Справа № 368/1185/16-ц
Провадження: № 2/368/623/16
Рішення

Іменем України

"15" вересня 2016 р. Кагарлицький районний суд Київської області в складі:

Головуючого судді Закаблука О.В.

При секретарі судового засідання Широкоступ К.М.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик Київської області в залі суду справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу, суд, -

В С Т А Н О В И В :

02.09.2016 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу, в якій позивач просить суд винести рішення, яким:

- стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» в порядку регресу витрати в сумі 7244,34 грн.;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» судовий збір в розмірі 1378,00 грн.

02.09.2016 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 11 1 ЦПК України для слухання справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В.

06.09.2016 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 122, 127 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до слухання на 15.09.2016 року.

В судове засідання, яке відбулося 15.09.2016 року, представник позивача, - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» не з»явився, проте, на адресу Кагарлицького районного суду від позивача надійшла письмова заява, в якій позивач просить суд слухати справу без участі представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення по справі заочного рішення, - в разі неявки в судове засідання відповідача.

В судове засідання, яке відбулося 15.09.2016 року відповідач ОСОБА_1 не з»явився, проте, на адресу суду надійшла письмова заява від відповідача, в якій відповідач просить суд слухати справу без його участі, позов визнає в повному обсязі, та просить його задовольнити.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України розглянути справу без участі осіб, які беруть участь у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, та позовні вимоги задовольнити, шляхом винесення рішення, обґрунтовуючи своє рішення наступним.

Підсудність.

Відповідно до ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_1 станом на час слухання справи відбуває покарання у Кагарлицькій ВК 115, в с. Зікрачі Кагарлицького району Київської області, де відбуває покарання за вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 01 лютого 2016 року, відповідно, дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду Київської області, як суду першої інстанції загальної юрисдикції.

Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, та застосування до них норм права.

10.10.2015 року в м. Шепетівка, на вул.. Судилівська, відповідач ОСОБА_1, керуючи автомобілем НОМЕР_1, не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, що призвело до пошкодження транспортних засобів, а пасажирка автомобіля ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження.

Цивільна відповідальність відповідача ОСОБА_1 була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Провідна» за полісом ОСЦПВВНТЗ № АЕ/2590182.

Страхова компанія, за заявою потерпілої особи ОСОБА_2, зібраних документів та відповідно до Страхового акту виплатила страхове відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням № БВ 0002963, ПП 0020910 від 13.05.2016 року у розмірі 7244 грн. 34 коп.

Відповідно до вироку Шепетилівського міськрайонного суду Хмельницької області від 01 лютого 2016 року страховий випадок, - ДТП, внаслідок якої ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження, та, відповідно, якій заподіяно шкоду, сталася з вини водія транспортного засобу ВАЗ, д/н НОМЕР_3, - ОСОБА_1.

Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов»язкові для суду, що розглядає справу про цивільно правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно ст. 27 Закону України "Про страхування", до Страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за збитки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до статті 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до пункту 1 Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових від 09.07.2010 N 566, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16 серпня 2010 р. за N 689/17984 «Про деякі питання здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Із змінами, внесеними згідно з Розпорядженнями Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг N 708 від 28.11.2011 N 2591) встановлено обов'язкові ліміти відповідальності страховика за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів:

- за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 50000 гривень на одного потерпілого;

- за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, у розмірі 100000 гривень на одного потерпілого.

Дане розпорядження прийнято на виконання вимог статті 7, пункту 9.5 статті 9, статті 11, пункту 49.2 статті 49, статті 55 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, статей 28, 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" та вимог підпункту 11 пункту 4 Положення про Державну комісію з регулювання ринків фінансових послуг України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 лютого 2010 року N 157 та з метою вдосконалення державного регулювання діяльності з надання страхових послуг з обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

У відповідності до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду Цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розгляд справ за позовами, що виникають при відшкодуванні шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, у тому числі з урахуванням законодавства про страхування, має здійснюватись у точній відповідності із законом та в установлені для цього строки.

