Справа № 214/8526/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 грудня 2016 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу у складі:

головуючого - судді Щеняєвої І.Б.,

при секретарі Фастовець Ю.Ю.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1І

представника відповідача ОСОБА_2

третя особа ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі позовну заяву ОСОБА_4 Абелькадер до Державної казначейської служби, третя особа без самостійних вимог Прокуратура Дніпропетровської області, про відшкодування матеріальної шкоди, суд

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, який згодо було уточненого. Відповідно до уточненого просить стягнути з державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної Казначейської Служби причинену йому матеріальну шкоду в сумі 187538 гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ним було придбано автомобіль БМВ-3201 1993 року випуску у громадянки ОСОБА_5 на підставі довіреності завіреної нотаріусом. Видача довіреності фактично свідчить про прихований договір купівлі-продажу автомобіля, оскільки при передачі автомобіля були сплачені кошти в розмірі його вартості.

17.02.2002 року старшим слідчим Дзержинського РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області була порушена кримінальна справа №51021320 у відношенні позивача за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст. 358 КК України, пізніше було предявлено обвинувачення за ч.4 ст.190, ч.3 ст.289 КК України. Підставою для порушення даної кримінальної справи стала продаж позивачем, на підставі довіреності посвідченої приватним нотаріусом ОСОБА_6, автомобіля марки БМВ -3201 1993 року випуску, власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу уже була не ОСОБА_7 а ОСОБА_8 Через три дні йому було предявлено обвинувачення та допитано в якості підозрюваного, а кримінальну справу передано до суду. Рішенням Саксаганського районного суду м ОСОБА_9 від 10 січня 2003 року угода між позивачем та ОСОБА_8 була визнана недійсною, але довіреність не визнавалась недійсною. Позивач, також зазначає, що в ході слідства автомобіль був вилучений після того як позивач продав його ОСОБА_10 за 37 тисяч грн., в звязку з чим він був вимушений ці кошти ОСОБА_10 в якості добровільного відшкодування шкоди за предявленим цивільним позовом в рамках кримінальної справи. В грудні 2014 року позивачеві стало відомо, що кримінальна справа, відносно нього закрита. 05.02.2015 року слідчим було видано постанову про закриття кримінального справи, в звязку з відсутністю складу злочину.

Вищезазначені, незаконні дії завдали позивачеві значну матеріальну шкоду на загальну суму 187538 грн. ( проіндексована сума повернення позивачем вартості автомобіля БМВ), в звязку з чим останній був вимушений звернувся до суд.

Представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві. Крім того, зазначив, що закриваючи кримінальну справу слідчий повинен був вирішити питання про повернення речового доказу автомобіля. Матеріальна шкода складається з суми повернення позивачем гр.-ну ОСОБА_10 37 000 грн. в 2002 році, оскільки позивач сплатив ці гроші в якості цивільного відповідача, який визнав цивільний позов в рамках кримінальної справи. Представник позивача про індексував ці кошти і на день подання позову сума матеріальної шкоди склала 187 538 грн.

Представник відповідача, заперечувала проти задоволення позовних вимог. До суду надала також письмові заперечення в яких зазначає, що вимоги позивача необґрунтовані, в позовній заяві не наведено жодних доказів існування будь-яких правовідносини між позивачем та відповідачем по справі. Згідно п.2 ст. 3 Закону громадянину відшкодовується повертається майно, конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами які здійснювали оперативно-розшукову діяльність , а також майно на яке накладено арешт. Однак автомобіль марки БМВ-3201 1993 року випуску був вилучений, проте не визначено чи був автомобіль звернений в дохід держави, а тому його вартість не підлягає відшкодуванню за рахунок Державного бюджету України. Представник відповідача також зазначає, що Державна казначейська служба України не уособлює собою державу України, а її рахунки не уособлює собою Державний бюджет України. Відповідати за дії чи бездіяльність державних органів не входить до повноважень органів Державної казначейської служби.

Представник третьої особи заперечував проти задоволення позову, оскільки до позивача не переходило право власності на автомобіль.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11, суду пояснила, у 2002 року ОСОБА_4 купив автомобіль БМВ, оформили на його матір ОСОБА_8,яка є дальньою родичкою позивача. Свідок зазначає, що разом з позивачем їздив до м. Дніпропетровськ, і в його присутності ОСОБА_4 продав автомобіль БМВ алжирцю по генеральній довіреності. Через деякий час він разом з ОСОБА_4 їздив до м. Дніпропетровськ, і повертали ці гроші алжирцю за БМВ. Точної суми грошей він не знає, оскільки знаходився в машині під час передачі грошей.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, допитавши свідків, дослідивши та оцінивши докази, надані сторонами та їх представниками, встановив наступні обставини справи та визначив відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові органами дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Під час судового розгляду судом були витребувані та досліджені наступні матеріали кримінальної справи № 51021320.

