Справа № 362/117/15-ц Головуючий у І інстанції Марчук О. Л.
Провадження № 22-ц/780/2122/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 46 22.08.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

22 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Воробйової Н.С., Гуля В.В.,

за участю секретаря - Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Першого заступника прокурора Київської області на заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2016 року у справі за позовом заступника Васильківського міжрайонного прокурора Київської області в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства у Київській області, державного підприємства «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики Національної академії наук України» до Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання незаконним і скасування рішення, визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки та витребування земельних ділянок,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2015 року заступник Васильківського міжрайонного прокурора Київської області в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства у Київській області, державного підприємства «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики Національної академії наук України» (далі ДП «ДСВ ІФРГ НАН України») звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» на праві постійного користування належить земельна ділянка площею 971,21 га для вирощування і реалізації насіння сільськогосподарських культур, а також переробки іншої сільськогосподарської продукції на підставі державного акту на право постійного користування землею серії II-001432-270 від 20 травня 2002 року, який зареєстрований Глевахівською селищною радою у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №102.

Зазначав, що рішенням Глевахівської селищної ради від 19 квітня 2011 року №57-04-VІ передано відповідачам ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у приватну власність земельну ділянку кожному площею по 0,0999 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, які розташовані по вул.Козацька, 59, 61 у смт Глеваха Васильківського району Київської області. На підставі вказаного рішення селищної ради ОСОБА_2М та ОСОБА_3 видано державні акти на право власності на земельну ділянку.

Однак, згідно інформації управління Держземагенства у Васильківському районі земельні ділянки відповідачів мають перетин із земельними ділянками ДП «ДСВ ІФРГ НАН України».

Прокурор вважає, що прийняття оспорюваного рішення Глевахівською селищною радою здійснено з порушенням земельного законодавства, а саме: статей 20, 21, 84, 116, 149 ЗК України, ч.3 ст. 5 Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу», оскільки при вирішенні питання щодо передачі у власність відповідачам спірних земельних ділянок Національна академія наук України не погоджувала їх вилучення, а Глевахівська селищна рада не приймала рішення про зміну їх цільового призначення.

Оскільки відповідачі державні акти на право власності на спірні земельні ділянки зареєстрували у встановленому законом порядку та земельні ділянки вибули з володіння позивача, то на думку прокурора, відновити становище, яке існувало до порушення, можливо лише шляхом визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки, скасування їх державної реєстрації та витребування земельних ділянок у відповідачів на користь позивача.

З урахуванням наведеного, прокурор просив визнати незаконним та скасувати рішення Глевахівської селищної ради від 19 квітня 2011 року № 57-04-VІ в частині передачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у приватну власність земельних ділянок, визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №421480, виданий на ім`я ОСОБА_2, визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №421479, виданий на ім`я ОСОБА_3, витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 на користь Головного управління Держземагенства у Київській області та ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» земельну ділянку площею 0,0999 га з кадастровим номером :02:003:0031, витребувати з незаконного володіння ОСОБА_3 на користь Головного управління Держземагенства у Київській області та ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» земельну ділянку площею 0,0999 га з кадастровим номером :02:003:0032 та визнати відсутнім право власності ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на спірні земельні ділянки.

Заочним рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2016 року в задоволенні позову заступника Васильківського міжрайонного прокурора Київської області відмовлено.

В апеляційній скарзі Перший заступник прокурора Київської області просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов заступника Васильківського міжрайонного прокурора Київської області задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права. Зазначає, що суд не дав належної оцінки доводам прокурора щодо порушення прав постійного користування ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» на земельну ділянку оспорюваним рішенням Глевахівської селищної ради. Крім того, судом не враховано надані прокурором докази, які переконливо доводять накладання виділених відповідачам спірних земельних ділянок на земельну ділянку, яка перебуває у користуванні державного підприємства згідно державного акту.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, які зявилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» на праві постійного користування належить земельна ділянка площею 971,21 га з цільовим призначенням для вирощування і реалізації насіння сільськогосподарських культур, а також переробки іншої сільськогосподарської продукції, що розташована на території Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області, на підставі державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-КВ № 001432-270 від 20 травня 2002 року, який зареєстрований Глевахівською селищною радою уКнизі записів державних актів на право постійного користування землею за №102 (а.с.105-107, т.1).

Вказана ділянка надана у постійне користування державного підприємства рішенням Глевахівської селищної ради від 6 березня 2001 року №236.

Згідно з рішенням Глевахівської селищної ради від 19 квітня 2011 року № 57-04-VІ «Про затвердження проекту землеустрою щодо передачі у власність земельної ділянки для будівництва жилого будинку та для ведення особистого селянського господарства» передано безоплатно у власність, зокрема, ОСОБА_2 земельну ділянку площею по 0,0999 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд, яка розташована по вул.Козацька, 61 у смт Глеваха Васильківського району Київської області, а також ОСОБА_3 земельну ділянку площею по 0,0999 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд, яка розташована по вул.Козацька, 59 у смт Глеваха Васильківського району Київської області (а.с.52-53, т.1).

На підставі зазначеного рішення селищної ради 05 жовтня 2011 року ОСОБА_2 і ОСОБА_3 отримали державні акти на право власності на земельні ділянки. Зокрема, ОСОБА_2 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №421480 на земельну ділянку площею 0,0999 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :02:003:0031, яка розташована по вул.Козацька, 61 у смт Глеваха Васильківського району Київської області (а.с.54, т.1), а ОСОБА_3 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №421479 на земельну ділянку площею 0,0999 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :02:003:0032, яка розташована по вул.Козацька, 59 у смт Глеваха Васильківського району Київської області (а.с.55, т.1).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що прокурором не надано безспірних доказів щодо перетину земельних ділянок відповідачів із земельною ділянкою ДП «ДСВ ІФРГ НАН України». Крім того, суд зазначив, що визнання недійсним державного акту на земельну ділянку можливо лише на підставі ст.140 ЗК України, а з таких підстав позов не заявлявся. Позовні вимоги прокурора в інтересах державного підприємства про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування заявлені не у спосіб, передбачений ст.152 ЗК України.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки суд у порушення вимог статей 213, 214 ЦПК України в достатньому обсязі не визначився із характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню до них.

Частиною 1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.60 ЦПК України 1. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.58, ч.2 ст.59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження позовних вимог прокурор надав суду лист Управління Держземагенства у Васильківському районі № 10-1009-0.2-2/г-15 від 05 січня 2015 року, з якого видно, що надані ОСОБА_2 і ОСОБА_4 земельні ділянки з кадастровими номерами :02:003:0031 і :02:003:0032, маю перетин із земельною ділянкою ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» (а.с.56, т.1).

Згідно з даними наданого прокурором листа Головного управління Держземагенства у Київській області № 10-10-0.3-4058/2-15 від 13 березня 2015 року на запит прокурора від 25 лютого 2015 року, земельні ділянки ОСОБА_2 і ОСОБА_4 входять в межі ділянки ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» (а.с.108, т.1). До вказаного листа Головне управління Держземагенства у Київській області додало належним чином посвідчену карту-схему земельної ділянки державного підприємства, на якій вказано розташування наданих ОСОБА_2 і ОСОБА_4 земельних ділянок з кадастровими номерами :02:003:0031, :02:003:0032, які повністю розташовані в межах ділянки державного підприємства (а.с.109, т.1).

Вказані письмові документи містять інформацію щодо предмета доказування та доводять факт виділення у власність ОСОБА_2 і ОСОБА_4 земельних ділянок за рахунок земель ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» та відповідачами не спростовані, а відтак висновок суду першої інстанції про те, що ці документи не є належними та допустимими доказами, є помилковим.

Також при вирішенні спору суд першої інстанції не звернув уваги на те, що на обґрунтування позовних вимог прокурор надав суду копію технічної документації № L ІХ/8-93 по складанню державного акта на право постійного користування землею ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» площею 971,21 га з цільовим призначенням для вирощування і реалізації насіння сільськогосподарських культур, а також переробки іншої сільськогосподарської продукції, що розташована на території Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області, графічне зображення (викопіювання) із зазначенням місць взаємного розташування земельної ділянки державного підприємства і земельних ділянок ОСОБА_2 і ОСОБА_4, з яких вбачається їх перетин (а.с.165-242, т.1).

Посилання суду на необхідність призначення в цьому випадку судової експертизи безпідставні та суперечать принципу змагальності сторін, закріпленому у ст.129 Конституції України та ст.10 ЦПК України, який полягає у рівності сторін та свободі в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Дана справа вирішена судом в порядку заочного розгляду, відповідачі до суду не зявилися і не скористалися своїми процесуальними правами щодо спростування доводів прокурора, що у свою чергу вказує на відсутність у справі заперечень з боку відповідачів щодо наданих прокурором доказів.

Крім того, на підтвердження вимог позову прокурор надав до суду апеляційної інстанції викопіювання із ортофотоплану із урахуванням технічної документації № L ІХ/8-93 та нанесенням місць взаємного розташування земельних ділянок ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» і земель, виділених селищною радою фізичним особам, в тому числі відповідачам ОСОБА_2 і ОСОБА_3, з якого вбачається накладання земельних ділянок відповідачів на земельну ділянку державного підприємства (а.с.98-141, т.2).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що надані прокурором докази повністю підтверджують накладання земельних ділянок відповідачів на земельну ділянку державного підприємства та спростовують висновки суду першої інстанції щодо недоведеності вимог прокурора.

Також не можна погодитись із висновками суду про те, що визнання недійсним державного акту на земельну ділянку можливо лише на підставі ст.140 ЗК України, а з таких підстав позов не заявлявся.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (частина перша статті 126 ЗК України в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

В обґрунтування позову прокурор послався на те, що на підставі рішення Глевахівської селищної ради від 19 квітня 2011 року відповідачам ОСОБА_2М та ОСОБА_3 видано державні акти на право власності на земельну ділянку. Оскільки рішення Глевахівською селищною радою прийнято з порушенням вимог земельного законодавства, а вказані державні акти відповідачі зареєстрували у встановленому законом порядку, то прокурор вважає, що відновити становище, яке існувало до порушення, можливо лише шляхом визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки та скасування їх державної реєстрації.

Оскільки зазначені вище норми встановлювали нерозривний звязок між виникненням права власності на земельну ділянку з обовязковим одержанням її власником державного акта, який посвідчував його право власності, то визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого такий акт видано, є підставою для визнання недійсним державного акта.

Висновок про те, що державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий міститься у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-12цс13, від 23 жовтня 2013 року у справі №6-83цс13 та від 25 червня 2014 року у справі №6-67цс14.

Що стосується висновку суду про те, що позовні вимоги прокурора в інтересах державного підприємства про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування заявлені не у спосіб, передбачений ст.152 ЗК України, то даний висновок суду не ґрунтуються на вимогах пункту «г» ч.3 ст.152 ЗК України, якою передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не ґрунтується на матеріалах справи, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, колегія суддів вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст. 116 ЗК України, в редакції яка діяла на час прийняття оскаржуваного рішення, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч.5 ст. 116 ЗК України, надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, проводиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності.

Відповідно до положень ст.ст.125, 126 ЗК України (в редакції чинній на час видачі ДП державного акту у 2002 році) право постійного користування земельною ділянкою виникає після одержання її користувачем документа, що посвідчує право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом.

Відповідно до положень ст.149 ЗК України земельні ділянки, що перебувають у постійному користуванні, можуть вилучатись у землекористувачів лише за їх згодою на підставі рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування. У разі незгоди землекористувача з вилученням земельної ділянки питання вирішується в судовому порядку.

Згідно зі ст.84 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної і приватної власності. До земель державної власності, які не можуть передаватися у комунальну власність, належать земельні ділянки, на яких розташовані державні, у тому числі казенні підприємства.

Відповідно до ч. 9 ст. 149 ЗК України земельні ділянки - рілля державної власності, що перебувають у постійному користуванні можуть вилучатися лише Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч.1 ст.150 ЗК України, землі дослідних полів науково-дослідних установ і навчальних закладів відносяться до особливо цінних земель. Вилучення особливо цінних земель для несільськогосподарських потреб не допускається, за винятком випадків, визначених ч.2 ст.150 ЗК України.

Відповідно до ч.2 ст.150 ЗК України, земельні ділянки особливо цінних земель, що перебувають у державній або комунальній власності, можуть вилучатися за постановою Кабінету Міністрів України або за рішенням відповідної місцевої ради, якщо питання про вилучення (викуп) земельної ділянки погоджується Верховною Радою України.

Згідно з ч.3 ст.5 Закону України «Про особливості правового режиму діяльності НАН України, галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу» вилучення земельних ділянок НАН чи галузевих академій може здійснюватися лише за згодою Президії НАН України.

Як вбачається з матеріалів справи, передані у власність відповідачам ОСОБА_2 і ОСОБА_3 земельні ділянки, які відносяться до категорії земель сільськогосподарського призначення і відносяться до особливо цінних земель (землі дослідних полів науково-дослідних установ і навчальних закладів), знаходяться в межах земель, переданих у постійне користування ДП «ДСВ ІФРГ НАН України», у встановленому законом порядку не вилучалися у державного підприємства, не змінювалося їх цільове призначення, а відтак оспорюване рішення Глевахівської селищної ради від 09 квітня 2011 року № 57-04-VІ про передачу земельних ділянок у власність відповідачів та видачі їм державних актів на право власності на земельні ділянки, суперечить вимогам закону та порушує права держави і ДП «ДСВ ІФРГ НАН України», які підлягають захисту.

Відповідно до ст.21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Як зазначено в ч.1 ст.393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Згідно ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

З огляду на встановлені обставини справи та приписи закону, колегія суддів вважає за необхідне визнати незаконним та скасувати оспорюване рішення Глевахівської селищної ради від 09 квітня 2011 року № 57-04-VІ, визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки, видані на ім`я відповідачів, та скасувати їх державну реєстрацію.

Також, враховуючи, що відповідачі незаконно володіють спірними земельними ділянками, колегія суддів відповідно до приписів ст.387 ЦК України та ст.ст.395, 396 ЦК України вважає за необхідне витребувати із незаконного володіння ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» спірні земельні ділянки. Такий спосіб захисту повністю відповідає приписам ст.ст.387, 396 ЦК України, згідно яких положення щодо захисту прав власника поширюються і на особу, яка має речове право на чуже майно. В даному випадку державне підприємство має речове право у вигляді права користування земельною ділянкою.

Вимоги прокурора щодо визнання відсутнім права власності відповідачів на земельні ділянки задоволенню не підлягають з викладених вище підстав.

З урахуванням наведеного, заочне рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову заступника Васильківського міжрайонного прокурора Київської області з наведених вище підстав.

Відповідно до ст.88 ЦПК України суд покладає на відповідачів понесені позивачем судові витрати.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області задовольнити частково.

Заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов заступника Васильківського міжрайонного прокурора Київської області в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства у Київській області, державного підприємства «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики Національної академії наук України» до Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання незаконним і скасування рішення, визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки та витребування земельних ділянок - задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати рішення Глевахівської селищної ради № 57-04-V від 19 квітня 2011 року в частині передачі у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 земельних ділянок.

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 421480, виданий на імя ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0999 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером :02:003:0031, яка розташована по вул. Козацька, 61 у смт Глеваха Васильківського району Київської області та скасувати його державну реєстрацію.

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 421479, виданий на імя ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0999 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером :02:003:0032, яка розташована по вул. Козацька, 59 у смт Глеваха Васильківського району Київської області та скасувати його державну реєстрацію.

Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Головного управління Держземагентства у Київській області та Державного підприємства «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» земельні ділянки площами по 0,0999 га з кадастровими номерами: :02:003:0031 та :02:003:0032.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі по 529 грн. 81 коп., з кожного окремо.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді