У Х В А Л А

24 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Романюка Я.М., Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 липня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до дочірнього підприємства «Чернігівський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про визнання незаконним наказу про накладення дисциплінарного стягнення,

встановила:

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково: визнано незаконним наказ дочірнього підприємства «Чернігівський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» від 9 листопада 2015 року № 77 «Про оголошення догани», в решті позову відмовлено. Стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 487 грн 20 коп.

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 11 березня 2016 року рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково: визнано незаконним наказ дочірнього підприємства «Чернігівський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» від 9 листопада 2015 року № 77 «Про оголошення догани» в частині констатації порушення ОСОБА_4, виробничої дисципліни, що полягає в невиконанні наказу № 71 від 2 листопада 2015 року «Про заходи щодо роботи в листопада-грудні 2015 року».

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 липня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 11 березня 2016 року залишено без змін.

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 липня 2016 року з підстави передбаченої пунктом 1 частини 1 статті 355 ЦПК України - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статті 147 КЗпП України.

Для прикладу наявності зазначеної підстави, заявник надає ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року та від 2 липня 2013 року, в яких, на його думку, зазначені норми матеріального права застосовані по-іншому.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У судовому рішенні про перегляд якого подано заяву, суд апеляційної інстанції, з висновком якого погодився й суд касаційної інстанції, встановив, що наказом від 9 листопада 2015 року № 77 «Про оголошення догани» ОСОБА_4 було притягнуто до відповідальності за два порушення фінансової та виробничої дисципліни: за невиконання наказу від 20 лютого 2014 року № 27 та від 2 листопада 2015 року № 71.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 про визнання незаконним наказу в частині порушення позивачем, виробничої дисципліни, що полягає в невиконанні наказу від 2 листопада 2015 року № 71, суд виходив з того, що відповідачем не надано доказів, які б свідчили про невиконання позивачем цього наказу за період з 3 листопада по 6 листопада 2015 року.

Відмовляючи ОСОБА_4 про визнання незаконним наказу від 9 листопада 2015 року № 77 в цілому суд виходив з відсутності на те підстав, оскільки має місце факт порушення позивачем трудових обов'язків (порушення фінансової дисципліни) в зв'язку з невиконанням наказу від 20 лютого 2014 року № 27, тому застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани проведено відповідачем відповідно до вимог статті 147 КЗпП України.

Разом з тим, у наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року в справі про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнання наказів неправомірними та їх скасування, суд касаційної інстанції скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позову та передаючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, виходив з того, що судом не враховано вимоги статті 147 КЗпП України та не з'ясовано чи вчинила позивач новий дисциплінарний проступок, що став безпосередньо підставою для звільнення, та чи не була позивач притягнута до дисциплінарної відповідальності двічі за один і той же проступок, також не перевірено, чи був дотриманий відповідачем під час звільнення позивача порядок застосування дисциплінарних стягнень.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 липня 2013 року в справі про визнання незаконним притягнення до дисциплінарної відповідальності, визнання наказу недійсним та відшкодування моральної шкоди, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що суди попередніх інстанцій обґрунтовано задовольнили позов частково відповідно до вимог статей 141, 147, 148, 237-1 КЗпП України, однак враховуючи те, що у зазначеній ухвалі не вбачається встановлених судами фактичних обставин, що мають істотне значення для таких справ, тому ця обставина унеможливлює вирішення питання щодо подібності правовідносин і відповідно неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права.

Отже, порівняння зазначених судових рішень, наданих заявником на підтвердження неоднакового застосування судом касаційної інстанції зазначених норм матеріального права, із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ неоднаково застосував норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до дочірнього підприємства «Чернігівський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про визнання незаконним наказу про накладення дисциплінарного стягнення відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

Я. М. Романюк

Л.І. Охрімчук