Ухвала

іменем україни

21 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,

Писаної Т.О., ПоповичО.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення коштів; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про зобов'язання вчинити дії, за касаційними скаргамипублічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» та ОСОБА_3 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів.

Наобґрунтування своїх вимог посилалось на те, що 26 серпня 2011 року між банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір б/н, згідно з яким позивач надав відповідачеві кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору у відповідача утворилась заборгованість, яка станом на 30 червня 2015 року складала 58 046 грн 09 коп., яка складається із: заборгованості за сумою кредиту - 22 853 грн 97 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом - 30 477 грн 10 коп., заборгованості за пенею та комісією - 1 474 грн 73 коп., а також штрафи, відповідно до договору - 500 грн штраф (фіксована частина) та 2 740 грн 29 коп. (процентна складова).

Враховуючи вищевикладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути вказану суму заборгованості на користь банку з відповідача.

ОСОБА_3 звернулась до суду з зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про зобов'язання вчинити дії.

На обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 09 грудня 2013 року з її карткового рахунку невідомою особою незаконно було перераховано кошти у розмірі 9 500 грн та 12 500 грн, а всього на 22 000 грн на інший картковий рахунок, відкритий у ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім'я ОСОБА_4 Зазначала, що того ж дня вона звернулася до банку з відповідною заявою, а 10 грудня 2013 року до Самарського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, оскільки з її рахунку неправомірно була переказана сума коштів невідомій особі.

Враховуючи викладене, ОСОБА_3 просила зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк» відновити залишок коштів на її картковому рахунку № 5168 7423 0677 3197 за договором від 26 серпня 2011 року б/н до того стану, у якому він був на 09 грудня 2013 року перед виконанням незаконних операцій з переводу грошових коштів у розмірі 9 500 грн та 12 500 грн.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2016 року, у задоволенні позовів ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» та передати справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції, у іншій частині рішення судів залишити без змін, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позову до ПАТ КБ «ПриватБанк» та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги, у іншій частині рішення судів залишити без змін, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Касаційні скарги підлягають відхиленню з таких підстав.

Судом встановлено, що 26 серпня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено договір б/н, відповідно до умов якого банк надав відповідачеві кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

На підставі заяви ОСОБА_3 26 серпня 2011 року було відкрито рахунок та оформлено кредитну картку № НОМЕР_1, про що свідчить відмітка у заяві клієнта в розділі «Відмітки банку».

Звертаючись до суду з позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» обґрунтовувало позовні вимоги тим, що у встановлені договором строки, відповідач зобов'язання не виконала, у зв'язку з чим станом на 30 червня 2015 року, згідно з розрахунком банка та виписки з рахунку, утворилася заборгованість у сумі 58 046 грн 09 коп., яка складається із: заборгованості за сумою кредиту - 22853 грн 97 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом - 30 477 грн 10 коп., заборгованості за пенею та комісією - 1 474 грн 73 коп., а також штрафи, відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500 гривень штраф (фіксована частина) та 2 740 грн 29 коп. (процентна складова).

Також встановлено, що 09 грудня 2013 року з карткових рахунків ОСОБА_3 № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, які між собою пов'язані, невідомою особою незаконно було перераховано кошти в розмірі 9 500 грн та 12 500 грн, а всього на 22 000 грн на інший картковий рахунок відкритий у ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім'я ОСОБА_4, що підтверджується дублікатами квитанцій та виписками з карткових рахунків.

10 грудня 2013 року ОСОБА_3 звернулася до Самарського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області з приводу шахрайства, що підтверджується заявою ЄО № 7665.

Листом від 22 січня 2014 року вих. № 20.1.0.0.0./7-20131209/3864 банком надана відповідь на звернення ОСОБА_3, в якому рекомендується звернутися до правоохоронних органів.

22 січня 2014 року вдруге, та 24.01.2014 року втретє ОСОБА_3 звернулася до банку з заявами призупинити нарахування процентів та штрафів за кредитним договором, однак 27 січня 2014 року за вих. № 20.1.0.0.0./7-20140122/1521 та № 20.1.0.0.0./7- 20140124/1551 отримала відповіді, що банк не має можливості виконати відповідні вимоги.

Листом від 19 червня 2014 року слідчим СВ Самарського РВ ДМУ повідомлено ОСОБА_3 про те, що відомості про кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000080 від 12 січня 2014 року та вона являється потерпілою.

ОСОБА_3 повідомила банк про порушення кримінального провадження, що підтверджується листом від 25 липня 2014 року.

05 травня 2015 року за вих. № 50/6-Г-220 Рівненським MB УМВС України в Рівненській області повідомлено ОСОБА_3 про те, що кримінальне провадження за ознаками злочину ч. 1 ст. 190 КК України надійшло до відділу у порядку підслідності та проводяться всі необхідні розшукові дії для повного, всебічного досудового розслідування. Про закінчення досудового розслідування буде повідомлено додатково.

На запит суду ПАТ КБ «ПриватБанк» надано засвідчену копію висновку внутрішнього службового розслідування, в якому зазначено - комп'ютер відповідача був уражений шкідливим програмним забезпеченням, що здійснює приховане переправлення запитів на спеціальний шахрайський інтернет-ресурс. Логіка шахрайської схеми наступна: налаштування мережі персонального комп'ютера клієнта змінені таким чином, що всі запити проходять через шахрайський проксі-сервер. Запити на домен «Приват 24», «ПриватБанку» переправляються на сервер шахраїв, з метою подальшої обробки.

Керуючись ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. п. 6.1, 6.2 Постанови Правління Національного Банку України від 30 квітня 2010 № 223 «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів» (далі - Постанова) користувач зобов'язаний використовувати спеціальний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це законі права або повноважень. Держатель зобов'язаний надійно зберігати спеціальний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним.

Згідно з п. 6.4 Постанови користувач зобов'язаний негайно повідомити емітента або визначену ним юридичну особу про втрату спеціального платіжного засобу в порядку та формі, установлених договором. В іншому разі емітент не несе відповідальності за платіжні операції, ініційовані за допомогою цього спеціального платіжного засобу, до отримання такого повідомлення, якщо інше не встановлено договором.

Так п. 1.1.2 Умов та правил надання банківських послуг передбачено права та обов'язки клієнта.

В свою чергу ПАТ КБ «ПриватБанк» видав ОСОБА_3 кредитну картку, якою вона користувалася.

Пунктом 1.1.2.1.1 Умов та правил, надання банківських послуг передбачені обов'язки клієнта, згідно яких клієнт зобов'язаний інформувати Банк, а також правоохоронні органи за фактом втрати карти, стікера PayPass, ПІНу, сім-карти мобільного телефону або отримання звістки про їх незаконне використання. При настанні вищевказаних випадків необхідно звернутися у відділення банку, або за телефоном 8-800-500-00-30 (безкоштовно).

Судами встановлено, що ОСОБА_3 зазначені умови договору виконала, оскільки жодних кодів чи паролів нікому не повідомляла, і зрозумівши, що кошти з її картки викрадені, вона як добросовісний користувач, того ж дня звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з проханням заблокувати карту та відмінити грошовий переказ.

Окрім цього, як встановлено, ОСОБА_3 неодноразово зверталася до ПАТ КБ «Приватбанк» з заявами призупинити нарахування процентів та штрафів за кредитним договором, але банк відповів, що не має можливості виконати відповідні вимоги, про що свідчать відповіді банку на листи ОСОБА_3

Позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» не заперечувалось, що ОСОБА_3 не вчиняла будь-які розрядження про списання грошових коштів із своїх рахунків, також будь-які дії, що могли б призвести до списання грошових коштів, що підтверджується листом банку на адресу ГУМВС України в Дніпропетровській області від 20 грудня 2013 року за № 3.16.0.0.0/4-34748, а висновком внутрішнього службового розслідування ПАТ КБ «Приватбанк» підтверджено, що комп'ютер відповідача був уражений шкідливим програмним забезпеченням, що виробляє приховане переправлення запитів на спеціальний шахрайський інтернет-ресурс.

Також, СВ Рівненського МВ УМВС України в Рівненській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000080, розпочатого 12 січня 2014 року за фактом шахрайства вчиненого стосовно ОСОБА_3 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

На підставі належним чином оцінених у справі доказів (ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України) суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що відповідач ОСОБА_3 свої обов'язки, передбачені умовами договору виконала в повному обсязі, твердження про розголошення відомостей про логін та паролі доступу до ПК «Приват24» жодним чином не доведені, проте ПАТ КБ «ПриватБанк» безпідставно продовжує нараховувати відсотки на викрадені з карткового рахунку відповідача кошти.

Пунктом 1.1.3.1 Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» передбачені обов'язки банку.

Відповідно до яких (п. 1.1.3.1.7) у випадку виникнення Овердрафту або отримання усного або письмового повідомлення держателя або довіреної особи, переданого в порядку передбаченому правилами, про втрату/крадіжку картки або про можливість несанкціонованого використання картки третіми особами, - забезпечити призупинення розрахунків з використанням картки.

Керуючись ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, позивальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Отже, правильними є висновки судів про те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не надає відповідачу кредитних коштів, якими вона могла користуватися, а відтак і не може нараховувати відсотки на такі кошти.

Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Розглядаючи позови в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, у відповідності до вимог ст. 11 ЦПК України, оцінюючи їх в сукупності та аналізуючи зміст наведених вище норм права, суди встановивши, що грошові кошти з карткового рахунку перераховані іншій особі неправомірно та стали об'єктом кримінального злочину, дійшли обґрунтованого висновку, що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню положення ч. 1 ст. 1073 ЦК України, яким передбачено обов'язок банку у разі безпідставного списання грошових коштів з рахунку клієнта зарахувати на цей рахунок відповідну суму, оскільки передбачений вказаною правовою нормою обов'язок банку виникає у разі, коли саме банком здійснено таке безпідставне списання грошових коштів. Як наслідок, обґрунтованим є висновок і про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення кредитної заборгованості, оскільки як встановлено судами, ОСОБА_3 не отримувала наявні на її картковому рахунку кошти та їх не використовувала.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено порушення норм процесуального та матеріального права, які давали б підстави для скасування оскаржуваних судових рішень, а тому касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

В.М.Коротун

Т.О. Писана

О.В.Попович