У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про припинення права на частку у спільному майні, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6, на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 23 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 13 серпня 2005 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу частини жилого будинку, за яким ОСОБА_4 придбавав 1/10 частину (47,8 кв.м) жилого будинку АДРЕСА_1. Відповідно до положень вказаного договору купівлі-продажу ОСОБА_4 набув права власності на зазначену частину житлового будинку. 10 липня 2007 року за договором купівлі-продажу частини житлового будинку ОСОБА_7. продав ОСОБА_5 9/10 частини вказаного житлового будинку.

Зазначав, що на даний час 9/10 частини зазначеного вище житлового будинку, що належить другому співвласнику, - відповідачу, фактично відсутня, оскільки зруйнована (знищена) в результаті пожежі. Тобто, на сьогодні фактично існує лише частина вказаного житлового будинку, яка належить позивачу та незначна частина належних відповідачу приміщень на другому поверсі, позначених на плані технічного паспорту бюро технічної інвентаризації від 2липня 2007 року за № 2-13, 2-14, 2-10.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічного дослідження від 5листопада 2014 року № 05/11-2014 встановлено, що арифметична частина від житлового будинку № АДРЕСА_1 Київської області, частина приміщень відповідача 2-10, 2-13, 2-14 складає не більше: 0,039 або 3,9 %. Згідно вимог нормативної документації, на належній відповідачу площі не може бути облаштованого повноцінного житлового приміщення, що свідчить про неподільність речі відповідно до визначення ст.183 ЦК України. Також неможливим є спільне володіння і користування майном сторонами.

Позивач зазначав, що вартість частини приміщень відповідача 2-10, 2-13, 2-14 на час проведення дослідження становить не більше 10 304 грн. Зазначена сума у повному обсязі буде внесена позивачем на депозитний рахунок Фастівського міськрайонного суду Київської області після відкриття провадження у даній справі. 12 червня 2014 року 10 304 грн внесено на рахунок суду.

Таким чином, просив задовольнити позов.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 23 травня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Відповідно до п. 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суди першої та апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Положення статті 365 ЦК України регулюють випадки, коли позивач - співвласник майна, домагається позбавлення права власності на частку майна інших співвласників - відповідача по справі.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що ОСОБА_5 відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 10 липня 2007 року є власником 9/10 частин спірного будинку, зокрема: приміщень 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, 2-6, 2-7, 2-8, 2-9, які розташовані на 1-му поверсі, та приміщень 2-10, 2-11, 2-12, 2-13, 2-14, які розташовані на 2-му поверсі будинку; територія горища, яка частково розташована над квартирою ОСОБА_4 і межує з приміщеннями 2-10, 2-13, 2-14 має сполучення з приміщенням 2-10 через дверний пройом. ОСОБА_4, у свою чергу, на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 30 серпня 2005 року є власником 1/10 частини двоповерхового житлового будинку по АДРЕСА_1 Київської області, зокрема, розташованих на першому поверсі приміщень І, 1-1, 1-2, 1-3. Виходячи з положень ст. 365 ЦК України, та заперечень ОСОБА_5 щодо компенсації вартості частки у спільному майні, оскільки відповідач має намір й далі використовувати зазначену частину для проживання його та членів його родини, суди дійшли правильного висновку про відсутність підстав вважати, що частка відповідача є незначною. Крім того, позивачем не наведено доказів істотного порушення його інтересів відповідачем, а також не доведено, що спільне володіння і користування майном є неможливим.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 23 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П. Штелик