Справа №461/5248/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2016 року м. Львів

Галицький районний суд м. Львова

у складі: головуючого-судді Лялюк Є.Д.

при секретарі Станкевич Р.В.

з участю позивача ОСОБА_1М,

представника позивача ОСОБА_2

прокурор Поліщук Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, треті особи: Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області, Львівська місцева прокуратура №1 про відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, треті особи: Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області, Львівська місцева прокуратура №1 про відшкодування шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 09.07.2016 р разом з малолітнім сином їхала поїздом Львів-Харків в гості до брата ОСОБА_3, який одружився і проживає з дружиною в Росії. На Харківському прикордонному контролі їй було відмовлено у перетинанні державного кордону України у зв'язку з тим, що на фотокартці її внутрішнього паспорта громадянина України, на сторінці «один» відсутня конгревна печатка органу, який вклеював фотокартку. Позивачку завернули і протягом двох діб, не маючи достатньо коштів на придбання квитків назад, була змушена просити родичів, щоб їй вислали гроші на придбання квитків і повернутися додому, що завдало такій матеріальних втрат та моральних страждань. Просить стягнути з відповідача матеріальну та моральну шкоду та понесені судові витрати.

У судовому засіданні позивачка та її представник, позовну заяву підтримали в повному обсязі та просили таку задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився. Про причини своєї неявки не повідомив. Надав письмові заперечення, в яких просить в позові відмовити.

Прокурор в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив та просив відмовити в задоволенні такого.

Вислухавши пояснення позивачки та учасників судового засідання, дослідивши документи та матеріали справи, дослідивши письмові докази, всебічно і повно зясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача та заперечення відповідачів, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини.

Судом встановлено, що 13.07.2016 р. позивачка зверталася з заявою щодо надання роз'яснень з питань відшкодування витрат до Міністра Юстиції України, Державної міграційної служби України та ГУ ДМС у Львівській обл.

19.07.2016 р. позивачка отримала відповідь від заступника директора ОСОБА_4 начальника управління по роботі зі звернення громадян ОСОБА_4 організаційного забезпечення та контролю ОСОБА_5, про те, що її звернення переадресовано за належністю до Головного територіального управління юстиції у Львівській обл. для надання відповіді по суті.

Листом за №02-01/14081 від 26.07.2016р. від ГУ ДМС України у Львівській обл. ОСОБА_1 було повідомлено, що колишній завідувач Жидачівського РС ГУДМС України у Львівській обл, ОСОБА_6, який приймав рішення про оформлення паспорта громадянина України та вчиняв підпис на другій сторінці паспорта, у зв'язку з відсутністю рельєфного відбитку зобов'язаний був повернути паспортний документ працівнику на доопрацювання, а саме проставлення чіткого відбитку на фотографічному зображенні у паспортному документі, що в силу невідомих обставин, ним не було здійснено і таким чином, завідувачем Жидачівського РС ГУДМС України у Львівській обл. ОСОБА_6 здійснено порушення норм чинного законодавства, а саме наказу МВС України «Про затвердження порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України» від 13.04.2012 року №320.

Порядок оформлення та видачі паспорта визначений постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 р. № 2503-ХІІ "Про затвердження положень про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон", а також наказом Міністерства внутрішніх справ України від 13.04.2012 р. № 320 "Про затвердження Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України.

Наказом МВС України від 13.04.2012 №320 затверджено Порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України (зареєстровано в Мін'юсті України 02 липня 2012 р. за № 1089/21401).

Відповідно до п. 1.2. вказаного Порядку, паспорт громадянина України видається територіальними підрозділами Державної міграційної служби України за місцем проживання кожному громадянинові України після досягнення 16- річного віку, а надалі в разі необхідності обмінюється, видається замість утраченого, викраденого або зіпсованого.

Пунктом 2.1. Порядку визначено, що оформлення паспортів здійснюють працівники територіальних підрозділів, на яких згідно з їх службовими обов'язками покладено заповнення паспортів.

Відповідно до п. 2.7. Порядку, правильність оформлення паспорта разом з підставами для оформлення перевіряється посадовою особою територіального підрозділу, яка за своїми службовими обов'язками відповідає за оформлення та видачу паспорта громадянина України, про що робиться відповідна відмітка в графі 11 заяви. Після перевірки на фотокартці, уклеєній у паспорт, проставляється рельєфний відбиток печатки, а на другій сторінці паспорта вчиняється підпис посадової особи територіального підрозділу. Підпис скріплюється гербовою печаткою. Номери гербової печатки та рельєфного відбитка печатки повинні бути чіткими і збігатися.

Покликання відповідача у запереченнях про те, що на отримувача паспорта покладається обов'язок перевірити правильність заповнення паспорта, а саме те, що перед отриманням паспорта, позивач зобов'язана була перевірити правильність внесених до паспорта своїх персональних даних, наявність вклеєної фотокартки та наявність печаток і штампів та після перевірки позивач зобов'язана проставити особистий підпис у відповідній графі паспорта, до уваги судом не береться, оскільки листом ГУ ДМС України у Львівській обл. №02-01/14081 від 26.07.2016р. підтверджується факт того, що дії вчинені посадовою особою Жидачівського РС ГУДМС України у Львівській області, ОСОБА_6 не залежали від волі та бажання позивачки.

Так, статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6 судам розяснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Ураховуючи викладене, позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди належить задовольнити частково, в розмірі 1800,40 грн., оскільки така сума обґрунтовано підтверджена позивачем письмовими доказами на придбання квитків на поїзд та автобус. В заволенні іншої частини позовних вимог в частині стягнення матеріальних витрат на проїзд поїздом зі Львова до Харкова, позивачем не підтверджено, тому в задоволенні позовних вимогах в тій частині слід відмовити.

Визначаючись щодо відшкодування позивачу моральної шкоди, суд виходить із такого.

Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів такого захисту є відшкодування моральної (немайнової) шкоди, що гарантується в першу чергу Конституцією України, а також Цивільним кодексом і відповідними законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Відповідно до статей 10, 57-60 ЦПК України кожна сторона зобовязана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно зі статтями 11 та 212 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на це, ураховуючи характер та обсяг душевних страждань позивача, їх тривалість, і можливість відновлення немайнових втрат, суд вважає, що розумним, справедливим та виваженим відшкодуванням моральної шкоди позивачу буде сума в розмірі 3000 грн.

Аналіз досліджених у судовому засіданні та оцінених доказів переконують суд у тому, що позивачем доведено факт порушення відповідачем її права, внаслідок чого позивачу було заподіяно матеріальну та моральну шкоду, водночас позивач не у повному обсязі обґрунтувала розмір матеріальної та моральної шкоди, а тому її позов належить задовольнити лише частково.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином, з відповідача в користь позивача слід стягнути 551,20 грн судового збору.

Керуючись статтями 1, 3, 10, 11, 57-62, 79, 84, 88, 212-215, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задоволити частково.

Стягнути з ГУ Державної міграційної служби України у Львівській області на користь ОСОБА_1 суму матеріальної шкоди в розмірі 1800,40 грн., суму моральної шкоди в розмірі 3000,00 грн. та судовий збір в розмірі 551,20 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області протягом 10-ти днів з дня його проголошення.

Суддя Лялюк Є.Д.