АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/1737/2016 Головуючий у суді першої інстанції - Васалатій К.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Крижанівська Г.В.,

секретар Троц В.О.,

за участю:

представників позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа: головний державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Білан Юлія Станіславівна про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_7, третя особа: головний державний виконавець ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві Білан Ю.С. про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів.

В обґрунтування заявлених вимог вказувала, що з 24.07.2000 за рішенням Мінського районного суду м. Києва з ОСОБА_7 на її користь проводиться стягнення аліментів на утримання ОСОБА_9 1996 р.н. у розмірі ј частини від усіх доходів відповідача, який більше десяти років ухиляється від сплати аліментів та має заборгованість станом на 30.03.2014 у сумі 80 307,53 грн. а тому, у відповідності з вимогами ст. 196 СК України, з останнього підлягає стягненню пеня у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, що становить 784 038,54 грн. за період із липня 2000 року по квітень 2014 року (заява про збільшення позовних вимог, Т.2, а.с. 36-38).

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25.11.2015 в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 700 792 грн. Вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, зокрема судом проігноровано те, що ОСОБА_7 був обізнаний про наявність судового рішення щодо стягнення з нього аліментів, мав дохід від підприємницької діяльності, який приховував від державного виконавця та мав заборгованість зі сплати аліментів.

В судовому засіданні представники позивача підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просили її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю та необґрунтованістю і просив рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене з дотриманням вимог закону.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явились з судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з відсутності вини відповідача у виникненні заборгованості по сплаті аліментів, у зв'язку з невірним обрахунком її розміру, а також, після визначення остаточного розміру заборгованості, сплату її відповідачем у повному обсязі.

Вказані висновки суду ґрунтуються на фактичних обставинах справи та вимогах закону, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.07.2000 за рішенням Мінського районного суду м. Києва з ОСОБА_7 на її користь проводиться стягнення аліментів на утримання ОСОБА_9 1996 р.н. у розмірі ј частини від усіх доходів відповідача, щомісячно, починаючи з 14.07.2000 до повноліття дитини.

Довідкою-розрахунком заборгованості по аліментам № 3655 від 04.03.2015 за періоди з 14.07.2000 по 30.01.2010 та з 01.05.2013 по 30.04.2014 державним виконавцем визначено, що розмір заборгованості по аліментах становить 20 563 грн. 21 коп.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 10.07.2015 задоволено скаргу ОСОБА_7 та зобов'язано ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві внести зміни у довідку-розрахунок заборгованості по аліментам № 3655 від 04.03.2015 за періоди з 14.07.2000 по 30.01.2010 та з 01.05.2013 по 30.04.2014 та з урахуванням внесених змін визначити загальну суму заборгованості по аліментам у розмірі 14 903 грн. 46 коп.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08.09.2015 відхилено апеляційну скаргу ОСОБА_6, а ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 10.07.2015 залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.11.2015 відхилено касаційну скаргу ОСОБА_6, а ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 10.07.2015 та Апеляційного суду м. Києва від 08.09.2015 залишено без змін.

На виконання рішення суду державним виконавцем проведено перерахунок заборгованості, з урахуванням проведених відповідачем виплат, і визначено, що заборгованість по аліментам станом на 24.04.20014 відсутня (Т.2, а.с. 112-214).

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у статті 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості по аліментам, оскільки, у зв'язку з невірним обрахунком розміру заборгованості державними виконавцями і наявності спору з приводу розміру заборгованості, не можливо було визначити дійсний розмір сум аліментів, необхідних до сплати, тобто відсутні підстави для твердження про свідоме ухилення відповідача від сплати аліментів за відсутності правильного обрахунку розміру аліментів.

При цьому, слід наголосити, що після визначення судом розміру заборгованості і її перерахунку державним виконавцем, відповідачем одразу була погашена сума заборгованості, що не заперечується сторонами.

Таким чином, виходячи зі змісту ст. 196 СК України, суд відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду і залежно від утворення заборгованості вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки.

З вищенаведених підстав доводи апеляційної скарги про наявність вини відповідача у виникненні заборгованості по аліментам та, як наслідок, наявність підстав для стягнення неустойки, не ґрунтуються на фактичних обставинах справи, наявних в ній доказах та вимогах закону.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апелянта про неврахування при розрахунку заборгованості доходу відповідача від підприємницької діяльності, оскільки такі обставини були встановлені після ухвалення судового рішення про перерахунок розміру заборгованості та після ухвалення оскаржуваного рішення суду і можуть бути підставою для донарахування державним виконавцем аліментів з урахуванням виявлених доходів відповідача від підприємницької діяльності, які раніше не були відомі.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа: головний державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Білан Юлія Станіславівна про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

Г.В.Крижанівська