1Справа № 335/9780/15-ц 2/335/262/2016
Р І Ш Е Н Н Я І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 грудня 2016 року місто Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі:
головуючого судді при секретаріОСОБА_1 ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави,

встановив:

21.09.2015 року позивач в особі ПАТ «ФІДОБАНК» звернувся до суду з позовом, в якому просив звернути стягнення на предмет застави автомобіль марки TOYOTA, модель CAMRY, 2007 року випуску, шасі (кузов, рама) №JTNBE40K103148056, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_3 на праві власності в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги ПАТ «ФІДОБАНК» обґрунтовує невиконанням відповідачем умов кредитного договору №014/2180/5/09700, на забезпечення якого 31.01.2008 року між Банком та Позичальником укладено договір вищезазначеного автомобілю TOYOTA.

Вказує, що за виконавчим написом Ленінським відділом державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції відкрито виконавче провадження, автомобіль оголошено у розшук, а провадження зупинено.

У подальшому апеляційним судом м. Києва вищезазначений виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню, що позбавляє Банк можливості задоволення кредиторських вимог.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги ПАТ «ФІДОБАНК», просив позов задовольнити.

Представники відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували, стверджуючи про неналежність позивача та сплив строку позовної давності.

Заслухавши пояснення представників сторін, відповідача, дослідивши матеріали справи та докази, надані в обґрунтування позову, суд доходить висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом та не оспорюється сторонами, 31.01.2008 року між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №014/2180/5/09700 відповідно до якого позичальник отримав 40 000 доларів США, які зобовязався повернути до 30.01.2015 року.

Позичальник свої зобовязання щодо повернення суми кредитних коштів не виконав, внаслідок чого сформувалась заборгованість за кредитним договором: 23651,65 доларів США (еквівалент в національній валюті 520 689,27грн.), з яких прострочена заборгованість за кредитом 20877,37 доларів США (еквівалент в національній валюті 459613,71грн.), прострочена заборгованість за відсотками 2774,28 доларів США (еквівалент в національній валюті 61075,56грн.). Розрахунок заборгованості складено станом на 20.07.2015 року.

Судом встановлено, що 31.01.2008 року в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, сторонами укладено договір застави №014/2180/5/09700.

У подальшому, права та обовязки ВАТ «Ерсте Банк» перейшли до ПАТ «ФІДОКОМБАНК».

Права та обовязки ПАТ «ФІДОКОМБАНК» перейшли до ПАТ «СЕБ Банк», правонаступником якого є ПАТ «ФІДОБАНК», тобто позивача у справі.

На підтвердження правонаступництва, позивачем додано документи: статут ПАТ «ФІДОБАНК», передавальний акт (а.с.147-154).

У звязку із цим судом не приймаються заперечення представників відповідача про неналежного позивача у справі.

Встановлено, що в порушення умов кредитного договору станом на день розгляду справи у суді, ОСОБА_3 не повернув грошові кошти, отримані у кредит. У зв`язку із цим, ВАТ «Ерсте Банк», направлено на адресу ОСОБА_3 (АДРЕСА_1) лист-вимогу (а.с. 111-113).

Досліджуючи зазначений доказ суд приходить до висновку, що цією вимогою, позивач повідомив відповідача про порушення зобовязань за кредитним договором №014/2180/5/09700 від 31.01.2008р. та достроково вимагав виконати зобовязання. Зокрема, вимагав у 30-й термін з дня надіслання Банком вимоги, виконати порушене зобовязання та повернути всю суму заборгованості, яка станом на 29.05.2012р. становить заборгованість по тілу кредиту 20877,37 дол. США, заборгованість за відсотками 1973,49 дол. США, або передати предмет застави.

Згідно наданих пояснень представників сторін, зазначена вимога виконана не була. Заборгованість не сплачена, а предмет застави не переданий.

Відповідно до положень п.5 кредитного договору, позичальник зобовязався провести остаточне погашення кредиту до 30.01.2015 року.

Отже, за умовами договору строк повернення кредиту в повному обсязі та сплати процентів за кредитом настав 30.01.2015 року.

Оцінюючи лист-вимогу Банку (а.с.111-113), суд приходить до висновку, що цим самим Кредитор вимагав виконання зобовязання до настання строку виконання, визначеного у договорі.

В контексті дослідження цієї вимоги, суд враховує правову позицію викладену у постанові Верховного Суду України від 10.09.2014 року №6-28цс 14, що в силу приписів ст.306-7 Цивільного процесуального кодексу України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

При цьому, застосуванню підлягають ч.2 ст.1050 та ч.2 ст.1054 Цивільного кодексу України, за якими у разі, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частин позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Скориставшись правом дострокового (до 30.01.2015 року) повернення сум кредиту, шляхом направлення листа-вимоги від 29.05.2012 року, Кредитор набув право повного, дострокового повернення сум кредиту, відсотків, пені, штрафу, шляхом звернення стягнення на предмет застави.

Його направлення підтверджується залученою до справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.113).

В процесі розгляду справи, представниками відповідача надано письмову заяву про застосування пропуску строку позовної давності (а.с.114-115).

Згідно ч.5 ст.261 ЦК України, за зобовязаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Як вже згадувалося, оскільки Банк використав передбачене ст.ст. 615, 1050, 1054 ЦК України право на односторонню зміну умов кредитного договору і змінив строк виконання основного зобовязання, надіславши 29.05.2012р. лист-вимогу про дострокове погашення всієї суми кредиту, строк позовної давності згідно ч.5 ст.261 ЦК України починає перебіг від наступного дня, встановленого Банком для повного дострокового повернення кредиту.

Відповідно до ч.2 ст.251 ЦК України, терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. У листі вимозі визначено тридцяти денний термін з дня надіслання банком вимоги.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст.253 ЦК України).

В даному випадку, перебіг строку необхідно відраховувати з дня відправки 29.05.2012 року, а відтак тридцятиденний термін сплив - 28.06.2012 року.

Тобто, право на звернення із позовом Банк отримав з 28.06.2012 року.

Збіг трирічного строку позовної давності сплив - 28.06.2015 року.

Позивач звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя -17.09.2015 року, що підтверджується конвертом у якому надійшла позовна заява (а.с.39).

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України).

Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За приписами ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відтак, суд доходить до висновку, що ПАТ «ФІДОБАНК» звернувся до суду з вимогами про звернення стягнення на предмет застави: автомобіль марки TOYOTA, модель CAMRY, 2007 року випуску, шасі (кузов, рама) №JTNBE40K103148056, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_3 на праві власності, із пропуском строку позовної давності визначеного ст.257 ЦК України.

Заяви про визнання поважними причини пропуску строку давності позивачем під час розгляду справи не подавались та не наводились.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України,

вирішив:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» про звернення стягнення на предмет застави залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання скарги до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було ухвалено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О.Ю.Бойко