Як зазначено у вказаній вище Постанові Пленуму ВСС України, відносини з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, які можуть бути застосовані при вирішенні справ, урегульовано, зокрема, статтями 3, 27, 41, 68 Конституції України, Цивільним кодексом України (далі - ЦК), законами України від 30 червня 1993 року № 3353-ХІІ "Про дорожній рух"; від 7 березня 1996 року № 85/96-ВР "Про страхування"; від 1 липня 2004 року № 1961-IV "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон № 1961-ГУ); розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 17 листопада 2011 року № 698 "Про затвердження максимальних розмірів страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державтоінспекції МВС України" та іншими нормативно-правовими актами.

Крім того, відповідно до статті 21 Закону № 1961-ІУ, і на цьому наголошується в пункті 16 вказаної вище Постанови Пленуму ВСС України, на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Закон визначає, що володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів.

У зв'язку із цим, як зазначено в Постанові Пленуму ВСС України, при пред'явленні позовних вимог про відшкодування шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду також зазначено, що оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961-ІУ обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка.

У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування.

Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик.

При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 16 Закону України „Про страхування" передбачено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 4 Закону України „Про страхування " предметом договору страхування є майнові інтереси пов'язані з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності).

Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Цією ж статтею чітко передбачено, що страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Частиною 1 статті 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов'язковий ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Договором страхування на індивідуальних умовах можуть бути визначені ліміти, вищі, ніж зазначені у цьому Законі ліміти.

Не зважаючи на те, що відповідно до частини 2 статті 9 зазначеного закону обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих встановлено 25500 гривень 00 коп. на одного потерпілого, самим полісом (договором страхування за формою встановленою Уповноваженим органом у сфері нагляду за страховою діяльністю) сторони погодили ліміт відповідальності страховика 50 000 гривень 00 коп. за шкоду заподіяну майну потерпілого та франшизу (частину збитку, яка не відшкодовується страховиком) у розмірі 0%.

Частиною 1 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що . Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Частино 2 статті 36 зазначеного Закону встановлено, що Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обгрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ).

Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Відповідно до п. 22.1. ст. 22 закону про ОСЦВВНТЗ при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно з ст. 38.1.1. Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регрес ний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп»яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Судові витрати.

Суд на підставі ст. 88 ЦПК України, де, зокрема, зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати, приходить до висновку щодо стягнення з відповідача, - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2»янець Подільський Хмельницької області, громадянина України, паспорт громадянина України серії НВ 746156, виданий 20.11.2015 року Шепетівським МВ УДМС України в Хмельницькій області, на користь позивача, - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна», 03049, м. Київ, пр.. Повітрофлотський, 25, , р/р 1766, ПАТ «ВТБ Банк», МФО 321767, кошти в сумі 1378 грн. сплачених позивачем судових витрат.

Судові витрати, які сплатив позивач, - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна», документально підтверджується платіжним дорученням № 0033511 від 03 серпня 2016 року на оплату судового збору на загальну суму 1378 грн. 00 коп.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 3, 27, 38, 40, 42, 44, 88, 110, 118 120, 215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2»янець Подільський Хмельницької області, громадянина України, паспорт громадянина України серії НВ 746156, виданий 20.11.2015 року Шепетівським МВ УДМС України в Хмельницькій області, на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна», 03049, м. Київ, пр.. Повітрофлотський, 25, , р/р 1766, ПАТ «ВТБ Банк», МФО 321767, кошти в сумі 7244 (сім тисяч двісті сорок чотири) грн. 34 коп. в порядку регресу.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2»янець Подільський Хмельницької області, громадянина України, паспорт громадянина України серії НВ 746156, виданий 20.11.2015 року Шепетівським МВ УДМС України в Хмельницькій області, на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна», 03049, м. Київ, пр.. Повітрофлотський, 25, , р/р 1766, ПАТ «ВТБ Банк», МФО 321767, кошти в сумі 1378 ( одна тисячса триста сімдесят вісім) грн.. 00 коп. судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ч. 1 ст.223 ЦПК України.

Суддя: О.В. Закаблук