Дата документу 22.04.2016
Справа № 501/1086/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2016 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі:

головуючого судді Журавля П.І.,

при секретарі Тейбаш Н.Д.,

за участю:

відповідача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Іллічівського міського суду Одеської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1 (треті особи відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області, відділ державної виконавчої служби Іллічівського міського управління в Одеській області) про звернення стягнення на предмет застави, -

В С Т А Н О В И В:

06 березня 2015 року до Іллічівського міського суду Одеської області звернулось ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1 (треті особи відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області, відділ державної виконавчої служби Іллічівського міського управління в Одеській області) про звернення стягнення на предмет застави. Даний позов позивач мотивує тим, що 30 жовтня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №СL-500/063/2007, відповідно до умов якого Позичальнику надано кредит в розмірі 17232,00 швейцарський франків під 9,49% річних із кінцевим строком повернення кредиту 30.10.2014 року.

В забезпечення повного та своєчасного виконання умов кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, 30.10.2007 року між Банком та ОСОБА_3 укладено договір застави автотранспортного засобу №PCL-500/063/2007, за умовами якого в заставу банку передано автомобіль марки Mitsubishi COLT, 2007 року випуску, (шасі, кузов, рама) XMCMNZ34A7F081596 державний номер НОМЕР_1.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 01.07.2013 року за ОСОБА_4 визнано право власності на ? частину автомобіля марки Mitsubishi COLT, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1.

Позивач вказує в позові, що за кредитним договором настав строк виконання зобовязання, однак у визначений строк кредит відповідачем ОСОБА_3 не погашено.

У звязку з цим позивач звернувся до суду з даним позовом та просить суд:

1. Стягнути із ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором №СL-500/063/2007 від 30.10.2007 року у розмірі 1793,23 швейцарськийх франків та 71,36 гривень, що за курсом НБУ на 19.02.2015 року 29,057167 гривень за 1 швейцарський франк становить 52177,54 гривень за рахунок звернення стягнення на майно за договором застави автотранспортного засобу №PCL-500/063/2007 від 30.10.2007 року, а саме легковий автомобіль марки Mitsubishi COLT, 2007 року випуску, (шасі, кузов, рама) XMCMNZ34A7F081596 державний номер НОМЕР_1, який зареєстрований на праві власності за ОСОБА_3, шляхом проведення прилюдних (публічних) торгів за початковою ціною встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

2. Зняти арешти з майна, накладені на автомобіль марки Mitsubishi COLT, 2007 року випуску, (шасі, кузов, рама) XMCMNZ34A7F081596 державний номер НОМЕР_1, який на підставі свідоцтва про реєстрацію ВНС 082888 від 27 жовтня 2007 року зареєстровано за ОСОБА_3 та перебуває в заставі ПАТ «ОТП Банк», накладені:

- 03.02.2010 року Іллічівським міським судом Одеської області (вих. №104 від 29.01.2010 року);

- 25.02.2010 року відділом державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції Одеської області (вих. №03-798 від 23.02.2010 року);

- 10.02.2012 року відділом державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції Одеської області (вих. №9215В15/22 від 31.01.2012 року);

- 11.02.2012 року відділом державної виконавчої служби Іллі-чівського міського управління юстиції Одеської області (вих. №1703В15/22 від 31.01.2012 року);

- 23.03.2012 року відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області (вих. №В-7/09.1.4 від 16.03.2012 року);

- 19.06.2012 року відділом державної виконавчої служби Іллі-чівського міського управління юстиції Одеської області (вих. №2362В2/366 від 08.06.2012 року);

- 28.01.2014 року Іллічівським міським судом Одеської області (вих. №57/0273 від 27.01.2014 року).

В судовому засіданні представник позивача просив задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник заперечили проти задоволення позову, просили відмовити у задоволенні позовних вимог, надали письмові заперечення проти позову (а.с.62-63), мотивуючи тим, що вимоги до ОСОБА_1 відсутні, у відповідача відсутні зобовязання перед банком тощо.

Представник відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_3 ОСОБА_6 надала до суду письмові пояснення по справі (а.с.183-184), мотивуючи тим, що заперечення ОСОБА_1 є безпідставними.

Представник відділу державної виконавчої служби Іллічівського міського управління в Одеській області був належним чином сповіщений про день і час судового розгляду справи, однак до суду не зявився та надав заяву про розгляд справи без його участі та пояснив, що у відділі перебував на виконанні виконавчий лист №2-107/2010 виданий 10.01.2012 року Іллічівським міським судом Одеської області про стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошової суми у розмірі 174820,78 грн. У подальшому, 14.03.2012 року матеріали даного виконавчого провадження були спрямовані до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області, тому документів по зазначеному виконавчому провадженню у відділі відсутні (а.с.46).

Представник відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області надав до суду клопотання (а.с.199-202), в якому просив суд винести рішення по справі на розсуд суду та розглянути справу без участі представника відділу.

Вислухавши присутніх сторін по справі, вивчивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30 жовтня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №СL-500/063/2007, відповідно до умов якого Позичальнику надано кредит в розмірі 17232,00 швейцарський франків під 9,49% річних із кінцевим строком повернення кредиту 30.10.2014 року (а.с.8-15).

У подальшому, 30 жовтня 2007 року, 24 вересня 2009 року, 08 жовтня 2010 року, 27 жовтня 2011 року, 01 листопада 2012 року (а.с.15-20) було укладено додаткові договори до кредитного договору.

В забезпечення повного та своєчасного виконання умов кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, 30.10.2007 року між Банком та ОСОБА_3 укладено договір застави автотран-спортного засобу №PCL-500/063/2007, за умовами якого в заставу банку передано автомобіль марки Mitsubishi COLT, 2007 року випуску, (шасі, кузов, рама) XMCMNZ34A7F081596 державний номер НОМЕР_1 (а.с.21-22).

Згідно розрахунку заборгованості (а.с.23) станом на 19.02.2015 року залишок заборгованості за кредитним договором складає 1793,23 швейцарських франки.

У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України договори є підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається якщо інше не встановлене договором або законом (стаття 525 ЦК України). Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Зобов'язання, відповідно до ст.526 ЦК України, повинно виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом - ст.611 ЦК України.

Відповідно до ст.572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно з ч.1 ст.589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Як вбачається з ч.2 ст.589 ЦК України, за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Частина 1 ст.590 ЦК України визначає, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.20 Закону України «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Згідно з ст.12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов'язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.

Відповідно ст.24 Закону "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяження", який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна, звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду.

Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

Частиною 1 статті 25 названого Закону передбачено, що обтяжувач, який звертається до суду з вимогою звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Статтею 26 Закону України " Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" визначені конкретні позасудові способи звернення на предмет забезпечувального обтяження:

1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом;

2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах;

3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги;

4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери.

5) реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Положенням ст.27 названого Закону передбачено, якщо інше не встановлено цим Законом, обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов'язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Повідомлення повинно містити таку інформацію:

1) зміст порушення, вчиненого боржником;

2) загальний розмір не виконаної боржником забезпеченої обтяженням вимоги;

3) опис предмета забезпечувального обтяження;

4) посилання на право іншого обтяжувача, на користь якого встановлено зареєстроване обтяження, виконати порушене зобов'язання боржника до моменту реалізації предмета обтяження або до переходу права власності на нього обтяжувачу;

5) визначення позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який має намір застосувати обтяжувач;

6) вимогу до боржника виконати порушене зобов'язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Таким чином, звернення стягнення на предмет застави шляхом Отримання предмета застави заставодержателем у власність у порядку визначеному цим Договором є позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет застави і передбачає, що позивач перед зверненням до суду з такими вимогами повинен був вчинити дії передбачені ст.27 Закону " Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", а саме: запропонувати відповідачу передати йому у власність предмет застави і зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а також повідомити іншим зареєстрованим обтяжувачам, якщо вони були встановлені, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання згідно з вимогами чинного законодавства.

Якщо боржник, у володінні якого знаходиться предмет забезпечувального обтяження, не виконує обов'язок щодо передачі предмета забезпечувального обтяження у володіння обтяжувача, звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду.

З наведеного вбачається, що позивач обрав один з позасудових способів врегулювання спору, проте не дотримався передбачений ним порядок, тобто перед зверненням до суду не виконав норми вищевказаних вимог Закону " Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень".

Крім того, судом встановлено, що згідно рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 01.07.2013 року за ОСОБА_4 визнано право власності на ? частину автомобіля марки Mitsubishi COLT, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 (а.с.24).

Отже, співвласником даного автомобілю є інша особа, до якої позивач також не звертався із заявою щодо передачі предмета забезпечувального обтяження у володіння обтяжувача.

Також, вирішуючи по суті позовні вимоги щодо скасування арештів, суд звертає увагу, що згідно з ст.4 ЦПК України суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.16 ЦК України звертаючись до суду позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.

Обравши способом захисту право подання позову про скасування арештів автомобіля, позивач в силу ст.10 ЦПК України зобов'язаний був довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Отже, оцінюючи вимоги позивача про зняття арештів з майна, накладених на автомобіль марки Mitsubishi COLT, 2007 року випуску, (шасі, кузов, рама) XMCMNZ34A7F081596 державний номер НОМЕР_1, який на підставі свідоцтва про реєстрацію ВНС 082888 від 27 жовтня 2007 року зареєстровано за ОСОБА_3 та перебуває в заставі ПАТ «ОТП Банк», а саме накладені:

- 03.02.2010 року Іллічівським міським судом Одеської області (вих. №104 від 29.01.2010 року);

- 25.02.2010 року відділом державної виконавчої служби Іллі-чівського міського управління юстиції Одеської області (вих. №03-798 від 23.02.2010 року);

- 10.02.2012 року відділом державної виконавчої служби Іллі-чівського міського управління юстиції Одеської області (вих. №9215В15/22 від 31.01.2012 року);

- 11.02.2012 року відділом державної виконавчої служби Іллі-чівського міського управління юстиції Одеської області (вих. №1703В15/22 від 31.01.2012 року);

- 23.03.2012 року відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області (вих. №В-7/09.1.4 від 16.03.2012 року);

- 19.06.2012 року відділом державної виконавчої служби Іллі-чівського міського управління юстиції Одеської області (вих. №2362В2/366 від 08.06.2012 року);

- 28.01.2014 року Іллічівським міським судом Одеської області (вих. №57/0273 від 27.01.2014 року), суд виходить з наступного.

Як вбачається з наданих копій постанов ДВС про арешт майна боржника ОСОБА_3, вказані дії вчинені відділом ДВС на виконання:

- ухвали Іллічівського міського суду б/н від 20.05.2008 року (а.с.188);

- виконавчого листа №2-107/2010, виданого Іллічівським міським судом Одеської області 10 січня 2012 року про стягнення грошової суми з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у розмірі 174820,78 грн.;

- виконавчого листа №2-107/2010, виданого Іллічівським міським судом Одеської області 10 січня 2012 року про стягнення матеріальної шкоди із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у розмірі 14631,85 грн. компенсацію втраченого заробітку в сумі 143549,93 грн., моральну шкоду в сумі 3000,00 грн., судові витрати і т.і. (а.с.189-190), тощо.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави - ст.1 ЦПК України.

Разом з тим, позивач не довів, яким саме чином порушено право заставодержателя накладенням арешту на майно заставодавця по справах, де стягувачами виступають інші особи. Також позивачем не вказано, які саме труднощі є у банку в зверненні до відділу ДВС з вимогою про скасування арешту.

У звязку з цим, суд доходить до висновку про не доведення порушення прав банку та відсутності підстав для задоволення вимог про звільнення предмету застави з під арешту.

Крім того, суд звертає увагу, що позивач просить суд скасувати і інші арешти, наприклад: застосований ухвалою слідчого судді Іллічівського міського суду Одеської області від 24 січня 2014 року (а.с.191), який може бути розглянуто в порядку КПК України, а не в позовному провадженні.

Отже, обраний позивачем спосіб правового захисту шляхом скасування арештів з автомобілю не відповідає закріпленим в чинному законодавстві правовим положенням, тому суд не має правових підстав для задоволення цієї частини даного позову.

Керуючись ст.ст.213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1 (треті особи відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області, відділ державної виконавчої служби Іллічівського міського управління в Одеській області) про звернення стягнення на предмет застави відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Іллічівський міський суд Одеської області протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Журавель П.І.