АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5514/16 Справа № 189/2548/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Лукінова К. С. Доповідач - Куценко Т.Р.
Категорія 48
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 серпня 2016 року м. Дніпро

03 серпня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого Куценко Т.Р.

суддів Волошина М.П., Демченко Е.Л.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

на рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Сектор з питань усиновлення служби у справах дітей Покровської районної державної адміністрації, Відділ державної виконавчої служби Покровського районного управління юстиції про визначення місця проживання дитини та припинення стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 у листопаді 2015 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини та припинення стягнення аліментів /а.с. 1-2/.

14.01.2016 року ОСОБА_2 відмовився від позовних вимог в частині визнання місця проживання дитини, яка і так з 2010 року проживає з ним /а.с. 25/.

Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 14.01.2014 року позовні вимоги задоволено, припинено стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь матері ОСОБА_1 , за рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 17.11.2008 року по цивільній справі № 2-1613/08. Вирішено питання щодо судових витрат /а.с. 29-31/.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права /а.с. 69-70/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного,морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 СК України та п.17 постанови Пленуму Верховного суду України N 3від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, та мають спільну дитину - сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис № 50 зроблений відділом РАЦС Покровського РУЮ Дніпропетровської області 10.05.2007 року /а.с. 8/.

На підставі рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 17.11.2008 року, цивільна справа № 2-1613/08 з ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання сина в розмірі ? частини заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що підтверджується виконавчим листом /а.с. 5/.

Але дитина фактично проживає з батьком за адресою АДРЕСА_1 , який займається вихованням дитини та матеріально забезпечує сина, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї ОСОБА_2 від 15.11.2015 року, актом обстеження умов проживання від 17.11.2015 року /а.с. 6, 7/.

Також з матеріалів справи вбачається, що відповідно до Указу Президента України від 14.01.2015 року № 15/2015 «Про часткову мобілізацію» громадянка ОСОБА_1 07.05.2015 року призвана за частковою мобілізацією в Збройні Сили України до військової частини НОМЕР_1 м. Миколаїв /а.с. 41/.

До апеляційної скарги ОСОБА_1 надала акт обстеження матеріально-побутових умов квартири АДРЕСА_2 від 31.05.2016 року з якого вбачається, що з 2008 року, після розлучення з позивачем вона проживала з сином ОСОБА_5 в квартирі бабусі ОСОБА_6 , а в період з 2011 року по 2015 рік ОСОБА_1 створила нову сім`ю, у неї народився син ОСОБА_7 і вони всі проживають за адресою АДРЕСА_3 /а.с. 75/.

Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміру платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміну розміру, строків платежів або звільнення від них.

Враховуючи те, що рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 17.11.2008 року, аліменти було стягнуто на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь матері ОСОБА_1 , а відповідно до довідки військової частини від 22.12.2015 року ОСОБА_1 на підставі наказу військової частини польова пошта НОМЕР_2 , період з 07.11.2015 року по теперішній час безпосередньо бере участь в антитерористичній операції, та перебуває в Станично-Луганському районі Луганської області, через що вона не може використовувати ці кошти в інтересах дитини. Також враховуючи те, що відповідно до довідки МСЄК від 09.11.2015 року ОСОБА_2 , з яким проживає дитини, з 01.12.2015 року встановлена друга група інвалідності загального захворювання безтерміново /а.с. 10/, суд правильно прийшов до висновку про припинення стягнення аліментів з ОСОБА_2 в інтересах дитини.

Приведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_1 про те, що суд не дав оцінки належним доказам, які містяться в матеріалах справи, то вони не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення норм матеріального та процесуального права.

Щодо посилань ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що звертаючись до суду з позовом ОСОБА_2 хоче тільки звільнення від сплати заборгованості по сплаті аліментів, яка з травня 2012 року по 01.04.2016 року складає 24744 грн. 08 коп. то з ними погодитися не можна, так як в матеріалах справи знаходиться заява ОСОБА_1 на ім`я начальника ВДВС Покровського РУЮ про те, що вона не має претензій до ОСОБА_2 по сплаті аліментів станом на 12.02.2015 року /а.с. 9/.

Враховуючи те, що судом не вирішувалося питання про встановлення місця проживання дитини, і після повернення з військової служби ОСОБА_1 має можливість вирішити питання щодо місця проживання дитини так і поновлення стягнення аліментів.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Волошин М.П.
Демченко Е.Л.