Апеляційний суд Житомирської області
Справа №283/950/16-ц Головуючий у 1-й інст. Ярмоленко В. В.
Категорія 41 Доповідач Широкова Л. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Широкової Л.В.,

суддів Коломієць О.С., Якухно О.М.,

при секретарі судового

засідання ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Коростенський завод МДФ» на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 04 листопада 2016 року

по цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Коростенський завод МДФ» (далі ПАТ «Коростенський завод МДФ») до ОСОБА_2 та Громадської організації «Древлянська громада» (далі ГО «Древлянська громада») про захист ділової репутації юридичної особи та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У березні 2016 року ПАТ «Коростенський завод МДФ» звернулося до суду із позовом до відповідачів про захист ділової репутації юридичної особи та відшкодування моральної шкоди, вимоги якого позивач уточнив у ході розгляду справи.

Просив суд визнати недостовірною інформацію поширену ОСОБА_2 серед населення м. Коростень у інтервю опублікованому 18.03.2016 у ГПГ «Древлянська громада» №14 (1) та зобовязати останню не пізніше наступного дня від набрання рішенням у даній справі законної сили спростувати інформацію, викладену в оголошенні про проведення акції протесту продемонстровану на плакатах під час проведення акції протесту та висловлену у вищевказаному інтервю, шляхом публічного виступу перед журналістами ГПГ «Древлянська громада» із зазначенням у ньому такого тексту: «інформація щодо приватного акціонерного товариства «Коростенський завод МДФ», поширена мною, ОСОБА_2, в оголошенні про проведення акції протесту, плакатах та в інтервю журналісту ОСОБА_3, опублікованому 18.03.2016 в громадсько-політичній газеті «Древлянська громада» № 14 (1), а саме про незаконність будівництва Коростенського заводу МДФ та про небезпеку його діяльності для мешканців м. Коростень є недостовірною. ПАТ «Коростенський завод МДФ» є законослухняним товариством та відомим у м. Коростені спонсором і меценатом. У звязку з вищевикладеним, я, ОСОБА_2, приношу ПАТ «Коростенський завод МДФ» свої вибачення через розповсюдження мною завідомо недостовірної інформації щодо нього». Крім того, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь моральну шкоду в розмірі 90000,00 грн.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 04 листопада 2016 року у задоволенні позовних вимог ПАТ «Коростенський завод МДФ» відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі ПАТ «Коростенський завод МДФ» просить скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове про задоволення його позовних вимог.

На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, прийняте з неповним зясуванням судом обставин, що мають значення для справи.

Позивач вважає, що суд надав хибну правову оцінку обставинам справи, оскільки інформація, яка викладена ОСОБА_2 у публікації містить фактичні дані та не має мовно-стилістичних засобів.

У своїх доводах також посилається на Конституцію України, ЦК України, ЦПК України, ЗУ «Про інформацію» та постанову Пленуму ВСУ від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи».

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із їх недоведеності.

Такий висновок суду ґрунтується на встановлених обставинах справи та відповідає вимогам матеріального права.

Так, за змістом ст. ст. 94, 277 ЦК України, ст.32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожному, в тому числі юридичній особі, гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Разом з тим за змістом зазначеного законодавства кожному гарантується право на свободу висловлення поглядів, в тому числі право поширювати інформацію без втручання органів державної влади, за умови, що вони діють добросовісно і надають правильну і достовірну інформацію, не завдаючи при цьому шкоди репутації окремих осіб і не порушуючи їх прав.

Згідно зі ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Частиною 2 ст. 47-1 вищевказаного Закону передбачено, що оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Крім того, згідно з роз'ясненнями, викладеними в абзацах 3-5 п. 19 постанови пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до ст.277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй ч. 1 ст.277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (ст.37 Закону України «Про пресу», ст.65 Закону України «Про телебачення і радіомовлення») у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду.

Таким чином, вирішуючи питання про визнання інформації недостовірною, суди повинні визначитися з характером такої інформації, та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Із матеріалів справи вбачається, що 11.03.2016 по вул. Жовтневій, 11-б у м.Коростені Житомирської області о 09-й год. за ініціативою ОСОБА_2 була проведена акція протесту проти роботи ПАТ «Коростенський завод МДФ», порушення останнім екологічних та технічних норм при будівництві підприємства. Про проведення даної акції було повідомлено виконавчий комітет Коростенської міської ради.

