Справа№592/7798/16-ц
Провадження №2/592/2320/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2016 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м.Суми у складі: головуючого - судді Котенко О.А., за участю секретаря судового засідання - Мазіної К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє і в інтересах малолітньої дитини - ОСОБА_3, треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Служба у справах дітей Сумської міської ради, про виселення з квартири,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом і свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є власницею квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Разом з нею в цій квартирі прописано ще п'ятеро осіб. У 2015 році рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми було розірвано шлюб між відповідачем та її сином, ОСОБА_4. Але після розірвання шлюбу колишня невістка ОСОБА_2 залишилася проживати в квартирі разом з малолітньою дитиною, ОСОБА_3. Відповідач вживає алкогольні напої, вчиняє сварки, що негативно впливає на всіх членів сім'ї. Проживання разом з відповідачкою є нестерпним. На їх прохання переїхати проживати в інше житло відповідач відмовляє. Відповідач має у своїй власності квартиру, яка знаходиться у новобудові по АДРЕСА_5. Відповідач постійно вчиняє сварки під впливом алкоголю, погрожує їм фізичною розправою. Вони неодноразово зверталися до поліції, що підтверджується висновками від 05.05.2016 року та 07.05.2016 року. Відповідач заважає їм вільно користуватись належною їй на праві приватної власності квартирою та в добровільному порядку виселятись не збирається. Вона звертається до суду з позовом для усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення із житлового приміщення відповідача. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким усунути перешкоди у користуванні квартирою та виселити в ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю з зазначених в позові підстав та просили їх задовольнити.

Приймаючи участь в судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення позову, зазначивши, що всі конфлікти провокують позивач та її чоловік з метою звернення до поліції та виселення її з квартири. В цій квартирі вона разом з донькою користується окремою кімнатою, де знаходяться їх речі. На даний час вона робить ремонт в квартирі, яку вона придбала і у зв'язку з ремонтними роботами не може переїхати до нової квартири. Після завершення ремонту в квартирі в січні-лютому 2017 року вона буде переїжджати в інше житло. Представник відповідача зазначив, що позивачкою жодним чином не доведено факту псування відповідачкою житла, так як не доведено те, що відповідачка порушує правила співжиття своєю поведінкою. Вислови позивачки про те, що відповідачка зловживає спиртним є неправдою, як й те, що вона провокує скандали. Позивачка з кожного приводу, є тому підстава чи немає, одразу телефонує до поліції зі скаргами на відповідачку. Як результат зазначених перевірок, жодна особа, в тому числі ОСОБА_2 до кримінальної чи адміністративної відповідальності притягнута не була, тобто дані повідомлення до поліції є помилковими, такими, що не знайшли свого підтвердження. Засоби впливу до ОСОБА_2 у зв'язку з неправомірною поведінкою не застосовувалися, також ОСОБА_2 ніколи не перебувала та не перебуває на лікуванні у лікаря - нарколога. Позивачкою не доведено жодного факту порушення відповідачкою ані первісного, ані повторного (систематичного) правил спільного проживання чи антигромадської поведінки, через що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Щодо виселення малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, то така вимога взагалі не може бути задоволена, оскільки виселення дітей на підставі ст.116 ЖК є неможливим. Таке виселення не може мати місця, оскільки це істотно шкодить правам та законним інтересам дитини, що охороняються державою та міжнародним законодавством. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 через їх необґрунтованість.

В судовому засіданні треті особи - ОСОБА_5, ОСОБА_4 підтримали заявлені вимоги ОСОБА_1 і вважають, що відповідач разом з донькою повинні бути виселені з квартири через неправомірну поведінку ОСОБА_2

В судове засідання ОСОБА_7, ОСОБА_6 не з'явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких підтримали заявлені вимоги ОСОБА_1

Допитаний як свідок ОСОБА_5 - чоловік позивачки, пояснив, що до 2016 року конфліктів з ОСОБА_2 не було. Після розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 почалися конфлікти. ОСОБА_2 почала часто вживати алкогольні напої. 29.04.2016 року прийшла вночі п'яна, був скандал, погрози з її сторони, вимушені були викликати поліцію. 01.05.2016 року викликали поліцію. 03.08.2016 року був скандал з ОСОБА_2, але поліцію не викликали. 04.10.2016 року ОСОБА_2 прийшла додому в стані сп'яніння і хотіла забрати свою доньку з їх кімнати, розпочався скандал. З ОСОБА_2 неможливо проживати в квартирі. ОСОБА_2 інколи приходить до квартири, дуже рідко ночує. Речі ОСОБА_2 залишаються в квартирі. Відповідач придбала квартиру, в якій вона в даний час робить ремонт.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідка, пояснення третіх осіб, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав:

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є одним із співвласників квартири АДРЕСА_1. Співвласниками квартири є чоловік позивачки - ОСОБА_5, їх сини - ОСОБА_6, ОСОБА_4 та донька - ОСОБА_7 Квартира перебуває в спільній сумісній власності.

Викладені обставини підтверджуються свідоцтвом про право власності на нерухоме майно (а.с.5), інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.73).

В квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані позивач ОСОБА_1, її чоловік - ОСОБА_5, сини - ОСОБА_4, ОСОБА_6 та колишня дружина ОСОБА_4 - відповідач ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_3, що підтверджується довідкою з місця реєстрації (а.с.6).

