Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 311/1407/16 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/778/3798/16 Носик М.А.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Кочеткової І.М.

Бондаря М.С.

При секретарі: Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 30 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання трудового договору, зобов'язання вчинити дії та стягнення вихідної допомоги,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про розірвання трудового договору, зобов'язання вчинити дії та стягнення вихідної допомоги, посилаючись на те, що 06 березня 2014 року між ним та відповідачем було укладено трудовий договір №6, згідно якого його прийнято на посаду юриста.

Вказаний договір зареєстровано у Правобережному районному центрі зайнятості м. Запоріжжя.

18 березня 2016 року він подав заяву роботодавцю про те, що має намір звільнитися із займаної ним посади юриста з квітня 2016 року, тим самим попередивши за два тижні.

З квітня місяця він не працює, але належним чином оформлені документи на руки він не отримав, у зв'язку з чим не може працевлаштуватися на законних підставах.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд розірвати безстроковий трудовий договір, укладений 06 березня 2014 року між фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_4 та ОСОБА_3, зареєстрований 06 березня 2014 року у Правобережному районному центрі зайнятості міста Запоріжжя; зобов'язати фізичну особу-суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_4 внести запис до трудової книжки ОСОБА_3 про звільнення, у відповідності до вимог ч.3 ст.38 КзПП України; стягнути з відповідача вихідну допомогу у розмірі 4 350 грн. згідно ст.44 КЗпП України.

Рішенням Василівського районного суду м. Запоріжжя від 30 червня 2016 року у задоволені позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем ОСОБА_3 не надано доказів того, що він надавав трудову книжку відповідачу для проведення відповідного запису про звільнення, що звертався до відповідача щодо розірвання та оформлення розірвання трудового договору у відповідному відділенні державної служби зайнятості.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон їх регулює.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що встановлено, що 06 березня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено трудовий договір, згідно якого ОСОБА_3 прийнято на посаду юриста. Вказаний договір того ж дня, тобто 06 березня 2014 року, зареєстрований у Правобережному районному центрі зайнятості міста Запоріжжя за №6.

Позивачем ОСОБА_3 на надано суду жодного доказу про порушення роботодавцем ОСОБА_4 умов трудового договору, не виконання законодавства про працю та факту звернення з відповідною заявою 18 березня 2016 року про розірвання трудового договору на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України.

Тому колегія погоджується з висновком суду про те, що підстави для розірвання трудового договору №6 від 06 березня 2014 року, укладеного між сторонами, за ч.3 ст.38 КЗпП України відсутні.

В обґрунтування позовних вимог, ОСОБА_3 посилається на ст.44 КЗпП України, відповідно до якої при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Дослідивши обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_3 не доведені факти порушення відповідачем умов трудового договору №6 від 06 березня 2014 року, законодавства про працю та звернення 18 березня 2016 року із заявою про розірвання трудового договору, вимога про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 вихідної допомоги у розмірі 4350 грн., згідно ст.44 КЗпП України, не підлягає задоволенню.

Відповідно до п.2.21-1. «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» затвердженої 29 липня 1993 року №58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року №110, трудові книжки працівників, які працюють на умовах трудового договору у фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності без створення юридичної особи з правом найму, та фізичних осіб, які використовують найману працю, пов'язану з наданням послуг (кухарі, няньки, водії тощо), зберігаються безпосередньо у працівників.

Зазначені в абзаці першому цього пункту фізичні особи роблять записи до трудових книжок працівників про прийняття на роботу та звільнення з роботи відповідно до укладених з працівниками письмових трудових договорів, що зареєстровані в установленому

порядку в державній службі зайнятості. Під час прийняття на роботу вноситься запис: «Прийнятий на роботу (далі зазначається професійна характеристика робіт) за трудовим договором (зазначаються дата та номер договору), зареєстрованим у державнійслужбі зайнятості (зазначається повна назва центру зайнятості), при цьому у графі 4 зазначається, на підставі чого внесено запис (дата і номер реєстрації трудового договору державною службою зайнятості: «трудовий договір (номер), зареєстрований (дата)»), а при звільненні - запис: «Звільнений з роботи (далі зазначається підстава звільнення з посиланням на відповідні статті КЗпП України)» (322-08), при цьому у графі 4 зазначається дата зняття трудового договору з реєстрації державною службою зайнятості: «трудовий договір (номер) знято з реєстрації (дата)». Внесені фізичною особою до трудових книжок записи підтверджуються підписом посадової особи органу державної служби зайнятості, незалежно від місця реєстрації трудового договору, і засвідчуються його печаткою.

ОСОБА_3 не надано доказів суду першої інстанції, що він надавав трудову книжку відповідачу для проведення відповідного запису про звільнення, що звертався до відповідача з вимогою про розірвання та оформлення розірвання трудового договору у відповідному відділенні державної служби зайнятості.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції ухвалив обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову

Посилання у апеляційній скарзі на те, що відповідач не віддає трудову книжку є безпідставними, оскільки вона знаходиться у позивача.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 30 червня 2016 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: