Справа №489/1488/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2016 р. Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі: головуючого судді Губницького Д.Г., при секретарі Наумкіній І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі - Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 р. Банк звернувся до суду з позовом, який обґрунтував тим, що 07 лютого 2007 р. ОСОБА_1 уклала договір без номеру про надання їй кредиту в розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою процентів за користування кредитом розмірі 36% річних на суму залишку, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У звязку з простроченням оплати заборгованість по кредитному договору станом на 31 січня 2015 р. сягає 21927,77 грн., з яких 10485,02 грн. за кредитом, 9922,38 грн. по процентах за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п. 8.6. Умов та правил надання банківських послуг 500 грн. (фіксована частина), 1020,37 грн. (процентна складова). Вказану суму Банк просив стягнути з відповідачки на свою користь.

В судове засідання представник Банку не зявився, надана його заява про розгляд справи без його участі.

Відповідачка з представником подали письмові заперечення, в яких посилають на незаконне збільшення кредитного ліміту, на те, що Умови та правила надання банківських послуг не можуть вважатися складовою кредитного договору.

Суд, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

На підставі заяви про надання банківських послуг від 07 лютого 2007 р., відповідачу банком було погоджено надання кредит у вигляді ліміту в розмірі 4000 грн. на кредитну карту «Універсальна» зі сплатою 36% річних. В заяві позичальника міститься позначка, що дана заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг складають договір про надання банківських послуг.

Про те йдеться в памятці клієнта наданої позивачці та додатково надана інформація щодо умов погашення кредиту (а.с.133).

22 лютого 2007 р. Банк надав відповідачці кредитну карту «Універсальна» №4149 6053 5216 5328 строком дії до лютого 2013 р, яка була пере випущена Банком за №4149 4378 1878 9123 строком дії до серпня 2016 р. (а.с.102-103)

Із виписки по особовому рахунку відповідачки по картці №4149 6053 5216 5328 вбачається, що 22 лютого 2007 р. відбулося встановлення кредитного ліміту 4010 грн., який змінювався одноосібним рішенням банку 03 липня 2008 р. збільшений до 5000 грн., 22 липня 2009 р. зменшення до 4690 грн., 05 січня 2011 р. збільшення до 5490 грн., 07 червня 2011 р. збільшення до 6490 грн., 28 липня 2011 р. збільшення до 8490 грн., 20 серпня 2011 р. збільшення до 10490 грн. Після випуску картки №4149 4378 1878 9123 облік операцій по кредитному рахунку розпочався за нею у лютому 2013 р., остання прибуткова операція щодо поповнення перед предявлення позову Банком до суду відбулася у серпні 2014 р. (а.с.71-101).

Згідно п. 5.3 Умов та Правил надання банківських послуг Банк вправі здійснювати зміну тарифів, інших умов обслуговування рахунку. Право на зміну розміру встановленого на платіжну карту кредитного ліміту Банк може реалізувати в односторонньому порядку за власним рішенням без попереднього повідомлення клієнта.

В свою чергу, відповідачка мала можливість контролювати свої витрати з допомогою виписки з карткового рахунку, прийняла збільшення кредитного ліміту, користувалася ним, частково погашала заборгованість, тобто прийняла на себе зобовязання повернути кредитні кошти на умовах кредитного договору, суть яких відображена в памятці клієнта.

Розрахунок боргу відповідачка належними доказами не спростувала, використання з січня 2013 р. зменшеного у порівнянні з первісними умовами кредитного договору проценту річних за одностороннім рішенням Банку, прав відповідачки не порушує.

Тому позов в частині стягнення боргу та нарахованих процентів слід задовольнити.

Разом з тим, позов в частині стягнення штрафу є недоведеним, оскільки на наданому Банком до позову примірнику копії Умов та Правил надання банківських послуг немає підпису ОСОБА_1, про ознайомлення. Тож Умови та Правила не можна визнати складовою частиною укладеного сторонами кредитного договору (постанова Верховного Суду України від 11 березня 2015 р. в справі №6-16цс15). Тому через недоведеність взяття на себе ОСОБА_1 обовязку передбачено п. 8.1. цих Умов та Правил про сплату за прострочення позичальником штрафу (фіксованого та відсоткового значення) позов в цій частині слід залишити без задоволення.

Згідно ст. 88 ЦПК України пропорційне частині задоволених позовних вимог з ОСОБА_1 на користь банку слід стягнути судовий збір 220 грн.

Керуючись ст. 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» з ОСОБА_1 10485,02 грн. заборгованості за кредитом, 9922,38 грн. боргу за процентами, 200 грн. судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - в тому ж порядку і в той самий строк, який обраховується з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д.Г. Губницький