В квартирі фактично проживають ОСОБА_1, її чоловік ОСОБА_5, їх син ОСОБА_6 Після розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в жовтні 2015 року відповідач разом з донькою ОСОБА_3 залишилися проживати в квартирі. В квартирі ОСОБА_2 та її донька ОСОБА_3 користуються окремою кімнатою.

Між позивачем ОСОБА_1, її чоловіком ОСОБА_5 та колишньою невісткою - відповідачем ОСОБА_2 в 2016 році було кілька конфліктних ситуацій.

Свідок ОСОБА_5 підтвердив, що кілька разів виникали конфлікти з ОСОБА_2, з цього приводу зверталися до органів поліції.

З матеріалів розгляду заяви ОСОБА_5 вбачається, що 29.04.2016 року до Сумського відділу поліції звернувся ОСОБА_5 з приводу сварки з ОСОБА_2 В письмових поясненнях ОСОБА_5 та ОСОБА_2, які відбиралися працівниками поліції, зазначається, що конфлікт виник на побутовому підґрунті. Було відібране письмове пояснення від ОСОБА_8, яка проживає в АДРЕСА_4. 29.04.2016 року інспектор Сумського відділу поліції видав письмове попередження ОСОБА_2 про недопущення сварок та скандалів відносно ОСОБА_5

01.05.2016 року до Сумського відділу поліції звернулася ОСОБА_1 щодо конфлікту з ОСОБА_2 Матеріали перевірки містять лише пояснення ОСОБА_1 Від ОСОБА_2 пояснення не були відібрані, пояснення свідків в матеріалах відсутні.

04.10.2016 року до Сумського відділу поліції звернулася ОСОБА_1 з приводу конфлікту з ОСОБА_2, яка повернулася додому в стані алкогольного сп'яніння, і хотіла забрати доньку з кімнати ОСОБА_1 та ОСОБА_5 у свою кімнату.

Викладені обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні матеріалами перевірок Сумського відділу поліції.

Згідно з ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. При здійсненні права власності, як це передбачено ч.ч.1, 2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Положеннями статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє членів сім'ї користуватися займаним приміщенням.

Згідно з ст.157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою ст.116 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах мешканців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Протиправна винна поведінка - це навмисні дії особи, безпосередньо пов'язані не тільки з явною неповагою до звичайних правил спільного проживання (скандали, дебоші, образи, заподіяння тілесних ушкоджень), але також навмисне ігнорування встановлених правил користування житловими і підсобними приміщеннями, невиконання вимог про дотримання тиші в квартирах і на подвір'ї, а також інші навмисні дії, що перешкоджають нормальному проживанню в квартирі або житловому будинку.

Виселення через неможливість спільного проживання може мати місце лише при систематичному порушенні винним правил суспільного співжиття.

Згідно з п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року №2 під час вирішення справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК Української РСР осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо.

Доказом застосування заходів попередження і громадського впливу можуть буть постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, офіційні застереження, рішення суду або третейського суду про притягнення до відповідальності, протоколи або постанови громадських організацій, трудових колективів, що засудили дії винного. Одні лише факти звернення у відповідні органи зі скаргами на порушення правил суспільного співжиття без застосування до винного заходів впливу цими органами не є підставою для виселення.

Відповідач ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення не притягувалася, заходи попередження і громадського впливу до ОСОБА_2 не застосовувалися. Попередження ОСОБА_2, видане інспектором Сумського відділу поліції, а не начальником відділу поліції, не є офіційним застереженням, що застосовано органом внутрішніх справ (відділом поліції).

Проведення профілактично-роз'яснювальної бесіди щодо вирішення питань законним шляхом не є заходом попередження, застосованим органом поліції.

Свідки, а саме мешканці сусідніх квартир, які б підтвердили систематичне порушення ОСОБА_2 правил співжиття, відсутні. Свідок ОСОБА_5 є особою, зацікавленою у виселенні відповідача.

Позивачем не доведені обставини щодо систематичного порушення ОСОБА_2 правил співжиття. Ті конфлікти, що мали місце між ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 викликані різницею в способі їх життя, характерах, пов'язані з тим, що відповідачка є їх колишньою невісткою. В судовому засіданні позивач пояснила, що протягом 2016 року відповідач ОСОБА_2 з донькою постійно не проживала в квартирі, влітку з'являлася рідко, тільки інколи ночувала, в жовтні кілька разів з'являлася до квартири, в листопаді-грудні 2016 року не з'являлася до квартири. Свідок ОСОБА_5 підтвердив, що ОСОБА_2 постійно в квартирі не проживає, інколи з'являється до квартири.

Отже, систематичне порушення ОСОБА_2 правил співжиття в квартирі, а також застосування до ОСОБА_2 заходів запобігання і громадського впливу, при розгляді справи не встановлено

Наявність у відповідача ОСОБА_2 на праві власності квартири не є підставою для виселення відповідача на підставі ст.116 ЖК України.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Позивачем заявлена вимога про виселення дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі ст.116 ЖК України. Така вимога про виселення дитини не ґрунтується на нормах законодавства України. Виселення дитини на підставі ст.116 ЖК України є неможливим.

Позивач не довела належними, допустимими, обґрунтованими доказами обставин щодо задоволення її позову. З врахуванням викладеного, вимоги позивача ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.116, 156, 157 ЖК України, ст.ст.317, 319 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 209, 213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє і в інтересах малолітньої дитини - ОСОБА_3, про виселення з квартири, за необґрунтованістю.

На рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Сумської області через Ковпаківський районний суд м.Суми. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під чає проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.А. Котенко