Справа № 305/405/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 липня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах

апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючої Боднар О.В.,

суддів Мацунича М.В., Ігнатюка Б.Ю.,

за участі секретаря Кухти М.В.,

позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рахівського районного суду від 25 квітня 2016 року справу за позовом ОСОБА_1 до завідуючої Рахівською державною нотаріальною конторою Пріц Олени Іванівни про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та скасування постанови, -

у с т а н о в и л а :

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до завідуючої Рахівською держнотконторою Пріц О.І., в якому просив:

-визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті його матері ОСОБА_4, на три місяці після набрання рішенням суду законної сили,

-скасувати постанову завідуючої Рахівської держнотконтори Пріц О.І. від 23 лютого 2016 року № 19,

-стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 1 000,00 грн. на витрати по сплаті судового збору, друкування та виготовлення ксерокопій.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його батька ОСОБА_5, все нерухоме майно, зокрема, житловий будинок із господарськими спорудами та земельна ділянка, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1, автоматично перейшло у власність його матері ОСОБА_4.

Після смерті матері, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, він разом із своєю сестрою зверталися до Рахівської держнотронтори з вимогами про оформлення права на спадщину, проте їх вимоги залишися без задоволення.

На даний час, все зазначене майно належить йому, оскільки всі інші сестри та брат померли.

Звернувшись 09 лютого 2016 року із заявою на ім'я державного нотаріуса Рахівської держнотконтори про видачу йому документів, що стосуються спадщини за його померлими батьками, отримав постанову нотаріуса про відмову у видачі йому свідоцтва про право на спадщину.

Рішенням Рахівського районного суду від 25 квітня 2016 року (а.с. 37-39) у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі (а.с. 47-50) ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції як незаконне та необґрунтоване та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та скасування постанови, та стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 3 000,00 грн. на витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, на друкування та виготовлення ксерокопій.

Доводи апеляційної скарги аналогічні наведеному ним при зверненні з позовом. Крім того, зазначає, що суд першої інстанції не дослідив обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, не звернув увагу на зміст заяви, з якою він звертався до Рахівської держнотконтори.

Він є єдиним спадкоємцем зазначеного майна, і як на час смерті батьків так і на сьогоднішній день проживає у будинку по АДРЕСА_1.

Розглянувши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд визнав, що скарга підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що будинок по АДРЕСА_1 належав на праві спільної сумісної власності батькам позивача на підставі свідоцтва про право власності від 09 лютого 1998 року, виданого на підставі рішення виконкому Рахівської міської ради народних депутатів від 30 січня 1998 року № 151 (а.с. 23-24). Зазначене свідоцтво на час розгляду справи ніким не оспорено, є чинним і відповідно щодо цього свідоцтва діє презумпція його правомірності.

Позивач на час смерті своїх батьків проживав і до теперішнього часу проживає у вказаному будинку, використовує прилеглу до нього земельну ділянку, що стверджується довідкою виконкому Рахівської міської ради № 797 від 07 квітня 2016 року та даними його паспорту щодо прописки, а тому відповідно до вимог ст.ст.548, 549 ЦК УРСР чинного на час відкриття спадщини, важається таким, що прийняв спадщину (а.с. 15, 30).

За таких обставин, суд першої інстанції, правильно дійшов висновку, що визначення додаткового строку для прийняття спадщини є недоцільним, оскільки позивач вже реалізував своє право на прийняття спадщини, у зв'язку з чим відмовив ОСОБА_1 у вимозі про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Проте, не можна погодитися з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для скасування постанови нотаріуса.

Як вбачається із змісту заяви позивача (а.с. 16-17), 09 лютого 2016 року він звернувся до державного нотаріуса Рахівської держнотконтори Пріц О.І., в якій просив, за наявності підстав, видати йому копії документів, які стосуються спадщини за померлими батьками ОСОБА_5 та ОСОБА_4, що проживали по АДРЕСА_1.

У заяві також зазначав, що після смерті матері він зі своєю сестрою зверталися до держнотконтори із заявами про прийняття спадщини за померлою ОСОБА_4 На даний час у нього відсутня інформація про те, які саме правовстановлюючі документи на спадкове майно знаходяться в архіві держнотконтори, зокрема, витяг про реєстрацію у спадковому реєстрі.

У відповідь на заяву позивача, завідуюча Рахівською держнотконторою Пріц О.І., оскаржуваною постановою від 23 лютого 2016 року № 19 відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку із неможливістю визначення кола спадкоємців.

Згідно з п.3 ч.1 ст.34 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), нотаріуси крім вчинення інших нотаріальних дій, також видають свідоцтва про право на спадщину.

Порядок видачі свідоцтва про право на спадщину врегульовано главою сьомою Закону та главою десятою Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок).

Згідно з п.2.1 глави 10 Порядку нотаріусом заводиться спадкова справа за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів.

Відповідно до п.4.11. глави 10 Порядку для спадкоємця, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, заява про видачу свідоцтва про право на спадщину є первинним документом, на підставі якого заводиться спадкова справа. При цьому нотаріус має виконати всі дії, які передбачені цим Порядком.

Відповідно до ст.67 Закону свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

Свідоцтво про право на спадщину видається після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою ст.1270 і ст.1276 Цивільного кодексу України, - не раніше зазначених у цих статтях строків.

Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена.

Згідно з ст.68 Закону нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна.

Як встановлено судом, та не заперечується сторонами, позивач є таким, що прийняв спадщину.

Звертаючись із заявою, у відповідь на яку нотаріусом була винесена оскаржувана постанова, позивач не просив видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом, а просив видати йому документи, що стосуються спадкового майна.

Крім того, ст.49 Закону не передбачає такої підстави для відмови у вчиненні нотаріальної дії (в даному випадку видачі свідоцтва про право на спадщину) як неможливість визначення кола спадкоємців.

За таких обставин, оскаржувана постанова не може вважатися правомірною, винесеною нотаріусом відповідно до вимог Закону та Порядку та підлягає скасуванню.

Отже, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимоги позивача про скасування постанови державного нотаріуса підлягає скасуванню, а позов в цій частині - задоволенню.

Також позивачем була заявлена вимога про стягнення матеріальної шкоди. При цьому звертаючись із позовом позивач просив стягнути 1 000,00 грн., а в апеляційній скарзі просив стягнути вже 3 000,00 грн.

Заявлена позивачем сума є недоведеною, тому у задоволенні вказаної вимоги також обґрунтовано було відмовлено судом першої інстанції.

Відповідно до ст.309 ЦПК України неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права є підставами зміни чи скасування рішення.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.309, 314, 316, 319 ЦПК України, ст.ст.34, 49, 67, 68 Закону України «Про нотаріат», глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, колегія суддів, -

р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рахівського районного суду від 25 квітня 2016 року в частині відмови у задоволенні позову про скасування постанови державного нотаріуса Рахівської державної нотаріальної контори Пріц Олени Іванівни від 23 лютого 2016 року № 19, скасувати.

Позов в цій частині задовольнити.

Скасувати постанову державного нотаріуса Рахівської державної нотаріальної контори Пріц Олени Іванівни від 23 лютого 2016 року № 19.

В решті рішення Рахівського районного суду від 25 квітня 2016 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

с у д д і :

Мацунич М.В. Боднар О.В. Ігнатюк Б.Ю.