АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів - Музичко С.Г., Прокопчук Н.О.

при секретарі: П'ятничук В.Г.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 16 грудня 2015 року в справі за первісним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: Відділ державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві про зменшення розміру заборгованості по сплаті аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_3, яка діє в інтересах дітей: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_4, третя особа Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про стягнення заборгованості по аліментах та пені,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві про звільнення частково позивача від сплати заборгованості за аліментами на утримання його дітей: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, визначивши заборгованість за аліментами за період із січня 2014 року по жовтень 2014 року у розмірі 60 000 грн. та про звільнення ОСОБА_4 від сплати пені за прострочення сплати аліментів за вищевказаний період.

Також ОСОБА_3, яка діє в інтересах дітей: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4, третя особа Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві ДА про стягнення заборгованості по аліментах та пені.

Справа № 756/15685/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/3319/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Яценко Н.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_4, зокрема на квартиру АДРЕСА_1 та на квартиру АДРЕСА_2.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 16.12.2015 у задоволенні вищевказаної заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою задовольнити заяву. Посилається на порушення судом норм процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що при розгляді вказаної заяви суд першої інстанції не врахував, що не вжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду у разі задоволення позову про стягнення заборгованості по аліментах. Зазначила, що накладений виконавчою службою арешт на зазначену квартиру припиняється, оскільки в судовому порядку було визнано виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що на все нерухоме майно, яке належить відповідачу вже накладено арешт, в зв'язку з чим відсутні підстави вважати, що не вжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду у разі задоволення позову про стягнення заборгованості по аліментах.

З таким висновком суду першої інстанції повністю колегія суддів погодитись не може, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що у листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві про звільнення частково позивача від сплати заборгованості за аліментами на утримання його дітей: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, визначивши заборгованість за аліментами за період із січня 2014 року по жовтень 2014 року у розмірі 60 000 грн. та про звільнення ОСОБА_4 від сплати пені за прострочення сплати аліментів за вищевказаний період. ОСОБА_3, яка діє в інтересах дітей: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4, третя особа Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві ДА про стягнення заборгованості по аліментах та пені та у серпні 2015 року звернулася до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_4, зокрема: на квартиру АДРЕСА_1 та на квартиру АДРЕСА_2, посилаючись на небажання відповідачем сплачувати аліменти на утримання дітей та наявністю підстав вважати, що останній може вчинювати заходів по відчуженню власного майна з метою зробити стягнення боргу неможливим.

Згідно з ч. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, у спосіб накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Зі змісту пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 №9 вбачається, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

На підставі викладеного можливо зробити висновок про те, що накладення арешту на майно, як спосіб забезпечення позовних вимог може бути застосований судом не в будь-якому випадку, а лише при існуванні реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції зазначених роз'яснень не врахував, не дослідив чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, у разі не накладення арешту на майно, а лише зазначив, що державним виконавцем накладено арешт на все нерухоме майно відповідача, що не може бути підставою для відмови у задоволенні вищевказаної заяви.

Крім того, при розгляді вказаної заяви судом першої інстанції не було встановлено, чи дійсно нерухоме майно, а саме вищевказані квартири на які просить накласти арешт позивач належать на праві власності відповідачу.

На підставі викладеного та відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 303, 307, п. 3 ч. 1 ст. 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 16 грудня 2015 року скасувати, а питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: С.Г. Музичко

Н.О. Прокопчук