Справа № 161/4309/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Івасюта Л.В.
Провадження № 22-ц/773/1141/16 Категорія: 2 Доповідач: Киця С. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2016 року місто ОСОБА_1

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Киці С.І.,

суддів Данилюк В.А., Шевчук Л.Я.,

секретар Черняк О.В.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідачів ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Луцької міської ради, ОСОБА_5 про визнання договору укладеним, договору дарування та купівлі-продажу недійсними, визнання права власності на майно, скасування запису державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 червня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 червня 2016 року в даній справі в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Позивач подала апеляційну скаргу на зазначене рішення суду. Вважає, що рішення не відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення, ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Судом встановлено, що 17.08.2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 укладено попередній договір про укладення в майбутньому договору купівлі-продажу квартири, згідно умов якого сторони зобов'язуються у строк до 31.12.2007 року укласти договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, продаж квартири буде вчинено за ціною 197500грн., що становить 39500 доларів США на день укладення договору.

Згідно пунктів 3-4 попереднього договору при укладенні цього договору покупець сплатив продавцю передоплату у вигляді авансу в сумі 175000,00 грн., що становить 35000,00 доларів США, а продавець отримав зазначену суму. Сторони домовились, що при укладенні основного договору сума, яка підлягатиме передачі покупцем продавцю буде зменшена на суму виданого авансу, тобто на 175000,00 грн., що становить 35000,00 доларів США.

03.12.2007 року ОСОБА_6 надано ОСОБА_3 повідомлення на пропозицію від 19.11.2007 року про продаж квартири, в якому зазначив про готовність прибути в нотаріальну контору 17.12.2007 року, підписати з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу квартири, передати ключі і документи на квартиру.

До встановленого попереднім договором строку основний договір так і не був укладений.

Статтями 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (зокрема вільне волевиявлення учасника правочину).

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Покупець за попереднім договором ОСОБА_3 звернулася до суду з вимогами про визнання за нею права власності на спірну квартиру, посилаючись на те, що в установлений попереднім договором строк здійснила сплату вартості квартири, фактично нею користується. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що продавець за попереднім договором ОСОБА_6 не вчинив будь-яких дій на укладення договору купівлі-продажу.

Положення частини другої статті 635 ЦК України містять спеціальну норму, якою передбачено перелік правових наслідків порушення попереднього договору.

Цією нормою встановлено обовязок сторони, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Положеннями ЦК України й інших актів цивільного законодавства, прямо не передбачено такий правовий наслідок невиконання попереднього договору, як відшкодування збитків у спосіб визнання права власності на річ, що мала бути придбана в майбутньому за договором купівлі-продажу.

За змістом статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Зазначеною нормою закріплено презумпцію законності набуття права власності, тобто право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або якщо незаконність набуття права власності встановлена рішенням суду, а також встановлено відкритість переліку підстав набуття права власності з обмеженням їх виключно тими, що прямо передбачені в законодавстві.

Припинення зобовязання з попереднього договору внаслідок неукладення основного договору протягом встановленого попереднім договором строку унеможливлює виникнення основного договірного зобовязання як правової підстави для виникнення в набувача права власності на майно.

Крім того, п.22 попереднього договору визначено, що за Основним договором продавець зобовязується передати у власність Покупця квартиру, обумовлену цим договором, а Покупець прийняти її та сплатити визначену договором грошову суму під час укладення Основного договору. В даному випадку норми статтей 640-643 ЦК України не можуть бути застосовані.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що договір вважається укладеним з моменту одержання пропозиції укласти договір, спростовується матеріалами попереднього договору, в якому визначено, що сторони зобов'язуються на умовах, встановлених цим договором у строк до 31.12.2007 року укласти договір купівлі-продажу.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 лютого 2012 року ОСОБА_6 укладено договір дарування спірної квартири з ОСОБА_4 07.05.2015 року ОСОБА_4 продала квартиру №41 по пр.Грушевського, 9-а в м.Луцьку Волинської області ОСОБА_5

Згідно актового запису про смерть №774 від 18 травня 2013 року ОСОБА_6 помер 17 травня 2013 року.

Відповідно до п.26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. за № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину.

Позивач не є учасником оспорюваних договорів дарування та купівлі-продажу квартири, а тому немає передбаченого чинним законодавством права оспорювати вказані правочини, порушення прав ОСОБА_3 у звязку з укладенням оспорюваних договорів не встановлено.

На час укладення попереднього договору, 15.02.2006року між ОСОБА_6 та АКБ «Райффайзен банк Україна» був укладений кредитний договір, згідно якого ОСОБА_6 отримав кредит в сумі 20800доларів США на споживчі цілі на строк до 12.02.2016р. Погашення позивачем кредиту замість ОСОБА_6 не породжує у неї права власності на спірну квартиру.

Доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 червня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: