Справа № 161/3608/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Кихтюк Р.М.
Провадження № 22-ц/773/1716/16 Категорія: 21 Доповідач: Лівандовська-Кочура Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Лівандовської-Кочури Т.В.,

суддів Федонюк С.Ю., Грушицького А.І.,

за участю секретаря Галицької І.П.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договорів дарування та іпотеки недійсними, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 жовтня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 28 жовтня 2016 року в позові ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з вищезгаданим рішенням суду представник ОСОБА_2 в інтересах позивача ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає оскаржуване рішення незаконним через порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обємі.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2, кожен окремо, апеляційну скаргу із наведених у ній мотивів підтримали.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подали на адресу апеляційного суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання по невідомим суду причинам не зявилась, хоча своєчасно та належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи.

А тому, колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи у їх відсутності, що відповідає вимогам ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши пояснення позивача та її представника, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних мотивів.

Судом встановлено, що постановою Волинського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2015 року, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2016 року скасовано державну реєстрацію права власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 а в м. Луцьку за ОСОБА_3 (а.с. 9-15).

Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 10 грудня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до МП «Турія» про визнання майнового права на квартиру та заборону вчиняти дії відмовлено (а.с. 7-8).

На підставі договору дарування квартири від 02 жовтня 2015 року ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 44-45).

В подальшому, 26 лютого 2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 був укладений договір іпотеки, згідно якого останній передав в іпотеку вищевказану квартиру з метою забезпечення зобовязань за договором позики, укладеним між ним та ОСОБА_5 (а.с. 48-49).

Також встановлено, що рішенням Апеляційного суду Волинської області від 31 травня 2016 року, яке набрало законної сили, в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_6, МП «Турія» про визнання недійсним договору про дольову участь (інвестування) у будівництві відмовлено.

В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції встановлено, що МП «Турія» вправі було укладати договори про дольову участь із фізичними особами на будівництва житла за вказаною вище адресою.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відтак, враховуючи чинність договору про дольову участь у будівництві житла, укладеного між МП «Турія» і ОСОБА_3, яка виступила інвестором квартири № 4 на суму 355 600 грн., а також те, що обставини у постанові Волинського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2015 року щодо скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 встановлені без дослідження договору підряду між замовником та генеральним підрядчиком на будівництво житлового будинку за адресою: вул. Потапова, 10а, м. Луцьк, правові підстави для визнання оспорюваних правочинів недійсними, відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про інвестиційну діяльність», відносини, що виникають при здійсненні інвестиційної діяльності на Україні регулюються цим Законом, іншими законодавчими актами України.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 9 Закону основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між субєктами інвестиційної діяльності, є договір (угода).

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухоме майно, в даному випадку, квартиру підлягає державній реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Згідно із. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Окрім того, як вбачається із змісту оспорюваного договору дарування, право власності на обєкт дарування, на момент його укладення, було зареєстроване за ОСОБА_3, у встановленому законом порядку, і належало їй на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21 вересня 2015 року № 44210257, яке було чинним, тобто остання вправі була розпоряджатись належним їй на праві власності нерухомим майном, в тому числі і шляхом укладення договору дарування. Так як вимога про визнання договору іпотеки недійсним, у даному випадку, є похідною від вимоги про визнання недійсним договору дарування, підстави для її задоволення, відсутні.

Відтак, стороною позивача обєктивно не надано належних та допустимих доказів в підтвердження заявлених вимог, а судом не встановлено обставин, які б свідчили про недодержання сторонами, на момент вчинення оспорюваних правочинів, вимог закону, які б дали підстави для визнання їх недійсними, суд дійшов правильного висновку про відмову в позові.

Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 жовтня 2016 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді