Справа № 351/374/15-ц
Провадження № 22-ц/779/91/2016
Головуючий у 1 інстанції Боднарук М.В.
Суддя-доповідач Беркій О.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів: Пнівчук О.В., Василишин Л.В.,

секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Снятинського районного суду від 06 листопада 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтували тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 керуючи легковим автомобілем марки «Opel Vivaro», що належав його дружині ОСОБА_6 вчинив дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої ОСОБА_7, яка була пасажиром транспортного засобу, загинула.

Зазначали, що вироком Тісауйвароського районного суду (Угорщина) водія транспортного засобу, що спричинив ДТП - ОСОБА_5 було визнано винним та призначено йому покарання у вигляді трьох років позбавлення волі.

Посилаючись на те, що після смерті ОСОБА_7 вони понесли значні витрати з перевезенням тіла з Угорщини в Україну, здійснили організацію похорон, понесли витрати на виготовлення, перевезення та встановлення надгробного пам'ятника, крім того, під час ДТП були втрачені грошові кошти та одяг, який ОСОБА_7 придбала для родини і перевозила з собою, просили стягнути солідарно з відповідачів на користь ОСОБА_2 25 100 грн. вартості ритуальних послуг, труни, перевезення тіла з Угорщини в Україну, 6 889 грн. вартості перекладу документів в Генеральному консульстві України в м. Ніредьгазі для організації перевезення тіла ОСОБА_7 в Україну, проживання в готелі м. Ніредьгазі, 9 500 грн. вартості організації похорону та поминок, 50 000 грн. за виготовлення, перевезення та встановлення надгробного пам'ятника, а також стягнути солідарно на користь позивачів 50 000 грн. грошових коштів, втрачених внаслідок ДТП та 17 500 грн. вартості втраченого одягу.

Крім того, зазначали, що смертю дружини та матері їм була завдано тяжких моральних страждань, оскільки вони втратили найближчу людину, яка була їхньою підтримкою та опорою в житті, у зв'язку з чим зазнали сильного стресу та перенесли психоемоційну травму і на відшкодування моральної шкоди просили стягнути солідарно з відповідачів по 1 000 000 грн. моральної шкоди кожному, а також відшкодувати понесені витрати на правову допомогу.

Рішення Снятинського районного суду від 06 листопада 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 по 10 663 (а всього 31 989 грн.) матеріальної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 по 30 000 грн. моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5 1 669 грн. судового збору в дохід держави.

В апеляційній скарзі на дане рішення ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 посилаються на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції в порушення ч.2 ст.1187 та ч.1 ст.1190 ЦК України безпідставно відмовив у позові до ОСОБА_6, оскільки остання є власником транспортного засобу, що спричинив ДТП, а тому вона повинна відповідати за заподіяну шкоду солідарно з ОСОБА_5

Крім того, в рішенні суду відсутні мотиви відмови у задоволені позовних вимог про стягнення із відповідачів 9 500 грн. витрат, пов'язаних із організацією похорон та поминок, а також втрачених під час ДТП особистих коштів та речей загиблої.

Вважає, що сума моральної шкоди, яка визначена судом є необґрунтованою та неспіврозмірною заподіяній шкоді, оскільки внаслідок винних дій ОСОБА_5, апелянтам було завдано тяжких моральних страждань, внаслідок втрати дружини та матері.

У зв'язку з наведеним просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_3 та представник ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - ОСОБА_8 апеляційну скаргу підтримали з вищенаведених мотивів.

Представники ОСОБА_6 - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 апеляційну скаргу заперечили, посилаючись на її безпідставність.

ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце судового розгляду належним чином повідомлявся.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 керуючи автомобілем марки «Opel Vivaro», що належав його дружині ОСОБА_6, на зовнішній території с. Гелей на правій половині проїжджої частини автомагістралі МЗ з боку м. Будапешт в напрямку м. Ньїредьгаза (Угорщина) на ділянці автомагістралі 147 км без гальмування в'їхав в трав'янисту водовідвідну канаву справа від проїжджої частини, де зробив кілька обертів навколо своєї вісі, після чого зупинився на дні канави на чотирьох колесах у напрямку Будапешту.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир транспортного засобу ОСОБА_7 померла на місці аварії.

Вироком Тісауйвароського районного суду від 26 лютого 2014 року ОСОБА_5, було визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди та призначено покарання у вигляді трьох років позбавлення волі з відбуттям покарання у колонії-поселенні з забороною керування транспортним засобом на три роки.

Як пояснили в засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_3 та представник апелянтів, ними вживалися заходи щодо встановлення наявності у винної особи договору страхування, однак було встановлено, що на час повернення ОСОБА_5 з Італії в Україну договір міжнародного автомобільного страхування «Зелена картка» втратив чинність.

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використання, зберігання хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Згідно зі ст. 1188 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля марки «Opel Vivaro», номерний знак НОМЕР_1 є ОСОБА_6 Право користування цим автомобілем має також ОСОБА_5

Згідно роз'яснень, які містяться у п. 6 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року вбачається, що якщо особа під керуванням транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_5 на відповідній правовій підставі володів транспортним засобом, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що саме він зобов'язаний відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Посилання апелянтів на те, що відповідно до норм ч.1 ст. 1190 ЦК України відповідачі повинні нести солідарну відповідальність не заслуговують на увагу, оскільки судом не було встановлено, що шкоди було завдано спільними діями або бездіяльністю ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Як встановлено вироком суду, перед аварією транспортний засіб знаходився у задовільному стані, а тому в тому, що сталася дорожньо-транспортна пригода, технічні несправності жодної ролі не відігравали. Жодна з шин не містить слідів, які вказували б на втрату повітря до аварії, два правих колеса автомобіля та праве заднє колесо втратили повітря під час аварії. Перед ДТП всі шини були в належному технічному стані.

Відповідно до ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодовувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати.

Стаття 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначає поховання померлого як комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству.

Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема організація поховання померлого і проведення у зв'язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. Тобто, виходячи із визначення поняття поховання, відповідно до закону, до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу.

Отже, витрати, понесені на проведення поминальних обідів, які проводяться після поховання, не відносяться до витрат на поховання, які винний зобов'язаний відшкодовувати відповідно до ст. 1201 ЦК України, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову в позові про стягнення витрат, понесених на поминальний обід в розмірі 9 500 грн.

Як вбачається з вироку суду, під час ДТП з транспортного засобу, який перекинувся, випав перевезений автомобілем вантаж та значна частина предметів багажу.

Разом з тим, належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що на момент ДТП ОСОБА_7 мала при собі кошти в розмірі 2000 Євро та перевозила з собою одяг, придбаний для родини, вартість якого становила 700 Євро і які були втрачені під час дорожньо-транспортної пригоди суду не надано.

А тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для стягнення таких коштів.

Крім того, обґрунтованим є і висновок суду в частині відмови у стягненні витрат на виготовлення та спорудження надгробного пам'ятника, оскільки такі витрати є недоведеними.

Суб'єктом права вимоги компенсації моральної шкоди є особа, якій ця шкода безпосередньо завдана неправомірними діями (бездіяльністю) інших осіб. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю (ч. 2 ст. 1169 ЦК України).

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи на користь позивачів завдану моральну шкоду, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачі мають право на відшкодування такої шкоди і така шкода підлягає відшкодуванню ОСОБА_5

Визначаючи розмір морального відшкодування, суд першої інстанції виходив з того, що заявлений розмір моральної шкоди в сумі 1 000 000 грн. кожному із позивачів є занадто високим, а тому підлягає стягненню моральна шкода по 30 000 грн. кожному.

Разом з тим, визначаючи такий розмір моральної шкоди, судом не наведено мотивів щодо встановлення розміру такої шкоди та не наведено правового обґрунтування щодо визначення такого розміру.

Так, відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 23 ЦК розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивачів, істотність вимушених змін у їх життєвих стосунках, які вони зазнали внаслідок смерті дружини і матері, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає за необхідне рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди скасувати та ухвалити нове рішення, яким визначити розмір моральної шкоди по 60 000 грн. кожному.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Снятинського районного суду від 06 листопада 2015 року в частині стягнення моральної шкоди скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в цій частині задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 по 60 000 грн. моральної шкоди кожному.

В решті рішення залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання ним законної сили.

Головуюча О.Ю. Беркій

Судді: О.В. Пнівчук

Л.В. Василишин