Справа № 283/2960/15-ц
Провадження №2/283/114/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

16 вересня 2016 року м. Малин

Малинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Міхненка С.Д.

секретаря Ільніцької С.В.

за участю позивача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Малині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю « Страхової компанії « Укоопгарант » про стягнення страхового відшкодування в розмірі 7160,41 грн., моральної шкоди в розмірі 10 тис. грн., інфляційних втрат в розмірі 7479,76 грн., трьох процентів річних в розмірі 1389,51 грн., пені в розмірі 16905,72 грн., збитків, повязаних з поїздками для отримання розширеної довідки з ДАІ в розмірі 1000 грн., витрат повязаних з залученням експерта в розмірі 2 тис. грн., витрат , повязаних з доставкою автомобіля в розмірі 488,43 грн. та судові витрати в розмірі 487,20 грн. ,-

ВСТАНОВИВ :

28 грудня 2015 року позивач звернувся з позовом до Страхової компанії « Укоопгарант » та ОСОБА_2 про стягнення з Страхової компанії « Укоопгарант » страхового відшкодування в розмірі 7160,41 грн., моральної шкоди в розмірі 10 тис. грн., збитків повязаних з поїздками для отримання розширеної довідки з ДАІ в розмірі 1000 грн.., інфляційних втрат, трьох процентів річних та пені в розмірі, визначеному станом на день ухвалення рішення та з ОСОБА_2 майнову шкоду в розмірі 510 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 250 грн.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали до суду заяву про визнання мирової угоди та мирову угоду та просили суд визнати мирову угоду.

Ухвалою суду від 14 квітня 2016 року визнано мирову угоду, провадження у справі в частині вимог до ОСОБА_2 закрито.

В судовому засіданні позивач позов підтримав повністю.

Пояснив, що 17 квітня 2009 року між сторонами укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № 30/2009 .

Відповідно до умов договору був застрахований автомобіль НОМЕР_1.

20 березня 2010 року сталась дорожньо транспортна пригода внаслідок якої застрахований автомобіль під керуванням водія ОСОБА_1 був пошкоджений. Винним в даній ДТП визнано ОСОБА_2

Позивач на виконання умов договору 22 березня 2010 року особисто подав заяву до СК « Укоопгарант » в якій повідомив про настання страхового випадку та надав документи, що підтверджують наявність пошкодження автомобіля, зроблених спеціалістами СТО АФ ОСОБА_3 Авто та є підставою для виплати страхового відшкодування.

Представник страхової компанії ОСОБА_4 повідомила позивачеві, що наданих матеріалів достатньо для страхової виплати.

Однак на даний час, страхове відшкодування в розмірі 7160,41 грн. за договором не виплачено.

На поїздку у відділення ДАІ для отримання розширеної довідки про обставини ДТП позивачем було сплачено 1000 грн.

Неправомірним діями відповідача, які полягають у тривалій невиплаті страхового відшкодування ОСОБА_1 завдана моральна шкода, яку він оцінює у розмірі 10 тис. грн.

У відповідності до ст.625 ЦК України відповідач також повинен виплатити позивачу інфляційні втрати, три відсотки річних.

За порушення пункту 4.1 договору передбачено нарахування пені в розмірі 0,1 відсоток за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування.

За проведення автотоварознавчої експертизи ОСОБА_1 сплатив кошти в розмірі 2 тис. грн., а також придбав пальне на суму 488,43 грн. для доставки автомобіля експерту.

Вважає безпідставним посилання представника відповідача на пропуск ним строку позовної давності для звернення до суду, так як попередньо, 14 березня 2013 року, Міжнародне товариство прав людини Українська секція зверталося в інтересах позивача до Малинського районного суду, однак дана заяву ухвалою суду від 11 грудня 2014 року залишена без розгляду.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином.

В попередніх судових засіданнях позов не визнав повністю. Не заперечив, що між сторонами 17 квітня 2009 року був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № 30/2009, відповідно до умов договору застрахованим автомобілем є автомобіль НОМЕР_1.

22 березня 2010 року позивач особисто звернувся до відповідача з заявою про страховий випадок.

Наступного дня , 23 березня 2010 року страхова компанія звернулася до ОСОБА_1 з листом № 23/1 в яком пропонувала визначити місце та час огляду пошкоджень транспортного засобу для складання акту .

Однак позивач 24 березня 2010 року віддав свій автомобіль для ремонту на СТО ОСОБА_3, а 26 березня 2010 року відповідно до акту виконаних робіт оплатив ремонт автомобіля в сумі 5409,82 грн.

Так як ремонт автомобіля здійснено без участі представника страхової компанії, а також, що на момент ДТП пригоди, яка сталася 20 березня 2010 року, автомобіль мав пошкодження, що були отриманні під час ДТП, яка сталася 26.01.2010 року, тому у виплаті страхового відшкодування було відмовлено.

Також вважає , що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як встановлено судом, позивачу на праві власності належить автомобіль НОМЕР_1. ( а.с.171 )

17 квітня 2009 року між ОСОБА_1 та Товариством з додатковою відповідальністю « Страхова компанія « Укоопгарант » укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 30/2009.

Відповідно до умов вказаного договору, застрахованим транспортним засобом є автомобіль НОМЕР_1. Строк дії договору по 21 квітня 2010 року.

Згідно з п.1.1. Договору Страховик зобовязується відшкодувати збитки за втрату або пошкодження транспортного засобу.

Пунктом 2.1. Договору страхова сума визначена у розмірі 68700 грн. ( а.с. 172).

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України від 7 березня

1996 року № 85/96-ВР « Про страхування» (далі Закон № 85/96-ВР) страховий випадок це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обовязок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно зі статтею 16 цього Закону договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобовязання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до умов Договору добровільного страхування наземного транспорту № 30/2009, укладеного між сторонами, страхове відшкодування виплачується на підставі таких документів: письмової заяви Страхувальника про виплату страхового відшкодування, довідки ДАІ про обставини ДТП, копії постанови про порушення ( закриття ) кримінальної справи за фактом крадіжки або викраденням транспортного засобу , акта автотоварознавчої експертизи щодо розміру матеріального збитку завданого транспортному засобу , страхового акту.

Розмір завданої шкоди Страхувальнику визначається експертом або аварійним комісаром.

20 березня 2010 року сталась дорожньо транспортна пригода внаслідок якої автомобіль НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 був пошкоджений. Винним в даній ДТП визнаний ОСОБА_2 ( а.с.28).

23 березня 2010 року позивач звернувся із заявою про ДТП до відділення поліції.

За даною заявою була складена довідка про дорожньо транспортну пригоду. ( а.с. 7).

Також 22 березня 2010 року ОСОБА_1 особисто звернувся до відповідача та повідомив про страховий випадок.

Дані обставини не заперечуються сторонами по справі.

Листом від 06 серпня 2010 року відповідач відмовив позивачеві у виплати страхового відшкодування з тих підстав, що ремонт автомобіля був проведений без участі представника страхової компанії. ( а.с. 136).

За клопотання позивача судом була призначена та проведена судова автотоварознавча експертиза.

Відповідно до висновку експерта від 22 липня 2016 року ( а.с. 206), сума матеріального збитку заподіяна власнику автомобіля НОМЕР_1 ОСОБА_1 внаслідок ДТП , що сталася 20.03.2010 року складає 5293,25 грн.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона зобов'язується у разі настання певної події виплатити другій стороні або іншій особі, визначеній у договорі, страхову суму, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Частиною першою статті 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором.

Тому суд приходить до висновку, що відмова відповідача у виплаті страхового відшкодування позивачеві є необґрунтованою та такою, що суперечить чинному законодавству, оскільки судом з достовірністю було встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу марки «« DAEWOO Lanos » завдані механічні пошкодження.

Відмовивши позивачеві у виплаті страхового відшкодування відповідач також не виконав свій обовязок по проведенню експертного дослідження пошкодженого транспортного засобу позивача, що підтвердив в судовому засіданні представник відповідача.

Посилання представника , що на момент ДТП, яка сталася 20 березня 2010 року, автомобіль позивача мав інші пошкодження внаслідок ДТП, що сталася у січні 2010 року, не підтверджуються жодними доказами.

Тому суд, враховуючи висновок експерта від 03 серпня 2016 року, визначає розмір страхового відшкодування в розмірі 5293,25 грн.

Оскільки зобов'язання страховика у разі настання страхового випадку зводяться до здійснення страхової виплати, то таке зобов'язання є грошовим, страховик несе відповідальність, передбачену статтею 625 ЦК України..

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (страховика) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитору (застрахованої особи) від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору (застрахованій особі).

Дане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від11 березня 2015 року, у справі № 6-126цс14.

Суд вважає, що строк прострочення грошового зобовязання з виплати страхового відшкодування необхідно рахувати з 22 серпня 2016 року, оскільки висновок експерта від 03 серпня 2016 року, яким визначено розмір завданого збитку, був отриманий відповідачем 16 серпня 2016 року, а умовами договору добровільного страхування наземного транспорту № 30/2009 від 17 квітня 2009 року передбачено, що страховик зобовязаний при настанні страхового випадку виплатити страхове відшкодування не пізніше 5 робочих днів з моменту підписання страхового акту.

Тому з відповідача, виходячи з суми простроченого грошового зобовязання 5293,25 грн. підлягають стягненню три відсотки річних за період з 22 серпня 2016 року по 16 вересня 2016 року в розмірі 11,31 грн. Інфляційні втрати за даний період відсутні.

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що у випадку затримки виплати страхового відшкодування страхувальнику виплачується пеня в розмірі 0,1 відсоток за кожен день затримки, а тому розмір пені за період затримки з 22 серпня 2016 року по 16 вересня 2016 року судом визначається в розмірі 137,62 грн.

З відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати, повязані із залученням експерта в розмірі 2 тис. грн.

В частині вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 10 тис. грн. слід відмовити, так як умовами договору, укладеного між сторонами, не передбачено можливість відшкодування даної шкоди.

Також не підлягають задоволенню вимоги про відшкодування збитків, повязаних з поїздками для отримання розширеної довідки з ДАІ в розмірі 1000 грн. та витрат, повязаних з доставкою автомобіля в розмірі 488,43 грн., оскільки дані витрати у відповідності до статті 81 ЦПК України не відносяться до судових витрат .

Крім того, суд стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені 487,20 гривень судового збору.

Враховуючи викладене , керуючись ст.ст.3,11,60,61,88,213,214,215 ЦПК України, на підставі Закону України « Про страхування », суд, -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково .

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю « Страхової компанії « Укоопгарант » на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 5293,25 грн., три проценти річних в розмірі 11,31 грн., пеню в розмірі 137,62 грн., витрат, повязаних із залученням експерта в розмірі 2 тис. грн. та витрат на оплату судого збору в розмірі 487,20 грн.

В решті позову відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Житомирської області через Малинський районний суд шляхом подання в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Суддя: ОСОБА_5