АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

04 лютого 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.

суддів - Ящук Т.І., Чобіток А.О.

при секретарі - Сірій О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Арсенал Страхування» про стягнення страхового відшкодування,

за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Арсенал Страхування» - Купріненка Сергія Олександровича на рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 29 жовтня 2015 року,

встановила:

у липні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь страхове відшкодування в розмірі 107 009 грн. 30 коп., посилаючись на те, що 22 листопада 2013 року між сторонами було укладено договір добровільного страхування, 16 травня 2014 троку трапився страховий випадок, однак відповідач не в повному обсязі виплатив позивачу суму страхового відшкодування.

Рішенням Солом'янського районного суду м.Києва від 29 жовтня 2015 року позов було задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 65 900 грн. 28 коп. та судовий збір.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалась на те, що вона 22.11.2013 уклала з відповідачем Договір добровільного страхування наземного транспорту - належного їй автомобіля марки «Honda», держномер НОМЕР_1. 16.05.2014 внаслідок затоплення автомобіль зазнав ушкоджень. 21.05.2014 вона подала страховику заяву про виплату стразового відшкодування та всі необхідні документи, однак страхову виплату було здійснено лише в розмірі 2 500 грн., тоді як вартість відновлювального ремонту становить 109 509 грн. 30 коп. Тому позивач просила стягнути з відповідача страхове відшкодування в сумі 107 009 грн.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 29.10.2015 позов було задоволено частково - стягнуто з відповідача на користь позивача страхове відшкодування в сумі 65 900 грн. 28 коп.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції, виходив з того, що розмір збитків, які зазнала позивач в результаті ушкодження належного їй автомобіля становить 109 509 грн. З огляду на принцип пропорційності відповідно до п. 27.22 Договору страхування, укладеного між сторонами, суд першої інстанції визначив розмір страхового відшкодування в частці, що становить пропорцію між дійсною вартістю автомобіля на момент укладення договору страхування та страховою сумою, що становить 68 522 грн. 28 коп. З урахуванням сплаченої відповідачем суми 2 622 грн. суд першої інстанції визначив розмір страхового відшкодування в сумі 65 900 грн. 28 коп.

Однак з таким висновком погодитись неможливо, оскільки він не відповідає встановленим по справі обставинам.

Позивач при зверненні до суду обґрунтовувала розмір заподіяного їй збитку як вартість відновлювального ремонту, визначеного в Калькуляції орієнтовної вартості ремонтно-відновлювальних робіт та запасних частин, складеної ПрАТ «Дніпро-Мотор Інвест» 17.05.2014. Одночасно позивач додала до своєї позовної заяви Звіт №26/06/14 про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу, складений оцінювачем ОСОБА_6, в якому розмір збитку був визначений в сумі 104 019 грн. 35 коп.

Заперечуючи проти заявлених вимог, представник відповідача в судовому засіданні пояснював, що позивач не надавала автомобіль для огляду експерту і тільки 05.06.2014 експерт-товарознавець отримав доступ до автомобіля. В результаті первинного огляду було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в сумі 2 622 грн., яка складається з вартості витрат на проведення робіт по чистці та сушці автомобіля в сумі 1 672 грн. та витрат для проведення діагностики автомобіля в умовах спеціалізованої СТО - в сумі 950 грн. Проти наданих позивачем Калькуляції та Звіту про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу представник відповідача заперечував та вважав їх неналежними доказами, оскільки вони були складені на підставі огляду автомобіля, проведеного у відсутність представника відповідача, що є порушенням вимог п. 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом МЮ України №142/5/2092 від 24.11.2003.

При укладенні Договору добровільного страхування наземного транспорту від 22.11.2013 позивачем було погоджено в п. 2.5.8 вимогу щодо надання транспортного засобу для огляду в разі настання страхового випадку (а/с 7).

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення прав та обов'язків. В ст. 629 ЦК України закріплено обов'язковість договору для виконання сторонами.

Про розгляді справи в суді першої інстанції за клопотанням представника відповідача ухвалою від 23.09.2014 судом було призначено автотоварознавчу експертизу, на вирішення якої постановлено питання визначення розміру матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля та зобов'язано ОСОБА_1 надати автомобіль для огляду. Однак автомобіль для огляду надано не було, в зв'язку з чим експертиза проведена не була. Як пояснив представник позивача в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, автомобіль позивач продала, а тому надати його для проведення експертизи не може. Беручи до уваги характер ймовірних пошкоджень автомобіля, проведення автотоварознавчої експертизи на підставі матеріалів справи є неможливим.

В ст. 10 ЦПК України закріплено принцип змагальності сторін, що передбачає рівні права сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, так і обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадів, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення - про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Арсенал Страхування» - Купріненка Сергія Олександровича задовольнити.

Рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 29 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити по справ нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Арсенал Страхування» про стягнення страхового відшкодування - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ справи: 760/15450/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2256/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Коробенко С.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.