Справа № 627/56/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 року смт. Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді - Вовк Л.В.,

з участю секретаря - Казакової О.С,

позивача- ОСОБА_2.,

представника відповідача - Рашевського О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в залі суду в смт.Краснокутськ цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Краснокутської селищної ради Харківської області про визнання права власності на самовільно збудовані будівлі , третя особа , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області ,

В С Т А Н О В И В:

В січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Краснокутської селищної ради Харківської області про визнання права власності на самовільно збудовані будівлі.

В обгрунтування позову , ОСОБА_2 зазначив , що з 2006 року є власником житлового будинку по АДРЕСА_1. Він за власний рахунок та з власних матеріалів виконав певні прибудови до будинку , а саме : житлової прибудови до житлового будинку, веранди до будинку, прибудови до будинку , тераси до будинку та теплиці. Однак , прийняти житловий будинок в експлуатацію виявилося неможливим , оскільки реконструкцію здійснено без затвердженого у встановленому порядку проекту . Земельна ділянка, де побудований будинок, не приватизована , тому його звернення до інспекції ДАБК з приводу введення в експлуатацію добудов до житлового будинку , не надали позитивного результату. Іншим шляхом вказане питання вирішити не можливо , тому прохав визнати за ним право приватної власності на самовільно побудовані будівлі , а саме жилу прибудову до житлового будинку , веранду до житлового будинку, прибудову до житлового будинку , терасу до житлового будинку та теплицю.

У судовому засіданні позивач підтримав позов, прохав його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову не заперечував.

Представник третьої особи до суду не з»явився , про причини неявки суду не повідомив, повідомлявся належним чином та в установлений законом строк.

Суд, вислухавши пояснення сторін , дослідивши письмові докази по справі , прийшов до наступних висновків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до договору купівлі - продажу будинку , посвідченого державним нотаріусом Краснокутської ДНК 31.03.2006 року за № 1516, ОСОБА_2 придбав житловий будинок по АДРЕСА_1. Вказаний житловий будинок зареєстрований за ОСОБА_2 , про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.05.2015 року.

Судовим розглядом встановлено, що позивач на подвір»ї вказаного домоволодіння самочинно здійснив жилу прибудову до житлового будинку площею 51,3 кв.м; веранду до житлового будинку площею 13,3 кв.м; прибудову до житлового будинку площею 45,9 кв.м; терасу до житлового будинку площею 119,6 кв.м та теплицю площею 27,2 кв.м . Земельна ділянка для будівництва вказаних об»єктів не виділялася. Роботи було виконано без розробки проекту та отримання відповідного дозволу на початок будівельних робіт. Будівництво проведено з додержанням будівельних та санітарних норм норм та придатні для подальшого використання , що підтверджує технічний висновок стану будівельних конструкцій будівництва прибудов до житлового будинку , веранди до житлового будинку , прибудови тераси до будинку та будівництва теплиці , виготовленим РКП « Краснокутське БТІ» від 2012 року.

Рішенням ХLII сесії VI Краснокутської селищної ради від 12.03.2015 року №60 ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за вище вказаною адресою.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Стаття 331 ЦК України визначає загальні підстави та порядок набуття права власності на нове майно, створене з додержанням вимог закону , та не регулює правовий режим самочинного будівництва.

Правовідносини , що виникають з приводу самочинного будівництва, тобто, у випадках, коли вимоги закону при створенні нової речі (самочинному будівництві) були порушені, врегульовані спеціальною нормою , а саме - статтею 376 ЦК України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Аналіз наведеної норми свідчить про те, що критеріями самочинного будівництва є: будівництво на земельній ділянці, яка не відведена для цієї мети, будівництво, здійснене без дозволу або проекту, будівництво, здійснене з порушенням норм і правил.

Право власності на самочинне будівництво може бути визнане за особою, що вимагає такого визнання, виключно за умови наявності документів про право власності на землю або право користування земельною ділянкою, що визначають цільове призначення такої ділянки.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 4 постанови від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою.

Згідно з п. 12 зазначеної постанови, вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки.

Відповідно до ст. 9 Закону України від 20 травня 1999 року «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів у порядку, визначеному ст. 24 Закону України «Про планування і забудову територій».

Отже, визнання судом права власності на самочинно побудоване (реконструйоване) нерухоме майно можливе у тому разі, якщо в прийнятті такого об'єкта в експлуатацію було незаконно відмовлено та за умови дотримання визначених законом вимог, необхідних для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта.

Відповідно до вимог статтей 125, 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, цивільно-правовою угодою, свідоцтвом про право на спадщину.

Відповідно до частин другої та третьої статті 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Положенням частини другої статті 5 Закону України " Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження" встановлено, якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатації об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об'єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

За змістом статті 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Отже, до початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки особа зобов'язана у встановленому порядку набути права власності або користування на цю земельну ділянку.

За загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК України).

Будівництво без належного дозволу має місце як за відсутності дозволу на будівництво, так і за відсутності дозволу на виконання будівельних робіт.

Згідно Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою КМУ 13.04.2011 року № 461, експлуатація об'єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється.

Згідно Закону України « Про архітектурну діяльність», державний контроль та нагляд у системі центрального органу виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури здійснює Державна архітектурно-будівельна інспекція України та її територіальні органи. Встановлення факту готовності об'єкту до експлуатації і видача свідоцтва про відповідність збудованого об'єкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил відноситься до виключної компетенції територіальної інспекції державного архітектурно-будівельного контролю.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Позивач не надав суду доказів про те, що земельна ділянка , на якій побудовані спірні будівлі, надавалася позивачу у встановленому порядку у користування чи передавалася у власність. Доказів про те, що позивач є власником або користувачем земельної ділянки , в матеріалах справи не має. Суду також не надано доказів , що ОСОБА_2 звертався до Інспекції архітектурно-будівельного контролю у Харківській області з заявою про прийняття самочинно збудованих будівель до експлуатації , збудовані конструкції до експлуатації не прийняті.

За таких обставин, особа, яка здійснила самочинне будівництво об'єкта на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, не може набути право власності на нього в порядку статті 331 ЦК України.

Таким чином, обов'язкові передумови набуття права власності позивачем не виконані та вимога про визнання права власності на самочино збудовані будівлі передчасна.

За таких підстав позивач не надав доказів на підтвердження позовних вимог , тому позов задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст.328, 331, 376 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212 - 215, 218 ЦПК України , -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_2 до Краснокутської селищної ради про визнання права власності на самочинне збудовані будівлі - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через Краснокутський районний суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: Л. В. Вовк