АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

22 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Рейнарт І.М., Музичко С.Г.

при секретарі Ігнатьєву Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 липня 2016 року,

встановила:

22.01.2016 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_2 за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12.06.2013 р. на утримання двох неповнолітніх дітей, сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, до розміру 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь кожної дитини, до досягнення дітьми повноліття.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідно до рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12.06.2013 р. з нього на користь двох неповнолітніх дітей стягнуто аліменти в розмірі Ѕ частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 19.04.2013 р. і до досягнення сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Після досягнення сином ОСОБА_5 повноліття аліменти будуть стягуватися на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 в розмірі ј частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

03.03.2013 року він звільнився з роботи в АТЗТ «Дакрос», де працював на посаді директора. На даний час він не працює. Після звільнення з роботи він не отримував доходів, але знаходив можливість допомагати дітям, використовуючи власні заощадження. На даний час його матеріальний стан не дає можливості сплачувати аліменти в розмірі Ѕ частини з усіх видів заробітку, оскільки власних постійних доходів не має, на обліку в Дніпровському районному центрі зайнятості не перебуває. На його утриманні перебувають батьки пенсіонери. Крім цього, він здійснює догляд за своїм батьком ОСОБА_6, який захворів на психічну хворобу та стан здоров'я якого з 2009 року значно погіршився.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05 липня 2016 року позов задоволено.

Зменшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12.06.2013 р. на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, до 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину з моменту набрання рішенням законної сили до їх повноліття.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 липня 2016 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Свої доводи мотивує тим, що на момент ухвалення рішення істотних обставин, які могли б унеможливити виконання позивачем своїх батьківських обов'язків не було. Відповідає є працездатною особою, не має інших дітей та непрацездатних батьків, які потребують матеріального утримання з боку позивача. Позивач є засновником АТЗТ «Дакрос» та отримує певний дохід, що підтверджується витягом з Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Судом не взято до уваги той факт, що їх донька ОСОБА_4 має захворювання на псоріаз, потребує відповідного догляду та утримання.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_7 просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь по справі, пояснення осіб, що беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з тієї обставини, що матеріальне становище платника аліментів змінилося, він тривалий час не працює та не отримує дохід. За рішенням суду про поділ майна подружжя відповідач отримала більшу частину майна, та має можливість отримувати від нього дохід.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до роз'яснень, наведених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Згідно з вимогами ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12 червня 2013 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_8 стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі Ѕ частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 19 квітня 2013 року до досягнення сином ОСОБА_5, 19.03.1999 року повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Після досягнення сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 повноліття, аліменти стягувати на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі ј частини з усіх видій його заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08 жовтня 2013 року визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, згідно якої внаслідок поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1, квартиру АДРЕСА_2, автомобіль HONDA CR V, р.н.НОМЕР_1, 2006 року випуску, грошові кошти , які знаходяться на рахунку ОСОБА_1 в ПАТ ОТП «Банк» у розмірі 368,72 доларів США.

За ОСОБА_1 визнано право власності на квартиру АДРЕСА_3 та автомобіль HONDA PILOT, р.н. НОМЕР_2, 2006 року випуску (а.с.54-55).

Відповідно до довідки-розрахунку державного виконавця ВДВС Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві загальна сума заборгованості ОСОБА_1 по сплаті аліментів за період з 01.04.2015 р. по 31.10.2015 р. становить 23 407,50 грн. (а.с.49).

Як вбачається зі змісту поданої заяви та пояснень позивача, підставою для звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду, слугувало те, що з 03 березня 2013 року позивач звільнився з роботи, де він працював на посаді директора, власних заощаджень не має, а також тієї обставини, що в його житті відбулись суттєві зміни, викликані складною хворобою батька, який вимагає постійного догляду.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції вважав вказані обставини доведеними.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду.

Так, як вбачається з матеріалів справи, на час ухвалення судового рішення про стягнення аліментів у розміру Ѕ частини від усіх видів доходу позивача ОСОБА_1 вже не працював.

За таких підстав звільнення позивача, який є одним з засновників АТЗТ «Дакрос», з посади директора з 03.05.2013 року за власним бажанням, не є обставиною, що свідчить про зміну його матеріального становища.

Доказів того, що позивач за станом здоров'я не може працювати та надавати матеріальну допомогу на утримання двох неповнолітніх дітей у визначеному судом розмірі суду першої інстанції надано не було.

Згідно з довідками Дніпровського районного центру зайнятості Київського міського центру зайнятості від 12.01.2016 р. №49 та від 29.06.2016 р. №1439 ОСОБА_1 на обліку у вказаному центрі не перебуває (а.с.12, 53).

Відповідно до довідки Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва від 10.11.2003 р., ОСОБА_9, мати позивача, отримує пенсію за віком (а.с.17).

Доказів того, що батько позивача ОСОБА_6, у зв'язку з хворобою потребував постійного стороннього догляду та перебував на утриманні позивача також суду надано не було.

Відповідно свідоцтва про смерть ОСОБА_6 помер 01 червня 2016 року (а.с.60).

Посилання в рішенні суду на те, що з урахуванням рішення суду про поділ майна подружжя, за яким відповідач отримала у власність більшу частину майна та має можливість отримувати від нього дохід є безпідставним, оскільки ґрунтується на припущеннях.

Відповідно до консультативного висновку консультативної поліклініки Київської міської клінічної шкірно-венерологічної лікарні ОСОБА_4 хворіє на поширений псоріаз, бляшкова форма, стаціонарна стадія, потребує стаціонарного лікування (а.с.47).

25.03.2016 р. ОСОБА_4, 2001 року народження, видано направлення на госпіталізацію до лікарні у зв'язку з наявним захворюванням (а.с.48).

Суд першої інстанції вказаним обставинам належної оцінки не дав, неповно з'ясував дійсні обставини справи та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Неповне з'ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до статті 309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України колегія суддів

Вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 липня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Справа №22-ц/796/11230/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Притула Н.Г.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.