Копією заяви ОСОБА_5 від 07.03.2002 року, посвідченої приватним нотаріусом ОСОБА_12 було повідомлено гр. ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_4 про скасування доручення на розпорядження автомобілем марки «БМВ 3201», 1993 року випуску, кузов № НОМЕР_1, державний реєстраційний номер НОМЕР_2. ( кримінальна справа №1-60/05 а.с.7-8)

Згідно копії заяви від 19.03.2002 року ОСОБА_5 звернулась до Криворізького МРЕВ ДАІ Дніпропетровської області для зняття з обліку автомобіля марки БМВ 3201, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, реєстраційний документ серія № ЯАА616325 з метою продажу. В службових відмітках ДАІ зазначено що автомобіль було знято з обліку за дорученням, виданим на ОСОБА_4 Абелькадер. ( кримінальна справа №1-60/05 т.1 а.с.41)

Постановаю слідчого СВ Дзержинського РВ КМУ ОСОБА_15 від 03.06.2002 року та 05.12.2002 ОСОБА_5, визнаною потерпілою по кримінальній справі № 51021320 за ст. 358 КК України та ст. ст..190 ч.4, 289 ч. 3 , 358 ч. 3 КК України відповідно( кримінальна справа №1-60/05 т.1 а.с.55)

Відповідно до протоколу про виїмку від 17.04.2002 року було здійснено виїмку автомобіля БМВ-3201, 1993 року випуску, кузов №WBABF11020J, чорного кольору,без державних реєстраційних номерів, у присутності понятих ОСОБА_10 та ОСОБА_16 Згідно постанови про залучення речових доказів від 26.04.2002 року, даний а/м визнано речовим доказом (кримінальна справа №1-60/05 т.1 а.с.69,75).

Постановою слідчого Дзержинського РО КГУ від 5.12.2002 року ОСОБА_17 порушено кримінальну мсправу відносно ОСОБА_4 за ч.3 ст.289 КК України, громадянина ОСОБА_10 визнано потерпілим, цивільним позивачем (кримінальна справа №1-60/05 т.2 а.с.2,8)

ОСОБА_10 ОСОБА_18 під час розгляду кримінальної справи подав цивільний позов в якому просив стягнути з ОСОБА_4 Абелькадер на його користь матеріальну шкоду в розмірі 37000 грн. та моральну шкоду в розмірі - 10000 грн. (кримінальна справа №1-60/05 т.3 а.с.46-47)

Постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від24.03.2005 року кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_4 Абелькадер за ст. ст. 190 ч.4, 289 ч.3, 358 ч.3 КК України було направлено на додаткове розслідування для зясування обставин зазначених в описовій частини постанови (кримінальна справа №1-60/05 т.3 а.с.150)

Постановою прокурора Криворізької місцевої прокуратури №1 ОСОБА_19 кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002455 від 01.09.2014 року, від 22.01.2016 року, закрито у звязку з відсутністю в діяннях ОСОБА_4 Абелькадер складу кримінального правопорушення (кримінальна справа №1-60/05 т.4 а.с.119-120; цив.справа а.с.71))

Згідно розрахунку матеріальної шкоди, б/д та б/н, проіндексована сума вартості авто БМВ 37 000 грн станом на 01.01.2015 р. складає 187 538 грн. (а.с.17)

Суд, розглянувши в судовому засіданні цивільну справу, повно і всебічно зясувавши обставини цієї справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дійшов висновку про відмову в задоволенні позовної заяви, мотивуючи своє рішення наступним чином.

Статтею 56 Конституції України закріплено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Стаття 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачає, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Приписами ч. 2 ст. 3 цього Закону встановлено що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом,вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт.

Відповідно до ч.6 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої , ніж передбачені в частинах 1-5 цієї норми , незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду відшкодовується на загальних підставах, передбачених нормами ст.ст.1166,1167 ЦК України.

Під час розгляду справи було встановлено, що кримінальне провадження №0002455 від 01.09.2014 року за обвинуваченням ОСОБА_4 закрито постановою прокурора від 22.01.2016 року у звязку з відсутністю в діяннях ОСОБА_4 Абелькадер складу кримінального правопорушення. Підставою позову є, за твердженням позивача та його представника, вимушене відшкодування матеріальної шкоди громадянином ОСОБА_4 в рамках цивільного позову громадянина ОСОБА_10, внаслідок чого позивач сплатив 37 тисяч грн. за автомобіль, який було вилучено слідчим та визнано речовим доказом по кримінальній справі. При цьому, судом не було встановлено, що даний автомобіль був конфіскований або звернутий в доход держави. Питання щодо повернення речових доказів, накладення, скасування арешту на речові докази під час розгляду справи не досліджувалось за відсутністю заяв та клопотань сторін.

В межах заявлених позовних вимог та доводів позовної заяви, суд розглянувши справу та

оцінивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позов є необґрунтованим оскільки відсутні підстави відшкодування матеріальної шкоди позивачу за рахунок Державної казначейської служби України. Позивачем зазначалось що він був примушений сплатити 37 тисяч грн. громадянину ОСОБА_10, проте, цих обставин не було доведено, як і не доведено вимушеність дій позивача. Крім того, свідок ОСОБА_11 пояснив, що в його присутності позивач віддав гроші ОСОБА_10, проте, не пояснив хто примусив ОСОБА_4 це зробити і яка сума поверталась, не вказував. Крім того, судом не встановлено, що автомобіль переходив у власність позивача оскільки в поясненнях за позовом зазначено, що позивач розпоряджався ним на підставі доручення. Таким чином, судом не встановлено підстав відшкодувати шкоду в розмірі 37 тисяч грн.. та з урахуванням індексу інфляції 187 538 грн., передбачених нормами Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» .

В звязку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача шляхом стягнення судового збору на користь держави.

На підставі вищевикладеного, відповідно до статті 129 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод,статей 22, 23, 1166, 1167, 1176 Цивільного кодексу України, керуючись статтями 3, 4, 6, 7, 10, 57-60, 77, 88,169, 197, 209, 212-214, 218, 222, 223, 292, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до Державної казначейської служби України, третя особа без самостійних вимог Прокуратура Дніпропетровської області, про відшкодування матеріальної шкоди - відмовити .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 1875,38 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.Б. Щеняєва