Цього ж дня через мережу інтернет, а саме сторінку інтернет - сайт Коростень- інфо було опубліковано статтю ОСОБА_3 під назвою «В Коростені пройшла акція протесту під гаслом "Досить нас труїти!"», в якій поширено інформацію про ПАТ «Коростенський завод МДФ».

Указана стаття ОСОБА_3 під назвою «В Коростені пройшла акція протесту під гаслом "Досить нас труїти!"», з інтерв'ю відповідача була надрукована в ГПГ «Древлянська громада» № 14 (1) від 18.03.2016.

Із матеріалів справи вбачається, що приводом для проведення зазначеної акції була думка учасників протесту про можливе порушення безпечності навколишнього природного середовища, неможливість проживання в будинках через шум та пил від роботи устаткування підприємства, зникнення води в колодязях, погіршення стану здоровя мешканців міста, а також те, що звернення до адміністрації підприємства із скаргами ігноруються.

Здійснення прав на свободу зібрань та обєднання не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоровя чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (ч. 2 ст. 11 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Право громадян України на мирні зібрання визначено ч. 1 ст. 39 Конституції України, згідно з якої вони мають право збиратися мирно, без зброї і проводити збори, мітинги, походи і демонстрації, про проведення яких завчасно сповіщаються органи виконавчої влади чи органи місцевого самоврядування.

Мирні зібрання розглядаються як одна із форм безпосередньої демократії та мають на меті вираження свого ставлення до суспільних проблем та явищ тощо.

Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров'я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Свобода може бути реалізована лише у формі інтелектуального обміну думками, спрямованого на переконання потенційного опонента у правильності (доцільності, необхідності тощо) сформульованої позиції.

Відповідно ст.50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоровя довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Пункт «е» ч. 1 ст. 9 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачає, що кожний громадянин України має право на вільний доступ до інформації про стан навколишнього природного середовища (екологічна інформація) та вільне отримання, використання, поширення та зберігання такої інформації.

Частиною 1 ст. 25-1 даного Закону визначено, що підприємства, діяльність яких може негативно вплинути або впливає на стан навколишнього природного середовища, життя і здоровя людей, зобовязані забезпечувати вільний доступ населення до інформації про стан навколишнього природного середовища.

Згідно Конвенції «Про доступ до інформації, участь громадськості в процесі прийняття рішень та доступ до правосуддя з питань, що стосуються довкілля», ратифікованої Законом від 06.07.1999 № 832 підприємства не обмежуються та не звільняються від виконання вимог національного законодавства щодо надання екологічної інформації.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції правильно виходив з того, що ОСОБА_2, будучи занепокоєною за стан довкілля та погіршення стану свого здоровя, не отримуючи належної та повної екологічної інформації захищала своє особисте немайнове право, гарантоване Конституцією України.

Суд дійшов правильного висновку про те, що висловлювання ОСОБА_2П під час проведення акції протесту під гаслом «Досить нас труїти» є оціночними судженнями. Зазначена інформація не є такою, що носить стверджувальний характер, за своїм змістом має суспільне значення, носить характер оціночних суджень на основі отриманої інформації з різних джерел і є не чим іншим, як суб'єктивною думкою відповідача з приводу подій, які склалися навколо позивача. Висновок суду про те, що ОСОБА_2 не здійснювала оцінки підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності позивача, реалізувала своє право гарантоване ч. 1 ст. 39 Конституції України на мирне зібрання є вірним.

Також, судова колегія погоджується і з тим, що і у оголошенні та інтервю ОСОБА_2 не здійснювалась оцінка підприємницької чи іншої діяльності позивача, її думка не була висловлена в брутальній, принизливій чи непристойній формі, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачає.

Рішення суду відповідає встановленим обставинам справи та вимогам закону, підстав для його зміни або скасування немає.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Коростенський завод МДФ» відхилити.

Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 04 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: