Справа № 569/9746/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2016 року м. Рівне
Рівненський міський суд Рівненської області в складі:
головуючого судді Першко О.О.
з секретарем Слободенюк В.М.,
за участю: представника позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівному справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів, визначення місця проживання дитини,
ОСОБА_3 (надалі-позивач) просить розірвати шлюб з ОСОБА_4 (надалі-відповідач) мотивуючи тим, що відносини в сім`ї не склалися, сторони припинили спільне проживання, сім`я фактично розпалася. Позивач переконана в неможливості примирення із відповідачем. Також, враховуючи перебування неповнолітньої дитини сторін ОСОБА_5 на її утриманні просить залишити її проживати з нею та стягнути з відповідача на свою користь аліменти у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з моменту подачі заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття. Також просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « ОСОБА_6 ».
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, пояснивши, що примирення між позивачем та відповідачем неможливе, вони проживають окремо з червня 2015 року. Також вказала, що дитина проживає разом з позивачем. Позивач лише 1-2 рази отримувала кошти від відповідача, тобто останній не надає постійної допомоги в утриманні дитини. Оскільки відповідач має постійне місце роботи, тому і просить стягнути з нього аліменти в частці від його доходу.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.
Як встановлено, сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 14 жовтня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського районного управління юстиції, актовий запис № 82, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 14 жовтня 2016 року (а.с.10). Під час перебування у шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дитина ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 26 травня 2015 року (а.с.8).
З пояснень представників сторін вбачається, що сторони спільним побутом на даний час не пов`язані, проживають окремо з літа 2015 року, їхні шлюбні стосунки фактично припинилися, примирення між ними неможливе.
Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.
Згідно з частиною другою статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Встановлені судом обставини життя позивача та відповідача свідчать, що між сторонами шлюбні стосунки фактично припинились і перебування їх у шлюбі носить формальний характер, примирення між подружжям не можливе і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін.
За таких обставин суд приходить до висновку, що шлюб, укладений між позивачем та відповідачем, необхідно розірвати, відповідно позов в цій частині підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач бажає залишити своє прізвище, тому після розірвання шлюбу вона має право надалі іменуватися прізвищем « ОСОБА_6 », тому позов в цій частині підлягає задоволенню.
Згідно вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.
В силу ст. 161 СК України, якщо батько та мати, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом.
Відповідно до п.6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року зазначено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.
Враховуючи думку представника позивача та представника відповідача, а також те, що на час розгляду справи дитина сторін проживає разом з позивачем, відповідно до статті 160 СК України суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу залишити спільну дитину сторін проживати разом з позивачем.
Стосовно позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з частиною другою статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено можливість стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).
Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Оскільки відповідач на даний час проживає окремо від позивача та своєї дитини, домовленість між ним та позивачем про сплату аліментів на утримання дитини відсутня, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання їхньої дитини ОСОБА_5 .
Згідно частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Частиною третьою статті 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають значення.
Вирішуючи питання про спосіб стягнення та розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує, що відповідач має офіційне місце роботи, що стверджується довідкою № 1676 від 13 вересня 2016 року, що свідчить про необхідність стягнення аліментів в частці від заробітку (доходу). Також суд враховує відсутність будь-яких відомостей про наявність у відповідача чи у їхньої спільної з позивачем дитини захворювань, що потребували б додаткових витрат, а також відсутність будь-яких відомостей про перебування на утриманні відповідача інших осіб.
Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.
Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» установлено, що у 2016 році прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня 2016 року визначений у розмірі 1 167 грн., з 1 травня 2016 року буде складати 1 228 грн., а з 1 грудня 2016 року 1 355 грн.
Згідно довідки № 1676 від 13 вересня 2016 року, яка видана військовою частиною пп НОМЕР_3 , розмір щомісячного грошового утримання відповідача складає 7123,20 грн.
Згідно виписки із карткового рахунку відповідача від 08 вересня 2016 року, останній за період з 21.03.2016 року по 22.07.2016 року перерахував позивачу кошти в сумі 8400 грн., що спростовує твердження представника позивача, про те що відповідач не надає постійної допомоги в утриманні дитини.
Тому зважаючи на обставини, які викладені вище, а також виходячи з того, що позивач разом із відповідачем повинні забезпечити дитині рівень життя, необхідний і достатній для його нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку; виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини (ч. 1 ст. 141 СК України), враховуючи, що відповідач погоджувався сплачувати 1/4 частину від свого заробітку, що значно перевищуватиме прожитковий мінімум на дитину, суд приходить до висновку про задоволення позовної вимоги про стягнення аліментів частково.
За таких обставин суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. При цьому, на підставі частини першої статті 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред`явлення позову, тобто з 03 серпня 2016 року.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
Оскільки з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання їхньої дитини, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, за період з 03 серпня 2016 року по 02 вересня 2016 року.
На підставі частини першої статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати за подання позовної заяви в частині позовних вимог про розірвання шлюбу, у розмірі 551 грн. 21 коп.
Вирішуючи питання про стягнення судового збору за розгляд позовної вимоги про стягнення аліментів, суд враховує, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» №3674-VI від 08 липня 2011 року, позивачі звільняються від сплати судового збору за подання позовів про стягнення аліментів.
Відповідно до частини третьої статті 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Враховуючи те, що позов у частині стягнення аліментів підлягає задоволенню частково, з відповідача на користь держави, відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», необхідно стягнути судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.
Керуючись статтями 105, 110-112, 160, 180-183, 191 Сімейного кодексу України, статтями 2, 10, 11, 60, 80, 88, 209, 212-215, 218, 294, 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів, визначення місця проживання дитини задовольнити частково.
Розірвати шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського районного управління юстиції, актовий запис № 82 між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 залишити прізвище « ОСОБА_6 ».
Визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 (тридцять) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03 серпня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, за період з 03 серпня 2016 року по 02 вересня 2016 року.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 понесені нею судові витрати у розмірі 551 (п`ятсот п`ятдесят одна) грн. 21 коп.
Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір у розмірі 551 (п`ятсот п`ятдесят одна) грн. 20 коп.
Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Рівненський міський суд в Апеляційний суд Рівненської області протягом 10 днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 16 вересня 2016 року.

Суддя О.О. Першко