АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/4712/16 Головуючий 1-ї ін-ї. - Аркатова К.В.
Справа № 639/836/16-ц Доповідач - Сащенко І.С.
Категорія - договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів: - Коваленко І.П., Коровіна С.Г. ,

за участю секретаря - Бойко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 31 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про повернення банківського вкладу,-

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про повернення банківського вкладу.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 23.06.2015 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір банківського вкладу «Стандарт строковий» № SAMDNWFD600, відповідно до умов якого він передав банку 23750 доларів США під 12,5 % річних строком на три місяці до 23.09.2015 року включно. У період з 25.01.2016 року по 23.03.2016 року йому повернуто суму вкладу та нараховані відсотки.

З урахуванням уточнень просив стягнути з відповідача на його користь відсотки, встановлені договором банківського вкладу, нараховані за прострочений строк виконання зобов'язання в сумі 463,67 доларів США, що за курсом НБУ станом на 24.03.2016 року, складає 12060,21 грн.; 3% річних за прострочення строку повернення банківського вкладу в сумі 111,28 доларів США, що станом на 24.03.2016 року складає 2894,45 грн.; 3% річних, нараховані за прострочення строку виконання зобов'язання по виплаті нарахованих відсотків на суму банківського вкладу - 8,20 доларів США, що станом на 24.03.2016 року складає 213,25 грн., 3% річних у сумі 2,81 доларів США, що еквівалентно 73,14 грн., нарахованих на відсотки по банківському вкладу за прострочений період виконання зобов'язання.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 31 травня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 відсотки, встановлені договором банківського вкладу, нараховані за прострочений строк виконання зобов'язання в сумі 463,67 доларів США, що за курсом НБУ станом на 24.03.2016 року, складає 12060,21 грн.; 3% річних за прострочення строку повернення банківського вкладу в сумі 111,28 доларів США, що за курсом НБУ станом на 24.03.2016 року складає 2894,45 грн.; 3% річних, нараховані за прострочення строку виконання зобов'язання по виплаті нарахованих відсотків на суму банківського вкладу «Стандарт строковий» № SAMDNWFD600 від 23.06.2015 року - 8,20 доларів США, що складає за курсом НБУ станом на 24.03.2016 року 213,25 грн., 3% річних у сумі 2,81 доларів США, що за курсом НБУ станом на 24.03.2016 року складає 73,14 грн., нарахованих на відсотки по банківському вкладу за прострочений період виконання зобов'язання. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

При цьому посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що по закінченню строку дії договору банківського вкладу, він був розірваний на вимогу позивача. Листом ПАТ КБ «ПриватБанк» позивачу було роз'яснено порядок отримання грошових коштів. Затримка у видачі вкладу зумовлена вимогами Постанови Правління НБУ від 04.12.2015 року №863, якою було встановлено обмеження видачі готівкових коштів в іноземній валюті, про що було зазначено у письмових запереченнях на позовну заяву, на які суд першої інстанції уваги не звернув.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 та стягуючи з банку кошти суд першої інстанції виходив із того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» порушив свої зобов'язання по поверненню депозитних коштів позивача.

Судова колегія з таким висновком суду першої інстанції погоджується, оскільки він відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Встановлено, що 23.06.2015 року між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір банківського вкладу «Стандарт строковий» № SAMDNWFD600, відповідно до умов якого ОСОБА_4 передав відповідачу для розміщення на депозитному вкладі суму, яка становила 23750 доларів США під 12,5 % річних строком на три місяці до 23.09.2015 року включно (а.с. 3-5).

Після спливу вказаного строку у відповідності до п.15 вказаного договору він був автоматично пролонгований до 26 грудня 2015 року, оскільки позивач не заявив банку про намір повернути депозитні кошти.

15 грудня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з листом про відсутність наміру продовжувати строк дії договору та повернення коштів, внесених ним на депозитний рахунок і нарахованих відсотків.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

У порушення зазначених норм ПАТ КБ «ПриватБанк» було відмовлено ОСОБА_4 у поверненні грошових коштів з посиланням на Постанову Національного банку України №863, відповідно до якої банки зобов'язані обмежити видачу готівкових коштів у національній валюті через каси та банкомати в межах 30000 гривень на добу на одного клієнта, а також видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних і депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах 20000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України (а.с.7).

Вклад та нараховані відсотки ОСОБА_5 було повернуто у період з 25.01.2016 року по 23.03.2016 року.

Наведені обстави не заперечуються відповідачем та свідчать про порушення ним взятих на себе обов'язків по поверненню грошових коштів.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Відповідно до умов договору на суму вкладу нараховуються відсотки за ставкою 12,5% річних. Дія договору припиняється з виплатою всієї суми вкладу та відсотків відповідно до умов договору.

З огляду на викладене, посилання в апеляційній скарзі на те, що банк, незважаючи на те, що сума вкладу не була повернута позивачу своєчасно, не повинен сплачувати позивачу 12,5% річних, оскільки договір розірвано, є безпідставним.

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Однак, закінчення строку дії договору і невиконання зобов'язань не припиняє зобов'язальні правовідносини, а трансформує їх в охоронні, що містять обов'язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом.

Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, суд першої інстанції мав всі підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_5 та стягнення з відповідача на його користь відсотків, нарахованих за прострочений строк виконання зобов'язання в сумі 463,67 доларів США, що еквівалентно 12060,21 грн.; 3% річних за прострочення строку повернення банківського вкладу в сумі 111,28 доларів США, що еквівалентно 2894,45 грн.; 3% річних, нарахованих за прострочення строку виконання зобов'язання по виплаті нарахованих відсотків на суму банківського вкладу 8,20 доларів США, що еквівалентно 213,25 грн., 3% річних у сумі 2,81 доларів США, що еквівалентно 73,14 грн., нарахованих на відсотки по банківському вкладу за прострочений період виконання зобов'язання, розмір яких підтверджено детальним розрахунком позивача.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що банк не мав змоги вчасно повернути позивачу належні йому грошові кошти через обмеження, встановлені Постановою Національного банку України №863, яка є обов'язковою для банків, судовою колегією не приймаються.

За змістом ст.625 ЦК України наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді трьох процентів річних є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Це правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобов'язання за рахунок іншої. Неможливість виконання такого зобов'язання боржником (наприклад, внаслідок відсутності у боржника грошей та інших підстав), не звільняє його від відповідальності.

З огляду на викладене, неможливість виконання грошового зобов'язання чи відсутність вини ПАТ КБ «ПриватБанк» не може бути підставою для звільнення його відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України.

Рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування судова колегія не вбачає.

Згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суду відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315,317 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 31 травня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді