем з виробниками послуг, а також на підставі договорів, укладених позивачем безпосередньо зі споживачами послуг; здійснення нарахувань та виготовлення рахунків на сплату житлово-комунальних послуг для споживачів (власників, наймачів) жилих та нежилих приміщень; забезпечення збору платежів від споживачів зазначених послуг на користь виробників послуг; здійснення комплексних заходів по підвищенню платіжної дисципліни населення.

Разом з тим, відповідач, який є власником квартири АДРЕСА_1, не сплачує квартирну плату та оплачує житлово-комунальні послуги, у зв'язку з чим, станом за період з 01.05.2011 по 01.08.2012 у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість, яка враховуючи інфляційні витрати та 3% річних складає 6 415 грн. 77 коп.

Справа № 761/21317/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/13298/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Савицький О.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16.08.2016 позов Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» 6 659 грн. 37 коп., з яких: 6 271 грн. 27 коп. - сума заборгованості за житлово-комунальні послуги, 31 (тридцять один) грн. 92 коп. - сума інфляційних втрат, 112 грн. 58 коп. - сума 3% річних та 243 грн. 60 коп. - судові витрати по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначається про незаконність рішення, як такого, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Відповідач вказує на те, що суд першої інстанції не встановив ті обставини, на які він посилався у позовній заяві, а саме, що виставлені відповідачу рахунки на оплату житлово-комунальних послуг є сфальсифікованими, а отже незаконними. Також зазначає, що у позивача не було права нараховувати та збирати кошти з населення з 01.05.2011, в тому числі пред'являти до нього претензію за несплату комунальних послуг починаючи з 01.05.2011, оскільки таке право він отримав після 10 місяців з цієї дати, так як Статут було затверджено лише 12.04.2012.

Враховуючи вищевикладене вважає, що рішення Дарницького районного суду м. Києва ухвалено без з'ясування всіх фактичних обстави та без належної оцінки наданих доказів, у зв'язку з чим просить його скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В судовому засіданні відповідач підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просив її задовольнити.

Представник позивача заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив її відхилити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідача та представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Судом встановлено, ОСОБА_1 зареєстрований, проживає та є власником особового рахунку квартири АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою (форма № 3) Товариства з обмеженою відповідальністю «Кийградсервіс» № 369 від 24.02.2014 (а.с. 5).

З вказаної довідки вбачається, що будинок буд. АДРЕСА_1 знаходиться на балансі КП «Керуюча дирекція Шевченківського району».

У відповідності до умов п. 2 Договору доручення на надання послуг з обліку, нарахування, збору платежів власників, наймачів та орендарів № 1, укладеного 01.02. 2012 між Комунальним підприємством «Керуюча дирекція» Шевченківської районної у м. Києві ради та Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради, за цим Договором Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради прийняло на себе зобов'язання вчинити за рахунок та на користь довірителя наступні юридичні дії: укладати з власниками та наймачами жилих приміщень договори на надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій; здійснювати облік, нарахування, збір платежів власників та наймачів жилих приміщень за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій; проводити роз'яснювальну та претензійну роботу зі споживачами (власниками та наймачами жилих приміщень), спрямовану на зменшення заборгованості; здійснювати облік та збір, у тому числі в судовому порядку, заборгованості споживачів за послуги Довірителя; виконувати інші дії для забезпечення виконання умов Договору (а.с. 162-163).

При цьому, згідно рішення Київської міської ради «Про питання діяльності комунальних підприємств, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва» від 22.09.2011 № 24/6240 змінено найменування комунального підприємства по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради на комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» (а.с. 164).

Відповідно до п.п. 2.2 Статуту позивача основними напрямками діяльності Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» є: забезпечення послугами газопостачання, водопостачання (водовідведення) та централізованого опалення до споживачів по внутрішньо будинкових мережах на підставі договорів, укладених позивачем з виробниками послуг, а також на підставі договорів, укладених позивачем безпосередньо зі споживачами послуг; здійснення нарахувань та виготовлення рахунків на сплату житлово-комунальних послуг для споживачів (власників, наймачів) жилих та нежилих приміщень; забезпечення збору платежів від споживачів зазначених послуг на користь виробників послуг; здійснення комплексних заходів по підвищенню платіжної дисципліни населення (а.с. 157-159).

Відповідач не сплачує за житлово-комунальні послуги, у зв'язку з чим утворилась заборгованість. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що за період з 01.05.2011 по 01.08.2012 у відповідача утворилась заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 6415 грн. 77 коп., яка складається з: основного боргу - 6 271 грн. 27 коп.; інфляційних втрат - 31 грн. 92 коп.; 3% річних - 112 грн. 58 коп., що підтверджується наданими позивачем розрахунками (а.с. 6, 180).

Вперше з вимогами про стягнення заборгованості позивач звернувся до суду в травні 2012 року шляхом подання заяви про видачу судового наказу щодо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з ОСОБА_1, вказана заява була судом задоволена та видано судовий наказ від 06.06.2012, але за заявою відповідача суд ухвалою від 01.08.2012 скасував цей судовий наказ.

В ході розгляду справи відповідач посилався на те, що позов подано поза межами трирічного строку позовної давності.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що за період з 01.05.2011 по 01.08.2012 включно відповідачу позивачем надавалися житлово-комунальні послуги, відповідач вказаними послугами користувався, проте не сплачував їх вартість у повному обсязі. При цьому, суд першої інстанції дійшов висновку про переривання строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Обов'язок споживача сплачувати за використані житлово-комунальні послуги передбачений положеннями ст.ст. 151, 162 Житлового кодексу Української РСР, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 р. № 572.

Так, положеннями ст.ст. 151, 162 Житлового кодексу Української РСР встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Оплата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Згідно п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 р. № 572, з наступними змінами, власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У відповідності до положень п. 5. ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З наявного в матеріалах справи розрахунку вбачається, що ОСОБА_4 не виконував в повній мірі покладений на нього обов'язок по оплаті за надані послуги, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 6 415,77 грн.

Будь-яких належних та допустимих доказів недостовірності вказаного розрахунку чи неправильності його здійснення матеріали справи не містять.

Оскільки факт невиконання відповідачем покладених на нього законодавством зобов'язань по сплаті за спожиті житлово-комунальні послуги достовірно встановлений, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для стягнення заборгованості з ОСОБА_4.

Щодо рахунків за централізоване опалення та газ ОСОБА_5 претензій не має та згоден їх оплатити, про що ним заявлено в судовому засіданні апеляційної інстанції.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не взято до уваги ту обставину, що виставлені відповідачу рахунки оплати за житлово-комунальні послуги є сфальсифікованими, оскільки тариф за утримання будинків та прибудинкових територій розрахований позивачем невірно, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вказане спростовується наявними в матеріалах справи доказами. З листа Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 17.11.2016 № 050/20-9613 вбачається, що розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 29.12.2010 № 1221 були встановлені тарифи для будинку на АДРЕСА_1 в розмірі:- при оплаті після 20 числа - 3,25 грн/кв.м загальної площі квартири та 2,70 грн/кв.м для квартир першого поверху, відповідно, при затвердженні уповноваженим органом здійснювалась перевірка розрахунків тарифу, даних про скасування, або визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування матеріали справи не містять. Таким чином, тариф є затверджений в установленому законом порядку, нормативно-правовим актом, а тому підстав для сумнівів в правильності вказаного тарифу не вбачається.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до частини 2 вказаноої статті, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних від належної до сплати суми простроченої заборгованості та інфляційних втрат, суд першої інстанції правильно послався на те, що ОСОБА_4 порушив строки виконання своїх зобов'язань по оплаті комунальних послуг, а тому є всі підстави для стягнення з нього на користь позивача передбачених ст. 625 ЦК України нарахувань.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ч.1 ст. 256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч.1 ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: 1) про стягнення неустойки (штрафу, пені); 2) про спростування недостовірної інформації, поміщеної у засобах масової інформації. У цьому разі позовна давність обчислюється від дня поміщення цих відомостей у засобах масової інформації або від дня, коли особа довідалася чи могла довідатися про ці відомості; 3) про переведення на співвласника прав та обов'язків покупця у разі порушення переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності; 4) у зв'язку з недоліками проданого товару; 5) про розірвання договору дарування; 6) у зв'язку з перевезенням вантажу, пошти; 7) про оскарження дій виконавця заповіту (ч. 1 та ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (ч. 1ст. 264 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч. 3 ст. 264 ЦК України).

Згідно до Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14, частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності.

Так, вперше з вимогами про стягнення з відповідача заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» звернулося до суду в травні 2012 року в порядку наказного провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01.08.2012 судовий наказ від 06.06.2012 було скасовано, та роз'яснено позивачу про необхідність звернення до суду в позовному провадженні. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом 23.07.2015, тобто в межах трирічного строку позовної давності. А тому доводи відповідача щодо пред'явлення позивачем позову поза межами трирічного строку позовної давності не знайшли свого підтвердження та є безпідставними.

Враховуючи вищевикладене, колегія судді приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції повністю відповідає вимогам закону, зібраним доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16.08.2016 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: