"12" грудня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
Головуючого - судді Астахової О.О.,
при секретарі: Швидкій Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -
В забезпечення виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 18.04.2008 року укладено договір поруки №198837 відповідно до умов якого ОСОБА_2, як поручитель зобов'язується відповідати за невиконання ОСОБА_1 своїх зобов'язань за кредитним договором.
Свої зобов'язання позивач виконав в повному обсязі надавши відповідачу ОСОБА_1 кредит в обумовленому договором розмірі, натомість відповідач здійснює свої зобов'язання не належним чином, в результаті чого утворилась вказана заборгованість.
Оскільки досудове врегулювання спору виявилось неможливим, позивач змушений звернутись з даним позовом до суду.
У судове засідання сторони не з»явились, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.
Від представника позивача надійшла заява з проханням проводити розгляд справи у її відсутність. Зі змісту заяви убачається, що позивач позов підтримує та просить суд його задовольнити виходячи з доводів, якими обогрунтовується позовна заява. Проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує.
Відповідачі про причини неявки суд не повідомили. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Із заявами про розгляд справи у їх відсутність до суду не звертались. Процесуальним правом надати письмові пояснення по суті предмету спору не скористались. Документів, що підтверджують поважність причин їх відсутності суду не надано.
Згідно із ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати і вирішувати справу відповідно до вимог ст.ст. 224, 225 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
З метою забезпечення виконання зобов'язання між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки №198837 від 18.04.2008 року, відповідно до умов якого ОСОБА_2 як поручитель зобов'язується відповідати за невиконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором. (а.с. 37-38).
Факт виплати АКІБ «УкрСиббанк» та отримання відповідачем ОСОБА_1 коштів в розмірі 105000,00 доларів США, що за курсом НБУ на день виплати (5,05 грн.) становило 530250,00 грн., підтверджується випискою по рахунку НОМЕР_2, який відкритий ОСОБА_1 (а.с. 40).
Відповідно до Статуту ПАТ «УкрСиббанк», рішенням Загальних зборів акціонерів від 27 жовтня 2009 року назву Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» змінено на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (а.с. 8-9).
Таким чином, позивач свої зобов»язання виконав в повному обсязі відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору. Проте, як убачається із розрахунку заборгованості відповідач виконувала свої зобов»язання не належним чином, внаслідок чого станом на 28.07.2016 року у неї перед банком утворилась заборгованість за кредитом та процентах у розмірі 107 758,51 доларів США, пеня - 224 486,10 грн.
Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлене цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За змістом статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За положеннями ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно із п. 4.1. кредитного договору, за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит Відповідач ОСОБА_1 сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченої заборгованості, розрахованої за кожен день прострочення платежу.
Оскільки відповідач не надав доказів оплати заборгованості за означеним кредитним договором, суд приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь позивача заборгованість відповідно до наданого позивачем розрахунку у розмірі 107 758,51 доларів США- за кредитом та процентах, а також пеня - 224 486,10 грн.
Перевіряючи доводи позивача про солідарний обов»язок поручителя - ОСОБА_2 за невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору, суд виходить з наступного.
Як установлено судом, боржник ОСОБА_1 а відтак і поручитель ОСОБА_2 взяли на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 19.04.2038 року. Пунктом 1.1.1. кредитного договору визначено порядок погашення кредиту та відсотків за його користування. Пункт 1.3.4 визначає строк сплати кредиту та процентів з 01 по 18 число кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані Банком такі проценти, згідно з графіком погашення кредиту.
Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.
Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.
Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
Як убачається із розрахунку заборгованості по кредитному договору, перше прострочення платежу відбулось 18.07.2014 року. (а.с.47). Тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя з урахуванням того, що умови договору поруки від 18.04.2008 року про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України.
У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.
З матеріалів справи убачається, що позичальник своїх зобов'язань за договором належним чином не виконував, починаючи з квітня 2014 року порушила умови договору щодо строків та суми повернення грошових коштів, в результаті чого у неї утворилась заборгованість (а.с.47-53). З позовом до суду Банк звернувся 02.08.2016 року (а.с.54). Досудова вимога на адресу відповідачів направлялась 18.03.2016 року (а.с.41,42).
За таких обставин у позивача виникло право пред'явити вимогу до поручителя ОСОБА_2 про виконання порушеного зобов'язання боржника ОСОБА_1 щодо повернення кредиту, починаючи з 18 квітня 2014 року, протягом наступних 6 місяців.
Таким чином, відповідно до положень ч. 4 ст. 559 ЦК України договір поруки є припиненим.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог до поручителя ОСОБА_2
Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.
Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Як убачається із матеріалів позивач має відповідну дозвільну документацію на здійснення валютних операцій (а.с. 7-13) та просить про стягнення боргу по кредиту та відсоткам у валюті зобов»язання.
Таким чином, грошова сума заборгованості за кредитним договором по кредиту та відсоткам підлягає стягненню у доларах США, що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України у постанові від 24 вересня 2014 року у справі №6-145цс 14.
З огляду на означене, оскільки відповідачі порушили зобов'язання встановлені кредитним договором, доказів своєчасної та повної оплати заборгованості за кредитним договором до суду не надано, договір поруки є припиненим, у Банку наявна ліцензія на здійснення операцій з валютними цінностями, суд розглядаючи заяву в межах заявлених вимог, дійшов до висновку про наявність законних підстав для часткового задоволення позовних вимог, а саме щодо стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості по кредиту та процентах у розмірі 107 758,51 доларів США, пені - 224 486,10 грн.
Крім того, на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог понесені останнім судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 43 478,27 грн.
Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 10, 11, 58, 61, 88, 208, 209, 212-215, 218, 223-227, 294 ЦПК України, ст.ст. 512, 525, 526, 530, 533, 554, 559, 612, 615, 625, 629, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, суд,-
Позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості- задовольнити.
В іншій частині - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити заочне рішення до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва, шляхом подання апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

С у д д я :