Справа №580/339/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Бакланов Р. В.
Номер провадження 22-ц/788/1383/16 Суддя-доповідач - Левченко Т. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Левченко Т. А.,

суддів - Собини О. І. , Околота Г. М.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Вторчермет»

на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 17 березня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Вторчермет» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

в с т а н о в и л а:

19 лютого 2014 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ТОВ «Вторчермет» посилаючись на те, що рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 15 листопада 2013 року, на його користь стягнуто з ТОВ «Вторчермет» заборгованість із заробітної плати в розмірі 555,92 грн. Зазначеним рішенням суду встановлено, що його звільнили 14 грудня 2011 року та відповідач при звільненні не здійснив з ним повного розрахунку. Остаточно уточнивши позов, просить стягнути з ТОВ «Вторчермет» на його корить середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15 грудня 2011 року по 09 квітня 2014 року (дата розрахунку) в розмірі 13193,46 грн.

Рішенням суду від 17 березня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ТОВ «Вторчермет» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 13193 грн.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «Вторчермет» - Соколов О.О. просить скасувати рішення суду та ухвалити нове по суті позовних вимог. В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд безпідставно ухилився від з'ясування обставин справи та необґрунтовано розрахував суму відшкодування за весь час затримки розрахунку, визначивши її у значно більшому розмірі, ніж сама сума заборгованості із заробітної плати, чим порушив принцип співмірності.

Сторони повідомлені про час і місце розгляду справи, але своїм правом на участь в судовому засіданні не скористались.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали даної справи, а також матеріали цивільної справи № 580/847/13-ц, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з положень ст. ст. 116-117 КЗпП України згідно яких вимоги ОСОБА_3 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Проте повністю погодитись з таким висновком суду не можна, так як суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 15 квітня 2013 року ОСОБА_3 звернувся до Лебединського районного суду Сумської області з позовом до ТОВ «Вторчермет» про стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовував тим, що з 01 жовтня 2010 року він був прийнятий на роботу у ТОВ «Вторчермет» начальником приймального пункту металобрухту, який розташований у м. Лебедині, на умовах неповного робочого дня з оплатою 0,5 посадового окладу. З липня 2011 року відповідач не проводить йому виплату заробітної плати і станом на 01 квітня 2013 року заборгованість складає 11216 грн., яку просив стягнути з ТОВ «Вторчермет» на свою користь, а також відшкодувати моральну шкоду (цивільна справа № 580/847/13-ц).

Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 15 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 18 грудня 2013 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Вторчермет» на його користь 555, 92 грн. заборгованості із заробітної плати і 100 грн. відшкодування моральної шкоди, а також 2250 грн. на відшкодування витрат пов'язаних з проведенням почеркознавчої експертизи.

Зазначеним рішенням суду встановлено, що наказом № 4 від 01 жовтня 2010 року ОСОБА_3 прийнято на роботу у ТОВ «Вторчермет» начальником приймального пункту у м. Лебедині з окладом згідно штатного розпису на 0,5 ставки на умовах неповного робочого дня (чотири години) з 01 жовтня 2010 року. Наказом № 19-ок від 14 грудня 2011 року ОСОБА_3 був звільнений з роботи за згодою сторін. Також цим рішенням встановлено, що висновком почеркознавчої експертизи підтверджується, що підписи від імені ОСОБА_3 у платіжних відомостях ТОВ «Вторчермет» за липень та грудень 2011 року виконані не ОСОБА_3, а іншою особою, а тому задовольнив його вимоги про стягнення невиплаченої заробітної плати за липень 2011 року в сумі 325 грн. та за грудень 2011 року в сумі 230,92 грн., всього на суму 555,92 грн. В іншій частині вимоги про стягнення заробітної плати суд визнав недоведеними.

09 квітня 2014 року ТОВ «Вторчермет» на виконання зазначеного рішення суду, перерахувало спірну суму заборгованості на рахунок Шевченківського ВДВС Чернівецького МУЮ по платіжному дорученню №152 від 09.04.2014 року на виконання виконавчого провадження № 42769408, стягувачем в якому є ОСОБА_3 (а. с. 39).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 117 КЗпП і п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» (далі - постанова Пленуму) у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а за наявності спору про розміри належних сум спір вирішується судом, який визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням розміру спірної суми, її частки в заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно з середнім заробітком та інших обставин.

Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої частиною першою статті 117 цього Кодексу.

Право суду зменшити розмір відшкодування, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв'язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила в заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. (Правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-837цс15, постанова від 23 грудня 2015 року).

Так як відповідачем не було надано доказів того, що ОСОБА_3 не працював у день звільнення та пред'явив вимоги про розрахунок в інший день, суд першої інстанції правильно визначив період затримки розрахунку з дня звільнення ОСОБА_3 по день фактичного розрахунку (09.04.2014 року).

Проте судом першої інстанції не враховано, що рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 15 листопада 2013 року між сторонами вирішено спір про розмір належних ОСОБА_3 при звільненні сум та його вимоги були задоволені частково. При визначенні розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 13193 грн., суд не звернув уваги на зазначені положення ст. 117 КЗпП та п. 20 постанови Пленуму щодо врахування конкретних обставин справи, пропорційності розміру відшкодування і розміру заборгованості із заробітної плати, а також не врахував правову позицію Верховного Суду України у справі № 6-837цс15.

Згідно довідки ТОВ «Вторчермет» від 09 квітня 2014 року, ОСОБА_3 працював у відповідача з 01.04.2011 р. по 14.12.2011 р. на посаді начальника приймального пункту. Сума нарахованої середньоденної заробітної плати за жовтень-грудень 2011 року становить 28,44 грн. за 1 робочий день (а. с. 40). Кількість робочих днів за період з 15.12.2011 року по 08.04.2014 року складає 570 р. дн. х 28,44 грн. = 16210,80 грн. - сума середнього заробітку за вказаний період.

З матеріалів цивільної справи № 580/847/13-ц вбачається, що ОСОБА_3 були заявлені позовні вимоги до ТОВ «Вторчермет» про стягнення заборгованості із заробітної плати за період з липня 2011 року по 01 квітня 2013 року в розмірі 11216 грн. Виходячи із розрахунку позовних вимог розмір заборгованості із заробітної плати з липня 2011 року по день звільнення (грудень 2001 року), яку ОСОБА_3 просив стягнути з ТОВ «Вторчермет» ним було визначено у 2907 грн. (а. с. 5 цивільної справи № 580/847/13-ц). Розмір задоволених позовних вимог ОСОБА_3, при вирішенні зазначеного спору складає 555,92 грн., що становить 19,12 % від розміру позовних вимог до дня звільнення.

Виходячи з того, що під час звільнення ОСОБА_3 відповідач не провів з ним розрахунок, розмір належних звільненому працівникові сум був з'ясований під час судового розгляду справи № 580/847/13-ц, з позовом до суду ОСОБА_3 звернувся більше, ніж через півтора роки після звільнення, а тому відповідно до положень ст. 117 КЗпП України та роз'яснень п. 20 постанови Пленуму розмір відшкодування за час затримки розрахунку необхідно визначити з урахуванням принципу співмірності, істотності суми заборгованості порівняно із середнім заробітком та тієї обставини, що позивач тривалий час не звертався до суду за вирішенням спору про стягнення заборгованості із заробітної плати. З урахуванням зазначеного, розмір відшкодування за час затримки розрахунку, яке підлягає стягненню на користь ОСОБА_3, колегія суддів вважає за необхідне визначити в сумі 2500 грн.

Отже, рішення суду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає зміні в частині розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а стягнута судом сума зменшенню до 2500 грн.

Керуючись ст. ст. 303; 307 ч. 1 п. 3; 309 ч. 1 п. 4; 313-314; 316 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Вторчермет» задовольнити частково.

Заочне рішення Лебединського районного суду Сумської області від 17 березня 2016 року змінити в частині розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, стягнувши з товариства з обмеженою відповідальністю «Вторчермет» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 2500 гривень з утриманням при виплаті податків та інших обов'язкових платежів.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.,

Головуючий -

Судді -