АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/577/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 54,55 Орендарчук М. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоКорнієнко Н. В.
суддівГончар Н. І. , Ювшина В. І.
при секретаріГончар Л. В.

з участю: адвоката Барської Т.М.,

позивачки ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника Відділу освіти Христинівської райдержадміністрації на рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 23 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до Відділу освіти Христинівської райдержадміністрації про поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та заподіяної моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

07 жовтня 2015 року ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом до відповідача про поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та заподіяної моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що вона працює вчителем математики Христинівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Христинівської районної ради Черкаської області з 1980 року, а з 18 серпня 2011 року була призначена на посаду заступника директора з навчально - виховної роботи цієї ж школи.

За такий тривалий час роботи у навчальному закладі успішно оволоділа педагогічною професією, ефективно її здійснювала упродовж тридцяти п'яти років, неодноразово заохочувалася і жодного разу не притягувалася до будь-якого виду юридичної відповідальності.

Наказом начальника відділу освіти Христинівської РДА № 249к/тр від 09 вересня 2015 року позивача звільнено з посади заступника директора з навчально-виховної роботи Христинівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 2 за вчинення аморального проступку. Підставою для винесення наказу став висновок Христинівської районної державної адміністрації Черкаської області від 21.08.2015 року, з якого вбачається, що завучі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вимогливій формі наполягали щоб діти надали заяви батьків з пропозиціями щодо профілю навчання у старших класах.

Позивачка вказує, що звільнення з посади заступника директора школи є розправою за активну позицію під час виступів педагогічних працівників з протестами щодо безпідставного припинення виплати надбавки за престижність педагогічної професії, оскільки жодних аморальних дій не скоювала і збір заяв від батьків старшокласників проводила на виконання своїх обов'язків по організації навчально-виховного процесу в школі.

Тому вважає, що звільнення проведено з порушенням, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальну середню освіту», порядку за відсутності подання директора Христинівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 2.

Крім того, позивач вказує, що згідно положень чинного законодавства відповідач зобов'язаний поновити її на попередній роботі та виплатити їй заробітну плату за весь час вимушеного прогулу починаючи з 09 вересня 2015 року.

А також незаконне звільнення та стресова ситуація потягнули за собою погіршення стану здоров'я, що стало підставою для звернення за медичною допомогою до Христинівської ЦРЛ та перебування на стаціонарному лікуванні. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди нею враховано конкретні обставини справи, а саме: бездоганну роботу у школі протягом тривалого часу, значне погіршення стану здоров'я, тяжкість і істотність вимушених змін у житті після незаконного звільнення та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав.

22 грудня 2015 рок позивач ОСОБА_7 подала до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог та остаточно просила суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ відділу освіти Христинівської районної державної адміністрації Черкаської області № 249к/тр від 09 вересня 2015 року «Про звільнення з посади заступника директора з навчально-виховної роботи ОСОБА_7»

- поновити ОСОБА_7, на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи Христинівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 2 Христинівської районної ради Черкаської області;

- стягнути з відповідача середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 10 вересня 2015 року, розмір якого на день розгляду справи складає 16962,79 грн.;

- стягнути з відповідача заподіяну моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. та судові витрати.

Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 23 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_7 задоволено частково.

Вирішено визнати незаконним та скасувати наказ відділу освіти Христинівської районної державної адміністрації Черкаської області № 249к/тр від 09 вересня 2015 року «Про звільнення з посади заступника директора з навчально - виховної роботи ОСОБА_7».

Поновлено ОСОБА_7 на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи Христинівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №2 Христинівської районної ради Черкаської області.

Стягнуто з відділу освіти Христинівської районної державної адміністрації Черкаської області на користь ОСОБА_7 різницю в заробітку за час виконання роботи на посаді вчителя математики в розмірі 1643 грн. 76 коп.

Стягнуто з відділу освіти Христинівської районної державної адміністрації Черкаської області на користь позивача заподіяну моральну шкоду в розмірі 3000 грн. та витрати за надану правову допомогу в сумі 2261 грн.60 коп.

Стягнуто з відповідача дохід держави судовий збір у розмірі 487,20 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник Відділу освіти Христинівської районної державної адміністрації, вважаючи рішення суду таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, не відповідає фактичним обставинами справи, просить його скасувати і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що звільнення позивача за п.3 ст. 41 КЗпП України відбулося з порушенням норм трудового законодавства.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами трудового законодавства, а саме Кодексом законів про працю України.

В п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 6 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз'яснено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Встановлено, що ОСОБА_7 з 1980 року працює вчителем математики Христинівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 2 Христинівської районної ради Черкаської області.

Відповідно до атестаційного листа від 23.04.2010 року ОСОБА_7 підтверджено кваліфікаційну категорію «спеціаліст вищої категорії» та присвоєно звання «вчитель - методист» (а.с. 17).

За час педагогічної роботи ОСОБА_7 у 2009, 1991,2007 роках заохочувалась подяками, грамотами, а у 2010 році визнана лауреатом виставки «Освіта Черкащини - 2010» і занесена до каталогу передового педагогічного досвіду (а.с. 12-16).

Відповідно до наказу начальника відділу освіти №113-к від 18 серпня 2011 року ОСОБА_7 з 01 вересня 2011 року переведено на посаду заступника директора з навчально-виховної роботи Христинівської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 2 (а.с. 7).

Відповідно до наказу начальника відділу освіти № 249к/тр від 09 вересня 2015 року ОСОБА_7 з 09.09.2015 року звільнено з посади заступника директора з навчально-виховної роботи Христинівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 2 за вчинення аморального проступку, який виразився у здійсненні психологічного насилля відносно дітей Христинівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 2, залишивши на посаді вчителя математики (а.с. 6).

Підставою для видачі наказу став висновок Христинівської районної державної адміністрації Черкаської області № 535/01-01-25 від 21.08.2015 року (а.с. 9-10).

У висновку Христинівської районної державної адміністрації від 21.08.2015 року «Про захист прав дітей», підписаному її головою, зазначено, що завучами ЗОШ І-ІІІ ступенів № 2 ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зчинялося психологічне насилля на дітей, яке виразилось у тому, що зазначені особи протягом травня 2014-2015 навчального року у вимогливій формі та з погрозою переходу навчатись до іншого навчального закладу, наполягали, щоб діти принесли заяви від батьків з пропозиціями щодо профілю навчання у старших класах

При цьому комісія з питань захисту прав дитини дійшла до висновку, що «з боку адміністрації школи, а саме: завуча ОСОБА_10 та завуча ОСОБА_8, було здійснено психологічне насилля стосовно дітей 9-Б класу, тобто вчинення працівником, який виконує виховні функції аморального проступку. Тому Комісія з питань захисту прав дитини рекомендувала відділу освіти «вжити заходи відповідного реагування згідно законодавства та притягнути до дисциплінарної відповідальності винних осіб у порушенні прав дітей 9-Б класу загальноосвітньої школи №2 м.Христинівка» (а.с. 9).

Вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, несумісного з продовженням даної роботи, є підставою для розірвання трудового договору з працівником за п. 3 ст. 41 Кодексу законів про працю України.

На цій підставі можуть бути звільнені особи, зазначені в ст. 50 Закону "Про освіту" як учасники педагогічного процесу. Це - керівні, педагогічні, наукові, науково-педагогічні працівники системи освіти, як вони визначаються в ст. 28 Закону "Про освіту". У зв'язку із вчиненням аморального проступку можуть бути звільнені й інші особи, до складу трудових обов'язків яких входить виконання виховних функцій.

Визначення аморального проступку у законі не дається і відноситься до категорії оціночних понять. Отже, аморальний проступок - це діяння, що порушує моральні устої суспільства, моральні цінності, які склалися в суспільстві. Аморальний проступок - це винна дія або бездіяльність, що порушує основні моральні норми суспільства і суперечить змісту трудової функції і тим самим дискредитує службово-виховні, посадові повноваження відповідного кола осіб.

Підставою для звільнення працівника може бути вчинення аморального проступку як пов'язаного, так і не пов'язаного з роботою, вчинення такого проступку як у робочий, так і у вільний від роботи час. Зміст проступку, що дає підстави для звільнення, законодавство не визначає.

Підставою для звільнення за п. 3 ст. 41 КЗпП може бути не будь-який аморальний проступок, а такий, що несумісний із продовженням даної роботи. У судовій практиці не вироблений однозначний підхід до визначення межі між проступками, сумісними і не сумісними з продовженням роботи. Тому законодавець і надав суду право оцінювати аморальний проступок як сумісний чи несумісний із продовженням роботи з урахуванням конкретних обставин справи.

Звільнення не може бути визнане правильним, якщо його здійснено лише внаслідок загальної оцінки поведінки працівника, не підтвердженої конкретними фактами.

Аналогічні роз'яснення викладенні у постанові Пленуму Верховного суду від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів».

Як вбачається зі змісту витягів з протоколів засідання комісії з питань захисту прав дитини № 7 і № 8 від 15 червня та 28 липня 2015 року, батьки учнів 9-Б класу ЗОШ № 2 тривалий час не могли визначитись із профілем навчання у старших класах, тому своєчасно не надали відповідні заяви до навчального закладу. В зв'язку з цим з боку адміністрації школи і зокрема, завучами школи ОСОБА_7 та ОСОБА_8 здійснювався тиск на дітей - учнів 9-Б класу про прискорення надання заяв.

Викладені у виступах батьків ОСОБА_11, ОСОБА_12 та учня Квітчука Романа твердження про те, що завучі у вимогливій формі наполягали щоб діти принесли заяви, а також про те, що ОСОБА_7 з притиском вказувала дітям, якщо їм не подобається навчатись за запропонованими профілями, то вони можуть продовжити навчання в іншій школі та з урахуванням звернень батьків учнів 9-Б класу до начальника відділу освіти ОСОБА_13 і до голові Христинівської РДА ОСОБА_14 щодо захисту їх права на встановлення універсального профілю навчання в школі, так як на їх дітей зі сторони директора школи та заступника ОСОБА_7 чиниться психологічний та моральний тиск про необхідність визначення з профілем навчання, комісія з питань захисту прав дитини оцінила дії ОСОБА_7 в тому числі, як аморальний проступок, не сумісний з продовженням роботи заступника директора школи з навчально-виховної роботи, оскільки було здійснено психологічне насилля стосовно дітей 9-Б класу. При цьому комісія врахувала, що мали місце непоодинокі випадки приниження гідності дітей вчителями. Жорстоке поводження з дітьми в школі виявилося у самому відношенні до дітей та у спілкуванні з ними з застосуванням у висловлюваннях: звичних перебільшень; негативних узагальнень; загрозливих зворотів; іронічних виразів та інтонацій; перекривлянні слів, інтонацій, міміки учнів; переривання учнів у розмові; звинувачувальних підтекстів; ведення діалогів у стилі сварки; «прибудови зверху». Всі ці прояви є психологічним насильством тому, що вони утримують примус з елементами агресії і, головне - діти наслідують поведінку дорослих у своєму спілкуванні і передають наступним поколінням (а.с.9, 51-55).

Такий висновок комісії з питань захисту з прав дитини зроблений щодо ОСОБА_7, як заступника директора школи з навчально-виховної роботи, її проступок несумісний із продовженням даної роботи, а не вчителя взагалі, тобто, при виконанні нею прямих обов'язків саме на вказаній посаді, коли вона вирішувала питання необхідності визначення учнями з профілем навчання. Тому з урахуванням не абстрактних, а конкретних обставин справи, вона була залишена на посаді вчителя математики.

ОСОБА_7 вказаний висновок комісії не оскаржувала, він є в наявності, підтверджує і містить посилання на те, що з боку ОСОБА_7 «було здійснено психологічне насилля стосовно дітей 9-Б класу, тобто вчинення працівником, який виконує виховні функції аморального проступку».

Суд же першої інстанції, даючи оцінку висновку комісії і, фактично, заперечуючи при цьому його законність, вийшов за межі позовних вимог, так як позивачкою не ставилося питання про визнання висновку комісії з питань захисту з прав дитини від 21.08.2015 року незаконним.

З цих підстав колегія суддів не погоджується з висновком суду про те, що звільнення позивачки з посади заступника директора з навчально-виховної роботи Христинівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 2 Христинівської районної ради Черкаської області проведено на підставі загальної оцінки її поведінки, що ґрунтується на недостатньо перевірених фактах та безспірно не доведених обставинах.

Слід зауважити, що наказ Міністерства освіти і науки України від 21.10.2013 року №1456 «Про затвердження Концепції профільного навчання у старшій школі», на який посилається позивачка, вказуючи, що її дії по збору заяв батьків старшокласників відповідали цій Концепції, скасований наказом Міністерства освіти і науки України від 14.03.2014 року №225 з наданням терміну до 10.06.2014 року подати на затвердження Концепцію профільного навчання у старшій школі. Тоді як питання необхідності визначення учнями з профілем навчання позивачкою вирішувалися в 2015 році.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду в тій частині, що звільнення ОСОБА_7 з посади заступника директора з навчально-виховної роботи Христинівської загальноосвітньої школи №2, з посиланням на п. 3 ст. 41 КЗпП, відбулося з порушенням норм трудового законодавства.

За змістом ч.2 ст. 26 Закону України «Про загальну середню освіту» призначення на посаду та звільнення з посади заступників керівника та інших педагогічних працівників державного та комунального загальноосвітнього навчального закладу здійснюється відповідним органом управління освітою за поданням керівника загальноосвітнього навчальною закладу.

Зазначені нормі Закону кореспондує пункт 4.1 Статуту Христинівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 2, у відповідності до якого призначення та звільнення заступників директора здійснюється за поданням директора з дотриманням чинного законодавства.

Звільнення позивачки ОСОБА_7 здійснено за відсутності такого подання директора Христинівської ЗОШ І-ІІІ ступенів №2, тобто без додержання встановленого чинним законодавством України порядку звільнення з посади заступників керівника та інших педагогічних працівників комунального загальноосвітнього навчального закладу.

Дані обставини спростовують помилкові посилання апелянта в скарзі на те, що звільнення відбулося без порушення норм трудового законодавства, вказуючи при цьому на п.5.2 посадової інструкції позивача, де зазначено, що за застосування (в тому числі одноразове) методів виховання, пов'язаних із фізичним і/чи психічним насиллям над особистістю учня (вихованця), а також скоєння іншого аморального вчинку, заступник директора з навчально-виховної роботи може бути звільнений з посади відповідно до трудового законодавства. Адже Статут Христинівської загальноосвітньої школи №2, погоджений з начальником відділу освіти Христинівської РДА та затверджений головою Христинівської районної ради і регулює (в тому числі) трудові відносини в колективі школи, а також відповідає вимогам ст. 26 Закону України «Про загальну середню освіту». Посадова інструкція заступника директора школи з навчально-виховної роботи є локальним нормативним актом, який регулює діяльність конкретної персони при виконанні нею своїх службових обов'язків та містить посилання на загальні норми законодавства, якими вона керується у своїй діяльності. (п.1.6 Інструкції). В п.1.6 також передбачено і вказано на те, що заступник директора школи з навчально-виховної роботи дотримується Конвенції про права дитини(а.с.47).

Стаття 43 КЗпП передбачає необхідність одержання попередньої згоди виборчого органу первинної профспілкової організації на звільнення працівника за п.3 ст.41 КЗпП.

Оскільки позивачка (з її слів) не є членом профспілкової організації, така згода відсутня, так як виборчий орган первинної профспілкової організації підприємства, установи, організації має право давати згоду на звільнення працівників підприємства, установи організації, які є членами даної профспілки.

У відповідності до ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до розрахунку заробітної плати ОСОБА_7 від 22.12.2015 року, наданого відповідачем, різниця в заробітку за час виконання роботи на посаді вчителя математики складає 1643, 76 грн.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог про відшкодування середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, стягнувши при цьому з відділу освіти Христинівської районної державної адміністрації лише різницю в заробітку за час виконання роботи на посаді вчителя математики і на посаді заступника директора в розмірі 1643 грн.76 коп.(а.с. 109).

Щодо відшкодування моральної шкоди, то відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Вказана стаття містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом зазначеного положення закону, передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин.

Незаконне звільнення з займаної посади призвело до негативних змін у житті ОСОБА_7 внаслідок усвідомлення факту порушення трудових прав і ці негативні зміни призвели до втрати нормальних життєвих зв'язків, які вимагають додаткових зусиль для організації її життя.

Не обґрунтованим вважає колегія суддів посилання апелянта у скарзі на ту обставину, що відділ освіти не є належним відповідачем щодо вимог позивачки про компенсацію втраченого заробітку та відшкодування моральної шкоди, оскільки директор Христинівської загальноосвітньої школи не є розпорядником коштів по оплаті праці працівників даної навчальної установи. Таким розпорядником коштів по оплаті праці, в тому числі працівників Христинівської ЗОШ №2, і зокрема, позивачки ОСОБА_16, є відділ освіти Христинівської райдержадміністрації, який, як про це говорить і апелянт, фінансується за рахунок коштів державного бюджету.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 надавалась правова допомога адвокатом Барською Т.М. з оплатою коштів в сумі 2261,60 грн. (а.с. 32,107).

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Згідно з положенням ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч. 1, ч.2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом

Згідно до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Виходячи з аналізу ст. ст. 84, 88 ЦПК України та ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

При цьому положенням Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат, на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", затверджено граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, пов'язаних з розглядом справ. Так, граничний розмір витрат на правову допомогу не може перевищувати 40 % розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи фахівця у галузі права.

Виходячи з наданого розрахунку та записів журналу судового засідання за період з 26.11.2015 року по 22.12.2015 року робочий час адвоката Барської Т.М. становить 7год.30хв.

Колегія суддів погоджується, що витрати на правову допомогу судом стягнуті правильно, оскільки судом, не зважаючи на зменшення розміру стягнутих сум втраченого заробітку і моральної шкоди, задоволено позовні вимоги і щодо поновлення на роботі, і щодо видів таких стягнень.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні спору не повно з'ясував та перевірив всі фактичні обставини справи, проте рішення в цілому підлягає залишенню без змін, враховуючи названі вище обставини.

Інші доводи апеляційної скарги носять суб'єктивний характер та не мають в собі підстав, визначених ст. 309 ЦПК України, за наявності яких можливе скасування чи зміна судового рішення.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника Відділу освіти Христинівської райдержадміністрації відхилити.

Рішення Христинівської районного суду Черкаської області від 23 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до Відділу освіти Христинівської райдержадміністрації про поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та заподіяної моральної шкоди залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :