Справа №592/9437/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Алфьоров А. М.
Номер провадження 22-ц/788/1965/16 Суддя-доповідач - Лузан Л. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Лузан Л. В.,

суддів - Хвостика С. Г. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3, подану через представника ОСОБА_4, та ОСОБА_5

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 листопада 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3

про встановлення частки у спільному сумісному майні подружжя та зобов'язання не чинити перешкод у користуванні спільним майном,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_5 звернувся до суду з вказаним позовом, посилався на те, що з 07.10.1999 р. він перебуває з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Під час перебування у шлюбі, у 2004 р., він з відповідачкою купили квартиру АДРЕСА_1, право власності на яку зареєстроване на відповідачку.

На початку вересня 2016 р. відповідачка звернулася до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом про розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів на утримання дитини. Відповідачка почала чинити перешкоди у користуванні спірною квартирою, а саме, у його відсутність змінила замки у вхідних дверях квартири, перестала впускати його до квартири. На його неодноразові прохання не чинити йому перешкод у користуванні квартирою відповідачка відмовила. Він вимушений тимчасово мешкати у будинку його батьків у смт. Степанівка.

Просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1; зобов'язати відповідачку не чинити йому перешкод у користуванні вказаною квартирою .

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми позовні вимоги задоволено частково. Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/3 частини квартири АДРЕСА_3.

В іншій частині позовних вимог відмовлено у зв'язку з необґрунтованістю.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 витрати по сплаті судового збору у сумі 551,20 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 ставиться питання про скасування рішення суду і постановлення нового рішення про задоволення позовних вимог з тих підстав, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, що у справі не були доведені обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, що висновки суду не відповідають обставинам справи та що судом були порушені норми матеріального і процесуального права .

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставиться питання про скасування рішення суду і постановлення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог з тих підстав, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, що у справі не були доведені обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, що висновки суду не відповідають обставинам справи та що судом були порушені норми матеріального і процесуального права

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

07 жовтня 1999 року ОСОБА_5 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб (а.с4).

Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

03 листопада 2016 року Ковпаківський районний суд м. Суми ухвалив рішення, яким задовольнив позов ОСОБА_3 і розірвав шлюб, укладений між нею та ОСОБА_5 Назване рішення набрало чинності 15 листопада 2016 року .

Частково задовольняючи позов та визнаючи за ОСОБА_5 право власності на 1/3 частини спірної квартири, суд першої інстанції виходив з того, що квартира набута подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Проте, з такими висновками суду погодитися не можна, оскільки суд дійшов їх без повного і всебічного з'ясування прав та обов'язків сторін у спірних правовідносинах та їх належної правової оцінки. Постановлене у справі рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення. При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Частиною 7 ст. 57 СК України передбачається, що якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Згідно з ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частиною 1 ст. 70 СК України передбачається, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зі змісту вищенаведених норм права, а також правових позицій, висловлених Верховним Судом України у постановах від 03.06.2015 р. № 6-38цс15; від 02.10.2013 р. № 6-79цс13, від 23.09.2015 р. № 6-606цс15 вбачається наступне.

Згідно з положеннями глав 7 та 8 СК України власність у сім'ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України, відповідно до якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто.

Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

З матеріалів справи вбачається, що у 1996 році, тобто до реєстрації шлюбу з позивачем, ОСОБА_3 купила квартиру АДРЕСА_1.

Названа квартира знаходиться на 5-му поверсі будинку, має загальну площу 21,1 кв. м, одну житлову кімнату пл. 11,3 кв.м ( ас. 14).

З пояснень ОСОБА_5 у судовому засіданні суду апеляційної інстанції вбачається, що він визнає той факт, що названа квартира АДРЕСА_1 являється особистою власність відповідачки, ОСОБА_3.

30 квітня 2004 року було укладено два договори купівлі-продажу, а саме :

- ОСОБА_3 продала належну їй квартиру АДРЕСА_1 за 5800 грн. ;

- ОСОБА_3 купила квартиру АДРЕСА_1 за 8600 грн.

Куплена квартир АДРЕСА_1 також знаходиться на 5-му поверсі будинку, має загальну площу 31,5 кв. м, одну житлову кімнату пл. 19,2 кв.м ( ас. 15).

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що спірна квартира АДРЕСА_1 являється спільною сумісною власністю сторін, проте, колегія суддів вважає, що частки сторін у праві власності на цю квартиру ( 2/3 та 1/3 ) визначені судом першої інстанції без урахування всіх обставин справи та вимог діючого законодавства.

Колегія суддів вважає, що визначаючи правовий статус спірної квартири як спільної сумісної власності подружжя, суд першої інстанції мав враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого відповідачкою до шлюбу, яке є її особистою приватною власністю. Якщо в придбання спірної квартири вкладено, крім спільних коштів, кошти, що належали відповідачці (виручені від продажу її квартири АДРЕСА_1), то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю.

Визначаючи розмір часток сторін у праві власності на спірну квартиру, колегія суддів застосовує два критерії : вартість квартир та площу квартир. Зокрема.

1. Належна особисто відповідачці квартира АДРЕСА_1 була продана за 5800 грн., які являються особистою власністю відповідачки. В цей же день була куплена спірна квартира АДРЕСА_1 за 8600 грн.

Різниця у вартості квартир складає 2800 грн. ( 8600 - 5800 = 2800 грн.)

Кошти в сумі 2800 грн. - являються спільною сумісною власністю подружжя, набуті ними під час шлюбу.

Частка кожного з подружжя у 2800 грн. складає 1400 грн. ( 2800 : 2 = 1400 грн.)

За таких обставин частка позивача у спірній квартирі складає 1400 грн., або 16 % від 8600 грн. - вартості всієї квартири ;

частка відповідачки у спірній квартирі складає 5800 + 1400 грн. = 7200 грн., або 84% від 8600 грн. - вартості всієї квартири.

2. Належна особисто відповідачці квартира АДРЕСА_1 мала загальну площу 21,1 кв.м, які являлись особистою власністю відповідачки.

Куплена сторонами спірна квартира АДРЕСА_1 має загальну 31,5 кв.м.

Різниця у загальній площі двох квартир складає 21,1 кв.м - 31,5 кв.м = 10,4 кв.м.

Таким чином, за спільні кошти у спірній квартирі АДРЕСА_1 подружжям було набуто лише 10,4 кв.м, а при їх розподілі на кожного з подружжя припадає по 5,2 кв.м.

За таких обставин у спірній квартирі за кошти позивача було набуто 5,2 кв.м, що складає 16 % від загальної площі квартири.

За кошти відповідачки було набуто 21,1 кв.м + 5,2 кв.м = 26,3 кв.м, що складає 84% від загальної площі квартири.

Таким чином, враховуючи і вартість, і площу спірної квартири, можна зробити висновок про те, що при розподілі спільного майна подружжя частка позивача у праві власності на спірну квартиру складає 16%, або 1/6 її частину.

Рішення суду першої інстанції про визнання за позивачем права власності на 1/3 частину спірної квартири не відповідає матеріалам справи та вимогам діючого законодавства.

Доводи ОСОБА_5 про наявність у нього з відповідачкою спільних грошових зобов'язань перед Банком не можуть вплинути на розмір його частки у власності на квартиру. Спірні питання з цього приводу можуть бути вирішені в іншій справі іншими способами захисту порушеного права.

Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги щодо зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні квартирою, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів, що відповідачка порушила його права власника та що йому створені перешкоди для користування та розпоряджання своїм майном.

Проте, з такими висновками суду погодитися не можна, оскільки суд дійшов їх без повного і всебічного з'ясування прав та обов'язків сторін у спірних правовідносинах та їх належної правової оцінки. В цій частині постановлене у справі рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення. При цьому колегія суддів виходить з наступного.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_3 пояснила, що у вересні 2016 року вона замінила замки у вхідних дверях спірної квартири, ключів від нового замка позивачу не віддавала. Таким чином вбачається, що з часу заміни замків позивач втратив можливість безперешкодно заходити у спірну квартиру.

ОСОБА_3 намагалась у своїх поясненнях переконати колегію суддів у тому, що не чинить перешкод позивачу у користуванні спірною квартирою. Проте, колегія суддів з такими її доводами погодитись не може, оскільки навіть і після пред'явлення до відповідачки позову, вона не вирішила спірне питання у добровільному порядку. Навіть під час розгляду справи у судових інстанціях відповідачка не віддала позивачу ключі від вхідних дверей спірної квартири.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Приймаючи до уваги наведене, колегія суддів вважає доведеним позов ОСОБА_5 про порушення його прав як співвласника спірної квартири у здійсненні ним права користування своїм майном, а тому заявлений ним позов про усунення перешкод у користуванні спірною квартирою підлягає задоволенню, а його порушене право підлягає захисту шляхом покладення на відповідачку обов'язку надати позивачу ключі від вхідних дверей цієї квартири.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з урахуванням розміру судових витрат, понесених сторонами, відсотку задоволеного позову та часткового задоволення апеляційних скарг сторін, шляхом взаємозаліку з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 підлягає стягненню 900 грн. в рахунок відшкодування понесених ним судових витрат.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст.307, пп. 1, 2, 3, 4 ч.1 ст.309, ст.ст.313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_3, подану через представника ОСОБА_4, та ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 листопада 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_5 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1.

Усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_5 квартирою АДРЕСА_1 зобов'язавши ОСОБА_3 надати ОСОБА_5 ключі від вхідних дверей цієї квартири.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 900 грн. в рахунок відшкодування понесених ним судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий -

Судді -