У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів та неустойки за прострочення сплати аліментів за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану його представником - ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду Київської області від 7 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 15 травня 2012 року рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області стягнуто з ОСОБА_4 аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_6, у розмірі 1 тис. грн щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 квітня 2012 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до розрахунку державного виконавця від 6 лютого 2015 року заборгованість зі сплати аліментів станом на 1 лютого 2015 року становить 10 тис. грн. Позивачка зазначала, що відповідач умисно ухилявся від сплати аліментів, унаслідок чого утворилася існуюча заборгованість, а станом на 1 березня 2015 року сума пені у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення виконання обов'язку щодо їх сплати становить 89 930 грн.

З урахуванням наведеного ОСОБА_3 просила стягнути з ОСОБА_4 заборгованість по сплаті аліментів з урахуванням інфляційних витрат у розмірі 13 663 грн 80 коп. та 1 % пені від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення у розмірі 89 930 грн.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 8 квітня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 7 вересня 2015 року рішення міськрайонного суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість по сплаті аліментів на утримання малолітнього сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 8 600 грн та неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 10 тис. грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати й передати справу на новий розгляд до цього ж суду.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надала доказів наявності заборгованості зі сплати аліментів, оскільки згідно з довідкою-розрахунком від 7 квітня 2015 року заборгованість ОСОБА_4 на цю дату відсутня.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов ОСОБА_3, виходив із того, що вказану довідку-розрахунок від 7 квітня 2015 року скасовано начальником виконавчої служби, а згідно з новою довідкою-розрахунком від 14 липня 2015 року заборгованість відповідача станом 12 липня 2015 року становить 7 тис. грн. Розмір неустойки за прострочення сплати аліментів становить 92 050 грн, проте з урахуванням майнового та сімейного стану відповідача суд її зменшив до 10 тис. грн.

Проте повністюпогодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судом установлено, що 15 травня 2012 року рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області стягнуто з ОСОБА_4 аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_6, у розмірі 1 тис. грн щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 квітня 2012 року до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості по аліментах від 7 квітня 2015 року за період з 12 квітня 2012 року по 7 квітня 2015 року заборгованість станом на 7 квітня 2015 року ОСОБА_4 по сплаті аліментів відсутня.

З урахуванням цієї довідки районний суд відмовив у задоволенні позову.

13 липня 2015 року постановою начальника відділу державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області про перевірку виконавчого провадження було скасовано довідку-розрахунок від 7 квітня 2015 року.

Згідно з новою довідкою-розрахунком заборгованості за сплати аліментів від 14 липня 2015 року, яку апеляційний суд прийняв на стадії апеляційного провадження, дослідив та оцінив, за період з 12 квітня 2012 року по 12 липня 2015 року заборгованість ОСОБА_4 станом на 12 липня 2015 року становить 7 тис. грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними.

Судом установлено, що 2 вересня 2015 року ОСОБА_4 в судове засідання апеляційного суду не з'явився, а надіслав заяву про перенесення розгляду справи, призначеної на 3 вересня 2015 року, надавши довідку з комунального медичного закладу Бориспільської районної ради Бориспільського центру первинної медико-санітарної допомоги від 1 вересня 2015 року про повторну явку на обстеження.

У зв'язку з цим апеляційний суд оголосив перерву у судовому засіданні на 7 вересня 2015 року, але у порушення вимог ст. ст. 74-76 ЦПК України, оскільки відповідач не був присутнім на попередньому судовому засіданні, не повідомив його про дату та час розгляду справи.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

У зв'язку із цим, розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки є порушенням ст. 129 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Розглянувши справу за відсутності ОСОБА_4, не повідомленого про дату та час судового засідання, апеляційний суд належним чином його доводів щодо обґрунтованості позовних вимог не перевірив та не дав їм оцінки. При цьому суд не звернув уваги на те, що на стадії апеляційного провадження ним прийнято та досліджувались нові докази, які відповідач не отримував, з ними не ознайомлювався.

Крім того, суд апеляційної інстанції послався на постанову Верховного Суду України № 6-149 цс 14 від 1 жовтня 2014 року, не звернувши уваги на те, що 1 липня 2015 року, тобто ще до дати апеляційного розгляду, Верховний Суд України згідно вимог ЦПК України відступив від своєї правової позиції у постанові № 6-94 цс 15, тому розрахунок, наданий позивачем, з яким суд передчасно погодився, є невірним.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції,у порушення наведених вимог процесуального закону на зазначені вище положення закону уваги не звернув, не встановив фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану його представником - ОСОБА_5, задовольнити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 7 вересня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

О.В. Закропивний

С.П.Штелик