Справа №2-459/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Оксюти Т.Г.

при секретарі Горупа В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,-

В С Т А Н О В И В:

12.11.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та просив стягнути з відповідача в порядку регресу суму страхового відшкодування в розмірі 8998,54 грн. та судові витрати.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 07.12.2013 року між ПрАТ «ПРОСТО-страхування» та ОСОБА_1 було укладено поліс №АС/7972858 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого було застраховано відповідальність власника транспортного засобу «Nissan X-Trail», д.н. НОМЕР_1.

10.01.2014 року на вул. Володимирській в м. Києві сталася дорожньо - транспортна пригода, за участю автомобіля НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_2, власником якого є ОСОБА_3 та автомобіля НОМЕР_3.

Відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 03.02.2014 року дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення Правил дорожнього руху відповідачем ОСОБА_1

11.01.2014 року ОСОБА_2 звернувся до АТ «ПРОСТО-страхування» з повідомленням про подію, що має ознаки страхового випадку.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3, як власник автомобіля НОМЕР_2, зазнала матеріальної шкоди та відповідно до калькуляції №93188 від 13.01.2014 року вартість відновлювального ремонту становить 8998,54 грн., що була виплачена їй 11.04.2014 року.

Фактичні витрати страхової компанії, пов'язані з цим страховим випадком становить 8998,54 грн.

Зазначив, що з повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1, всупереч вимогам Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до ПрАТ «ПРОСТО-страхування» не звертався.

З урахуванням викладеного, у відповідності до ст. 1191 ЦК України та ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач вважає, що вказані витрати підлягають стягненню з відповідача, у зв'язку з чим просив позов задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на те, що він не знав про те, що необхідно було повідомляти ПрАТ «ПРОСТО-страхування» про настання страхового випадку 10.01.2014 року, у зв'язку з чим вважає, що позивач невірно звернувся з вказаними вимогами саме до нього.

На підставі викладеного просив у задоволенні позову відмовити.

Вислухавши думку представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 07.12.2013 року між ПрАТ «ПРОСТО-страхування» та ОСОБА_1 було укладено поліс №АС/7972858 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого було застраховано відповідальність власника транспортного засобу «Nissan X-Trail», д.н. НОМЕР_1.

10.01.2014 року на вул. Володимирській в м. Києві сталася дорожньо - транспортна пригода, за участю автомобіля НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_2, власником якого є ОСОБА_3 та автомобіля НОМЕР_3.

Відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 03.02.2014 року, дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення Правил дорожнього руху відповідачем, у зв'язку з чим його притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення.

Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно - правові наслідки дій осби, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що дії водія ОСОБА_1 вочевидь не відповідали вимогам ПДР України, а тому він, як особа, що керував автомобілем НОМЕР_4, внаслідок чого позивач поніс значні матеріальні збитки, є винною особою дії якої призвели до ДТП.

11.01.2014 року ОСОБА_2, що керував автомобілем НОМЕР_2, власником якого є ОСОБА_3, звернувся до ПрАТ «ПРОСТО-страхування» з повідомленням про подію, що має ознаки страхового випадку.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль НОМЕР_2, який належить ОСОБА_3

Відповідно до калькуляції №93188 від 13.01.2014 року вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_2, який належить ОСОБА_3, становить 8998,54 грн.

Зазначена вище дорожньо-транспортна пригода була визнана страховим випадком, про що 14.03.2014 року було складено страховий акт №93188.

Відповідно до платіжного доручення №7864 від 11.04.2014 року ПрАТ «ПРОСТО-страхування» виплатило страхове відшкодування в розмірі 8998,54 грн.

Фактичні витрати страхової компанії, пов'язані з цим страховим випадком становлять 8998,54 грн.

У відповідності до ст. 1191 ЦК України та ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач вважає, що вказані витрати підлягають стягненню з відповідача, у зв'язку з чим просив стягнути з ОСОБА_1 затрати по виплаті страхового відшкодування в сумі 8998,54 грн.

Відповідач заперечуючи проти вимог позивача зазначив, що він не знав про те, що необхідно було повідомляти страхову компанію про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 10.01.2014 року.

Однак, суд не погоджується з таким твердженням відповідача з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування в межах фактичних затрат, переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, заподіяна неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов"язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використьанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об"єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотньої вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема п.п. 38.1.1 п. 38.1 страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регрес ний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у п.п. 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 цього закону.

Згідно з п.п. 33.1.4 вказаного закону, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 всупереч Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до ПрАТ «ПРОСТО-страхування» не звертався, хоча згідно умов договору страхування та згідно вимог чинного законодавства, відповідач мав це зробити протягом трьох днів з моменту настання дорожньо-транспортної пригоди.

З таким повідомленням 11.01.2014 року до ПрАТ «ПРОСТО-страхування» звернувся ОСОБА_2, який керував автомобілем НОМЕР_2, власником якого є ОСОБА_3

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що твердження відповідача є необґрунтованими та з нього на користь позивача підлягає стягненню сума витрат по виплаті страхового відшкодування 8998,54 грн.

Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач довів ті обставини, на які посилався, як на підставу своїх позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

З огляду на це, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору 1218,00 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 27 Закону України «Про страхування», п.п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 993, 1166, 1187, 1191 ЦК України; ст.ст. 27, 28, 29, 30, 57-58, 60, 88, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_5, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування», , місцезнаходження якого за адресою: м. Київ, вул. Герцена, 10, затрати по виплаті страхового відшкодування в сумі 8998,54 грн.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_5, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування», , місцезнаходження якого за адресою: м. Київ, вул. Герцена, 10, судовий збір в сумі 1218,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Солом'янський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя