АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2016 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Соколової В.В.

- Борисової О.В.

при секретарі - Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 лютого 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», третя особа ОСОБА_5 про стягнення страхового відшкодування, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 лютого 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», третя особа ОСОБА_5 про стягнення страхового відшкодування відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, при неповному з'ясуванні фактичних обставин справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Відмовляючи в задоволенні позову, суд не врахував положення статей 599 та 1166 ЦК України, відповідно до сукупного аналізу яких, зобов'язання по відшкодуванню шкоди припиняється його виконанням в повному обсязі, проведеним належним чином. При цьому, поза увагою суду залишилося те, що в деліктному зобов'язанні допускається можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосереднім заподіювачем шкоди, а іншою особою, у передбачених законодавством випадках. Вважає, що страховик цивільно - правової відповідальності винуватця ДТП ОСОБА_5 ОСОБА_4 з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» зобов'язане відшкодувати йому шкоду, так як ОСОБА_5 реальне відшкодування проведено не було. Суд не з'ясував, чи було йому виплачено відшкодування матеріальної та моральної шкоди та безпідставно відмовив в задоволенні позову. Помилковим вважає висновок суду про те, що спір між сторонами вже вирішено при постановленні вироку у кримінальному провадженні, так як при вирішенні цивільного позову ОСОБА_4 з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» взагалі не було учасником судового розгляду, а підставою для пред'явлення позову було завдання шкоди, а не наявність договірних зобов'язань, як у даній справі.

В судове засідання позивач ОСОБА_3 не з'явився, направив на адресу суду заяву про розгляд апеляційної скарги за його відсутності, в якій зазначив, що скаргу підтримує в повному обсязі і просить її задовольнити, а том у, колегія суддів вважає можливим розгляд справи у його відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_4 з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» та третя особа ОСОБА_5 в судове засідання також не з'явились, про день та час слухання справи судом повідомлялись у встановленому законом порядку, а тому, колегія суддів вважає можливим розгляд справи у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12 січня 2014 року, приблизно о 06 год. 33хв. на 73 км. + 850 м. автодороги Одеса-Рені, в Білгород-Дністровському районі Одеської області, ОСОБА_5, керуючи автобусом Івеко-Пегасо, д.н.з. НОМЕР_1, порушивши п.п. 2.3 б), п. 12.1. п. 12.3., п. 13.1., п. 13.3. Правил дорожнього руху, не впорався з керуванням, не обравши у встановлених межах безпечну швидкість руху, не врахувавши дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції та інтервалу, внаслідок чого допустив зіткнення з автобусом БАЗ-А079, д.н.з. НОМЕР_2 та автомобілем НОМЕР_2.

Внаслідок вказаної дорожньо - транспортної пригоди позивачу ОСОБА_3 було заподіяно тілесні ушкодження.

Вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 червня 2014 року ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

Також, вказаним вироком суду було задоволено цивільний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 та стягнуто з останнього у відшкодування матеріальної шкоди 22 696,00 грн., у відшкодування моральної шкоди 50 000,00 грн..

На виконання вироку суду в частині задоволення цивільного позову Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_5 матеріальної та моральної шкоди. Цей виконавчий лист ОСОБА_3 було пред'явлено до виконання.

31 грудня 2014 року начальником ВДВС Ренійського районного управління юстиції було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві у зв'язку із відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47, ст.. 50 Закону України «Про виконавче провадження»

На момент дорожньо - транспортної пригоди, що мала місце 12 січня 2014 року, цивільно - правова відповідальність ОСОБА_5 була застрахована ОСОБА_4 з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» на підставі полісу № АС/9368525 від 05 січня 2014 року.

У зв'язку з вказаним, 27 серпня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_4 з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» з повідомленням про настання страхової події для отримання страхового відшкодування.

Листом від 19 листопада 2014 року ОСОБА_4 з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» було відмовлено ОСОБА_3 у виплаті страхового відшкодування у зв'язку із задоволенням цивільного позову потерпілого до винуватця ДТП за вироком суду.

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_4 з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» про стягнення страхового відшкодування, ОСОБА_3 посилався на те, що винуватцем дорожньо - транспортної пригоди ОСОБА_5 реальне відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди проведено не було, вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 червня 2014 року в частині задоволення цивільного позову не виконано, а тому є правові підстави для стягнення даних сум з страховика цивільно - правової відповідальності ОСОБА_5 - ОСОБА_4 з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта».

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_4 з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» страхового відшкодування, суд першої інстанції виходив з того, що позивач скористався своїм абсолютним правом на стягнення відшкодування завданої шкоди з її заподіювача та це питання вирішено вироком в кримінальному провадженні, а тому відсутні правові підстави для повторного стягнення вказаних сум з страхової компанії.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наявних в матеріалах справи доказів та в повній мірі відповідає вимогам закону, а доводи апеляційної скарги правильність висновків суду не спростовують, з наступних підстав.

Відповідно до статей 1166, 1167 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Стаття 1194 ЦК України передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, який в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для судів, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

В даній постанові Верховного суду України йде мова про право вимоги, яке особа, якій завдано шкоду, реалізує на власний розсуд.

Так, завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника - заподіювача шкоди. Водночас, така дорожньо-транспортна пригода є підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий також має право вимоги до боржника, яким в договірному зобов'язанні є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного відшкодування шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Оскільки ОСОБА_3 скористався своїм правом на відшкодування завданої шкоди безпосередньо заподіювачем шкоди ОСОБА_5, про що свідчить подання ним цивільного позову в кримінальному провадженні та звернення до виконання виданого на підставі вироку Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 червня 2014 року виконавчого листа, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач на власний розсуд обрав особу, за рахунок якої підлягає відшкодуванню завдана йому шкода, а тому позовні вимоги до ОСОБА_4 з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про те, що вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 червня 2014 року, в частині задоволення цивільного позову, боржником ОСОБА_5 не виконано, а тому є підстави для стягнення відшкодування зі страхової компанії боржника, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Як зазначив Верховний Суд України в постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди.

З досліджених судом доказів достовірно встановлено, що позивач звернувся з вимогами про відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди виключно до винуватця дорожньо - транспортної пригоди ОСОБА_5.

За весь час розгляду кримінального провадження та до моменту встановлення факту відсутності у боржника ОСОБА_5 майна, на яке може бути звернено стягнення, жодних вимог до ОСОБА_4 з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» ОСОБА_3 не пред'являлося.

При цьому, позивачем було отримано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_5 завданої шкоди і звернено його до виконання.

Умови і порядок виконання рішень судів, що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Частина 5 статті 47 даного закону передбачає, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Таким чином, позивач ОСОБА_3 не позбавлений можливості здійснювати заходи, спрямовані на виконання вироку суду, на підставі якого на його користь стягнуто суму відшкодування завданої шкоди.

Не ґрунтуються на вимогах закону і доводи апеляційної скарги про те, що ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачає такої підстави для відмови потерпілій стороні у виплаті страхового відшкодування, як наявність судового рішення про стягнення шкоди з заподіювача, а тому страхова компанія безпідставно відмовила ОСОБА_3 у виплаті страхового відшкодування, з огляду на те, що статтею 36 Закону також передбачається право страховика прийняти рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, або у разі невизнання майнових вимог заявника, що має місце в даному випадку.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги позивача ОСОБА_3 відсутні.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: