Справа № 2/489/625/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2016 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

при секретарі - Бреженюк Н.С.,

за участю:

позивачки - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна,

ВСТАНОВИВ:

25.08.2015 р. ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна.

Вказувала на те, що вона та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі в період з 1986 р. по 2003 р. За час перебування у шлюбі ними було набуто у власність земельну ділянку АДРЕСА_1, та на вказаній земельній ділянці здійснено будівництво житлового будинку, з відповідними господарськими та побутовими будівлями та спорудами, який на час розірвання шлюбу завершено будівництвом не було. Проте в подальшому, згідно Рішення суду, було розподілено майно подружжя, а саме, зокрема, визнано спільною сумісною власністю сторін будівельні матеріали, конструкції і вироби, використані в процесі будівництва вищезгаданого будинку. Оскільки на час розірвання шлюбу спірний житловий будинок не було прийнято до експлуатації та його готовність була не повною, позивачка була позбавлена можливості оформити своє право власності на частку будинку. Однак на теперішній час відповідач ОСОБА_2 подав до ДАБІ Декларацію про готовність будинку до експлуатації та оформив право власності на спірне майно. Оскільки за позивачкою раніше було визнано право власності на ? частку будівельних матеріалів, використаних при будівництві даного житлового будинку, вона вважає, що має право власності відповідно і на ? частку будинку АДРЕСА_1.

Посилаючись на вищевикладене, позивачка просить суд здійснити поділ житлового будинку по АДРЕСА_1 загальною площею 170,5 кв.м., з прибудованим гаражем площею 30,3 кв.м. з побутовими та господарськими спорудами, що є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2, визначивши їх частки рівними, а саме по ? частці кожному.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник в судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на те, що поділ майна подружжя відбувся, про що зазначено численними рішеннями суду, будинок був завершений будівництвом відповідачем самостійно, відтак це новостворене майно, до якого позивач не має жодного відношення.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 24 липня 1986 р. по 21 січня 2003 р.

За час перебування у шлюбі сторони придбали на ім'я відповідача ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 07.06.1990 р. житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1.

Відповідно до Рішення Миколаївської міської ради від 29.08.1997 р. для обслуговування вказаного будинку у приватну власність ОСОБА_2 було передано земельну ділянку площею 1 000 кв.м., на яку в подальшому було видано державний акт про право власності.

На підставі Рішення виконкому Ленінської районної ради м. Миколаєва в 1998 р. ОСОБА_2 було дозволено проектування та будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1 та отримано дозвіл на виконання будівельних робіт.

Сторонами, під час перебування у шлюбі, було зведено житловий будинок, ступінь готовності якого на час розірвання шлюбу складала 78,08 % готовності. Оскільки зазначене будівництво відбувалось з відступленням від проектної документації, його було визнано самочинним.

Вказані обставини встановлені рішеннями Апеляційного суду Миколаївської області від 06.12.2011 р. та від 23.12.2013 р., які ухвалені у спорах між тими самими сторонами і мають преюдиційне значення для розгляду даної справи відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України.

Так вищезазначеними судовими Рішеннями Апеляційного суду було встановлено, що оскільки спірний будинок не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки не введений в експлуатацію, то і його поділ подружжям як житлового будинку є неможливий. Можливим є лише право власності на матеріали, обладнання та інше майно, що було використано при будівництві.

Згідно Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08.11.2013 р. по справі № 2/489/148/13, яке залишено без змін Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 23.12.2013 р., визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 будівельні матеріали, конструкції, вироби, використані в процесі будівництва самочинно побудованого незавершеного будівництвом двоповерхового житлового будинку (ступінь готовності 78,08 %), гаражу, вбиральні, вольєру, замощення, огорожі за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з положеннями ст. ст. 22, 27 КпШС України, які діяли станом на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю.

Разом з тим, в обґрунтування своїх позовних вимог, позивачка ОСОБА_1 посилається на те, що станом на теперішній час відповідач подав до ДАБІ у Миколаївській області Декларацію про закінчення будівельних робіт та готовність спірного будинку до експлуатації та оформив право власності на нього.

При цьому, на переконання позивачки, буд. АДРЕСА_1 є об'єктом права спільною сумісної власності подружжя та її частка у праві власності складає ? частину, оскільки саме на таку частку у праві власності на будівельні матеріали, використані при спорудженні даного будинку, було визнано за нею раніше. При цьому позивачка не звертає увагу на те, що на час розірвання шлюбу та поділу майна подружжя готовність спірного новозбудованого будинку о експлуатації складала 78,08 %.

03.07.2015 р. Управлінням ДАБІ у Миколаївській області було зареєстровано Декларацію про готовність до експлуатації об'єкта, а саме буд. АДРЕСА_1.

31.08.2015 р. Реєстраційною службою Миколаївського міського управління юстиції було зареєстровано право власності ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_1.

З твердженнями позивача суд не може погодитись через наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 190 та ст. 179 ЦК України майном є окремі речі, сукупність речей чи предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки.

Згідно Правової позиції Верховного Cуду України, висловленої ним у справі № 6-2710цс15, відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення мана). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичної точки зору, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального с віту, щодо яких можуть виникати цивільні права і обов'язки, відтак є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що відповідно до Рішень суду майно подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вже було поділено раніше та за ОСОБА_1 було визнано право власності на будівельні матеріали та конструкції, використані при будівництві житлового будинку АДРЕСА_1, станом на час готовності об'єкта в розмірі 78,08 %, чим повністю поновлені її порушені права, а право власності на новостворений житловий будинок відповідач ОСОБА_2 набув самостійно в 2015 р., вже після розірвання шлюбу, підстави вважати даний будинок спільним сумісним майном подружжя відсутні.

За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_1 безпідставні та в їх задоволенні необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 12, 30, 60, 88, 214 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: