№ 336/8510/15-ц
пр. № 2/336/450/2016
РІШЕННЯ

Іменем України

04 лютого 2016 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя, у складі:

головуючого судді Дацюк О.І.

при секретарі Скибі О.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Акцент-Банк звернулось з позовом до ОСОБА_1, вказавши, що за договором від 18.03.2008 року ОСОБА_1 отримано кредит в сумі 3000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки. Договір складається з заяви позичальника разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та ОСОБА_2. Оскільки у встановлений строк відповідачем кредитні кошти не повернуті, просять стягнути заборгованість за кредитом в сумі 3000 гривень, 14952,94 гривень відсотків за користування кредитом, 9135 гривень пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором та комісії, а також штрафи в сумі 500 гривень та 1354,4 гривень, а разом 28942,34 гривні.

Позивач представника в судове засіданні не направив, надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Відповідач в судове засідання 04.02.2016 року направила заяву про слухання справи за її відсутності, вказавши також, що проти позову заперечує повністю, оскільки договору з банком не укладала, підпис на заяві їй не належить. Одночасно вказувала на відсутність підстав для задоволення позову через недоведеність позову та пропуск позивачем строку позовної давності. В судовому засіданні 20.01.2016 року відповідачка вказувала, що будь-яких договорів з ПАТ «Акцент-Банк» не укладала, кредитної картки не отримувала, у 2008 році втратила свій паспорт, а коли з банку до неї звернулись з приводу погашення заборгованості, то ОСОБА_1 пішла до відділення банк, де написала відповідну заяву для зясування цієї ситуації, але досить відповіді не отримала.

Враховуючи письмові клопотання обох сторін про розгляд справи за їх відсутності, судом справу розглянуто за відсутності представника позивача та відповідача на підставі доказів, наявних в матеріалах справи.

При дослідженні матеріалів справи встановлено таке.

Відповідно до заяви від 18.03.2008 року ОСОБА_1 звернулась до ЗАТ «Акцент-Банк» з заявою про оформлення кредиту «Швидка готівка» (а.с. 7).

Факт підписання цієї заяви відповідач оспорювала, а також в судовому засіданні посилалась на те, що позивачем до позовної заяви додана копія її паспорту, який оформлено нею у 2009 році після втрати. Цю копію працівники банку зробили з її паспорту під час звернення з заявою у листопаді 2013 року (на копії паспорту зазначено, що виданий він 14.05.2009 року, а вірність цієї копії засвідчено 02.11.2013 року).

Відповідно до тексту заяви ця заява разом з Памяткою клієнта і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг.

Стаття 207 ч. 1 ЦК України вказує, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Між тим позивачем до позовної заяви не надано жодного з документів, крім самої заяви на оформлення кредиту, які складають договір про надання банківських послуг.

Так, позивачем не надано ані Памятки клієнта, ані Правил надання банківських послуг, ані ОСОБА_2.

Так, до позовної заяви позивачем додані Умови та правила надання банківських послуг, а також Правила користування платіжною картою.

29.04.2009 року набрав чинності Закон України «Про акціонерні товариства» № 514 від 17.09.2008 року, яким замість закритих та відкритих акціонерних товариств передбачено поділ акціонерних товариств на публічні та приватні.

Пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 514 вказано, що статути та інші внутрішні положення акціонерних товариств, створених до набрання чинності цим Законом, підлягають приведенню у відповідність з нормами цього Закону не пізніше ніж протягом двох років з дня набрання чинності цим Законом.

З копії свідоцтва про державну реєстрацію юридичною особи (а.с. 14) вбачається, що зміна назви ЗАТ «Акцент-Банк» та ПАТ «Акцент-Банк» відбулась у вересні 2009 року.

З вищевказаного суд робить висновок, що додані позивачем до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг, а також Правила користування платіжною картою затверджені позивачем не раніше вересня 2009 року, оскільки назва банку вже зазначена як ПАТ «Акцент-Банк», тож такі документи не являються складовими частинами договору про надання банківських послуг, укладення якого позивач вказував підставою звернення з позовом.

З тексту ж самої заяви від 18.03.2008 року можна дізнатися лише розмір бажаного кредитного ліміту, оскільки графи такої заяви щодо фактично визначеного кредитного ліміту, процентної ставки та щомісячної комісії не заповнені, тож дізнатися дійсні умови договору не виявляється можливим.

Статтями 10, 60 ЦПК України обовязок доведення обставин, які є підставою вимог або заперечень, покладений на сторону, яка на них посилається.

Стаття 11 ЦПК України вказує, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Оцінивши в сукупності надані позивачем докази, суд дійшов висновку, що ПАТ «Акцент-Банк» договір про надання банківських послуг, на підставі якого заявлено позовні вимоги, в повному обсягу не наданий, тож суд обмежений вивченням лише заяви позичальника щодо отримання коштів.

При цьому суд приймає до уваги також і те, що на звернення ОСОБА_1 до ПАТ «Акцент-Банк» у 2013 році з приводу того, що кредитного договору нею не укладалось, вона належної відповіді так і не отримала, а їй були направлені лише листи з рекомендацією звернутися до органів міліції з приводу шахрайства та проханням зачекати, доки працівники банки перевірятимуть данні.

Отже, незважаючи на те, що ОСОБА_1 зверталась до ПАТ «Акцент-Банк» з приводу того, що нею кредитного договору не укладалось, до позовної заяви позивачем не надано доказів, які б спростовували такі твердження відповідача.

Статтями 10, 60 ЦПК України обовязок доведення обставин, які є підставою вимог або заперечень, покладений на сторону, яка на них посилається.

Стаття 11 ЦПК України вказує, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вказує ст. 27 ч. 2, 3 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Відповідно до ст. 131 ч. 1, 2 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин.

Положення частини другої статті 27, частини першої статті 131 Цивільного процесуального кодексу України щодо строків подання сторонами спору доказів у справі Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визнані такими, що відповідають Конституції України (є конституційними).

Однак позивач, звертаючись до суду з позовом, обмежився лише наданням копій документів, перелічених в якості додатків до позовної заяви, та направив до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Проаналізувавши пояснення відповідача у сукупності з письмовими доказами, суд прийшов до висновку про недоведеність позивачем як самого факту укладення договору, так і наявності законних підстав для стягнення заборгованості за таким договором.

Враховуючи на відсутність підстав для задоволення позову через його недоведеність, судом не вирішувалось питання про застосування строку позовної давності, про який заявлено відповідачем, хоча з наданого позивачем розрахунку вбачається, що за весь період дії договору жодної сплати заборгованості не відбувалось.

Зважаючи на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 57-60, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У позові Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя.

Суддя О.І. Дацюк