АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 686/5597/15-ц
Провадження № 22-ц/792/1700/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Талалай О.І.,

суддів: Корніюк А.П., П'єнти І.В.,

секретар Філіпчук О.С.,

з участю: представників ОСОБА_13. ОСОБА_2, ОСОБА_3,

позивача ОСОБА_4 і її представників ОСОБА_5,

ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про витребування майна, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на 2/3 частини квартири.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

у с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ОСОБА_4, звертаючись до суду з вказаним позовом і збільшивши вимоги, вказувала, що з 1983 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_13. 22 травня 2008 року вони зареєстрували шлюб. У період фактичного шлюбу 29 червня 2000 року на зароблені нею в Італії кошти ОСОБА_13. придбав двокімнатну квартиру АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік помер. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить вище зазначена квартира. Спадкоємцем майна померлого є також його дочка від іншого шлюбу ОСОБА_1., яка успадкувала 2/3 частини квартири, так як батько ОСОБА_13. відмовився від прийняття спадщини на користь онучки. У зв'язку з тим, що квартира придбана за її особисті кошти, а відповідач набула право на квартиру без достатньої правової підстави, просила на підставі ст. ст. 1212, 1213, 1300 ЦК України витребувати у ОСОБА_1. 2/3 частини квартири АДРЕСА_1, визнати за нею право власності на 2/3 частини квартири, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 25 березня 2013 року Першою Хмельницькою державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_1

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 липня 2016 року, з урахуванням ухвали від 19 липня 2016 року про виправлення арифметичної помилки, позов задоволено частково. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 25 березня 2013 року на ім'я ОСОБА_1., яке було видано на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1, залишивши у власності ОСОБА_1. 1/3 частину вказаної квартири. В решті позову відмовлено. Вирішено питання про судовий збір.

ОСОБА_1., не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції (фактично в частині задоволення вимог), в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Посилається на недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права. Позивачем не надано належних доказів на підтвердження вимог. На час купівлі спірної квартири батько у зареєстрованому шлюбі не перебував. З ОСОБА_4 шлюб зареєстрував лише у 2008 році. Судом не враховано, що договір купівлі-продажу квартири ніким не оспорений і є підставою набуття у власність нерухомого майна. Безпідставно не застосовано позовну давність. При вирішенні спору суд вийшов за межі позовних вимог, застосував до спірних правовідносин норми закону, на які позивач не посилалася.

У засіданні апеляційного суду представники ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримали. Позивач ОСОБА_4 і її представники визнали апеляційну скаргу не обґрунтованою у повному обсязі.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Відповідно до п. 2, п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування або зміни рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, і порушення або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_13. до реєстрації шлюбу 22 травня 2008 року перебували у фактичних шлюбних відносинах.

29 червня 2000 року між ОСОБА_13. і ОСОБА_7 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_13. помер.

До Першої Хмельницької державної нотаріальної контори звернулися: із заявами про прийняття спадщини дружина померлого ОСОБА_4, дочка ОСОБА_1.; із заявою про відмову від прийняття спадщини на користь онуки батько ОСОБА_8

Державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори видано свідоцтва про право на спадщину за законом 25 березня 2013 року ОСОБА_1. на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 і 26 липня 2013 року ОСОБА_4 на 1/3 частину зазначеної квартири.

Наведене підтверджується матеріалами справи і не заперечується сторонами.

Задовольняючи частково вимоги, суд виходив з того, що під час перебування у фактичному шлюбі ОСОБА_13. і ОСОБА_4 мали спільний бюджет, вели спільне господарство і квартира АДРЕСА_1 є їх спільною сумісною власністю. Відповідно позивач має право на 1/2 частину квартири як співвласник і на 1/6 частину в порядку спадкування, а відповідач - на 1/3 частину квартири в порядку спадкування.

Проте, такого висновку суд дійшов при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими. Висновок суду суперечить обставинам справи і вимогам закону.

Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4 просила визнати за нею право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 у зв'язку з придбанням її за свої особисті кошти.

Визнавши квартиру спільною сумісною власністю позивача і ОСОБА_13., який помер, та розподіливши спадкове майно, суд вийшов за межі позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України "Про власність", чинного на час купівлі-продажу квартири, громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом.

На підставі ст. 224 ЦК України в редакції 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_13. набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 відповідно до договору купівлі-продажу, укладеного ним 29 червня 2000 року з ОСОБА_7 Право власності зареєстровано у встановленому законом порядку. Із змісту договору вбачається, що продаж вчинено за 7057 грн, які покупець сплатив при підписанні цього договору.

ОСОБА_4 не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог.

Показання свідків і приватні листи на підтвердження вимог про визнання права власності на квартиру не можуть вважатись належними доказами у розумінні ст. 58 ЦПК України.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

На сторони покладено обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (стаття 60 ЦПК України).

У зв'язку з недоведеністю вимог про визнання права власності на 2/3 частини квартири, не підлягають задоволенню і вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 25 березня 2013 року відповідачу.

Разом з тим, рішення суду в частині відмови в позові про витребування 2/3 частин квартири ухвалене з додержанням вимог закону.

За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося у не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 ЦК України.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог і вирішення питання щодо судових витрат підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові за недоведеністю. В решті рішення суду необхідно залишити без змін.

Документально підтверджені судові витрати ОСОБА_1 по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 1077 грн 67 коп підлягають стягненню на її користь з ОСОБА_4 на підставі ч. 1 і ч. 5 ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 липня 2016 року в частині задоволення позовних вимог і вирішення питання щодо судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності на 2/3 частини квартири відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору у сумі 1077 грн 67 коп (одна тисяча сімдесят сім грн 67 коп).

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий/підпис/О.І. Талалай

Суддя/підпис/А.П. Корніюк

Суддя /підпис/І.В. Пєнта

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.І.Талалай

___________________________________________________________________

Головуючий в першій інстанції Логінова С.М. Провадження № 22-ц/792/1700/16

Доповідач Талалай О.І. Категорія 2, 5