Справа № 191/657/16-ц
Провадження № 2/191/546/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2016 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Гречко Ю.В.

при секретарі - Якимчук Я.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Синельникове Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «АВ Сервіс Груп», Головне управління імміграційної служби України в Дніпропетровській області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що у лютому 2010 року у відповідності до ордеру на житлове приміщення №4096 від 05 лютого 2010 року, виданого Виконавчим комітетом Синельниківської міської ради народних депутатів, на підставі рішення вище вказаного виконавчого комітету №29 від 01 лютого 2010 року, позивач разом з відповідачкою ( на той час моєю дружиною) та спільною донькою ОСОБА_3 поселився у службову квартиру за адресою: АДРЕСА_1, видану позивачу як працівнику МВС України. Рішенням Синельниківського місьрайонного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2013 року шлюб між сторонами було розірвано. За кілька місяців до розірвання шлюбу відповідачка разом з донькою змінила місце проживання та проживає за адресою: АДРЕСА_3. Непроживання квартиронаймачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, але їх реєстрація в квартирі за адресою: АДРЕСА_1, створює позивачу перешкоди в користуванні даною квартирою, оскільки перешкоджає оформити державну субсидію на оплату комунальних послуг. Позивач посилається на вимоги ст.ст.71, 72 ЖК Української РСР і вважає, що оскільки відповідачі протягом більше шести місяців у квартирі не проживають, вони втратили право користування нею, у зв'язку з чим просить суд визнати відповідачів такими, що втратив право користування вищезазначеною квартирою.

Відповідач ОСОБА_2 надала суду письмові заперечення проти позову, де зазначила, що на даний час її колишній чоловік ОСОБА_1 мешкає за адресою: АДРЕСА_4, а не за тією адресою, яка зазначена у позовній заяві, тобто у квартирі АДРЕСА_2. Після того, як сторони розлучилися, позивач виїхав з квартири та посилив там рідного брата теперішньої своєї співмешканки з сім'єю, де вони мешкають на даний час. Крім того, додана до позову довідка №8 від 27 січня 2016 року не відповідає правилам видачі акту про відсутності мешкання громадян у житловому приміщення за адресую, де вони зареєстровані. У даному акті наявні виправлення, які не завірені належним чином, тобто це фактично довідка, а не акт про відсутність проживання громадян, тому вона не повинна братися до уваги судом, як доказ, оскільки видана з виправленнями та з порушенням. У ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, відсутня житлова площа, де вона могла би мешкати, тому у разі позбавлення її права користування спірною квартирою призведе до суттєвого порушення її прав. Також позивач не зазначив у позовній заяві, яким саме чином відповідачі порушують її право користування житловим приміщенням, оскільки він там не мешкає. Просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

Позивач в останнє судове засідання не з'явився, доручивши представляти свої інтереси в суді представнику. Однак раніше позов підтримав і просив його задовольнити. Зазначив, що фактично на даний час проживає за двома адресами, а спочатку після отримання ордера на службову квартиру декілька років проживав з дружиною та її матір'ю за іншою адресою.

Представник позивача ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив їх задовольнити. Також зазначив, що позивач користується квартирою на підставі ордера і фактичне користування квартирою свідчить про набуття ним права користування. Договір найму квартири надати не може, однак в будинку АДРЕСА_2 більшість мешканців будинку такого договору не укладали.

Відповідачка ОСОБА_2 в останнє судове засідання не з'явилася, доручивши представляти свої інтереси в суді представнику. Раніше заперечення проти позову підтримала і просила у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_5 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив у їх задоволенні відмовити, посилаючись на те, що позивач не набув права користування вищезазначеною службовою квартирою, оскільки в місячний строк після отримання ордера договір найму квартири не уклав. Той факт, що відповідачі у вказаній службовій квартирі дійсно не мешкають, визнав.

Представник третьої особи ТОА «АВ Сервіс Груп» в судове засідання не з'явився, однак завчасно надав суду письмову заяву, якою просить суд розглянути справу без його участі.

Представник третьої особи Головного управління імміграційної служби України в Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився по невідомим суду обставинам.

Представник залученого до участі у справі для дачі висновку органу опіки та піклування Синельниківської міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився по невідомим суду обставинам.

Під час судового розгляду справи по суті судом були оглянуті наступні докази: копія ордеру на житлове приміщення; копія акту про склад сім'ї позивача; копія свідоцтва про шлюб; копія свідоцтва про народження; копія рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області про розірвання шлюбу між сторонами; копії паспортів сторін; розписки відповідачки щодо отримання грошових коштів із зазначенням адреси її проживання; копія довідки МСЕК; інші докази.

Таким чином, суд, заслухавши пояснення сторін та вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Факт перебування позивача у шлюбі з ОСОБА_2 з 17 вересня 2005 року підтверджується копією свідоцтва про шлюб.

Згідно копії свідоцтва про народження, у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька ОСОБА_3.

05 лютого 2010 року на підставі рішення виконкому Синельниківської міської ради Дніпропетровської області позивачу та членам його сім'ї - дружині та доньці - було видано ордер на житлове приміщення №4096, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, що доводиться копією ордеру.

В ордері зазначено, що він є єдиною підставою для заселення в надане житлове приміщення і при заселенні ордер здається у відповідну житлово-експлуатаційну організацію. Ордер є дійсним протягом 30 діб.

Як було встановлено у судовому засіданні, договір найму житлового приміщення позивач не укладав, а лише отримав вищезазначений ордер.

У відповідності до ч.2 ст.123 ЖК Української РСР до користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73 - 76, 79 - 83, 85, 90, частиною шостою статті 101, статтями 103 - 106 цього Кодексу.

Той факт, що надана позивачу квартира є службовою підтверджується листом Управління МВС України на Придніпровській залізниці від 25 серпня 2015 року.

Відповідно до ч.1 ст.58 ЖК Української РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районн6ої, міської, районної в місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Як зазначено у ч.1 ст.61 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Згідно ч.2 ст.61 ЖК Української РСР договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а у разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Отже, ордер є лише підставою для вселення у житлове приміщення, тоді як право користування даним приміщенням виникає з часу укладення договору найму.

У даному випадку договір найму зазначеної у позовній заяві службової квартири позивач суду не надав, своє право на користування квартирою не підтвердив, що свідчить про те, що він належним позивачем у справі не є і реєстрація відповідачів в квартирі не може порушувати його прав.

Таким чином, суд не вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, встановленою.

Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати по справі стягненню з відповідача не підлягають у відповідності до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст.58, 61, 71, 72 ЖК Української РСР, ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «АВ Сервіс Груп», Головне управління імміграційної служби України в Дніпропетровській області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням відмовити.

На рішення протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області може бути подано апеляційну скаргу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, а у разі її подання - після розгляду справи апеляційним судом у разі, якщо рішення не буде скасовано.

Суддя: Ю. В. Гречко