№ апеляційного провадження: 22-ц/796/358/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Астахова О.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 лютого 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Шкоріної О.І.,

суддів: Стрижеуса А.М., Антоненко Н.О.,

при секретарі:Юрченко А.С.,

за участю: позивача -ОСОБА_3,

відповідача -ОСОБА_4,

представника відповідача -ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 3 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И Л А:

23 жовтня 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що спільне життя з відповідачем не склалось, шлюбно-сімейні відносини припинились з червня 2015 року, з цього ж часу проживають з відповідачем окремо, спільного господарства не ведуть. Вважала, що шлюб зберегти неможливо. Від шлюбу мають малолітнього сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина проживає з нею, та знаходиться на її утриманні, а батько дитини не надає належної матеріальної допомоги на утримання дитини. Домовленості з відповідачем про надання матеріальної допомоги на утримання сина в добровільному порядку між сторонами не досягнуто.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 3 грудня 2015 року частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_3.

Розірвано шлюб укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, зареєстрований 9 серпня 2011 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис за № 929.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ј частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 жовтня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням в частині стягнення аліментів, відповідач ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині стягнення аліментів змінити, зменшивши їх частку до 1/5.

В апеляційній скарзі послалася на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зазначив, що суд не прийняв до уваги, що його дохід є нестабільним та коливається від 5 422,79 грн. до 9 856,23 грн. Крім того, у нього на утриманні знаходиться матір, яка не має змоги самостійно себе забезпечувати в повному обсязі, за станом здоров'я. Також, він несе витрати на оплату комунальних платежів.

В судовому засіданні відповідач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги із викладених в ній підстав.

Позивачка ОСОБА_3 проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За правилами ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда й інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Установлено, що між подружжям тривалий період часу виникали непорозуміння та спільне життя в них не склалось. Сторони не ведуть спільного господарства і не підтримують шлюбні стосунки.

За таких обставин, суд дійшов вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог про розірвання шлюбу.

В цій частині рішення суду сторонами не оскаржується.

За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

За змістом ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання.

Судом установлено, що сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 9 серпня 2011 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 926.

Від шлюбу подружжя має малолітнього сина: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з матір'ю, про що не заперечували сторони.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач зобов'язаний утримувати свою дитину, а визначаючи розмір аліментів, враховував матеріальне положення відповідача, а також рівний обов'язок обох батьків утримувати дитину.

Такі висновки суду першої інстанції, колегія суддів апеляційної інстанції вважає такими, що відповідають встановленим фактам та ґрунтуються на вимогах закону.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягненню нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 та 3 статті 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно роз'яснень викладених в п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів від 15 травня 2006 №3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року за № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Відповідно до ч.1 до ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов'язку по утриманню дитини, проте, безумовно, враховується судом при визначенні розміру аліментів.

Враховуючи вказані норми матеріального права, суд першої інстанції визначив частку заробітку відповідача, яку він повинен виплачувати на утримання дитини.

При вирішенні даного спору судом були враховані такі обставини, як стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Доводи апеляційної скарги, про те, що відповідач має на утриманні матір, яка потребує матеріальної допомоги не підтверджуються відповідними доказами, та висновків суду не спростовують і на суть прийнятого рішення не впливають, а тому відхиляються колегією суддів.

Висновки суду підтверджені належними, дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд дав правильну оцінку відповідно до норм ЦПК України та є такими, що відповідають нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Інші апеляційної скарги висновки суду не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого в справі рішення, а тому підлягають відхиленню.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 3 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: