Дата документу 20.12.2016
Справа № 320/7462/16-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
«20» грудня 2016 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Кучеренко Н.В.
при секретарі Левандовській О.М.
за участю представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2, в інтересах якої діє за довіреністю ОСОБА_1, до ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю,
Позивач звернулась до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, в якому просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на домоволодіння № 32 по вул. Вишнева (Пархоменко) в с. Костянтинівка Мелітопольського району Запорізької області, яке належить відповідачу. На обґрунтування позовних вимог зазначила, що між нею та відповідачем у 1996 році була досягнута усна домовленість стосовно купівлі-продажу належного відповідачу домоволодіння. В звязку з терміновим виїздом, відповідач отримала від неї грошові кошти та передала їй правовстановлюючі документи на будинок та господарські споруди. Фактично з початку 1997 року вона та її родина мешкають у вказаному будинку, за власні кошти робить в ньому поточний ремонт, підтримує його загальний вигляд, оплачує комунальні послуги, тобто добросовісно, відкрито і безперервно користується домоволодінням. Тому вважає, що за нею повинно бути визнано право власності за набувальною давністю на домоволодіння № 32 по вул. Вишнева (Пархоменко) в с. Костянтинівка Мелітопольського району Запорізької області.
Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позов в повному обсязі, просив його задовольнити. Також, враховуючи неявку відповідача, належно повідомленої про час та дату судового розгляду, просив ухвалити заочне рішення.
Відповідач у судове засідання не зявилась, не повідомила суд про причини неявки, про час і дату судового засідання була повідомлена належним чином, через оголошення в газеті «Урядовий курєр» № 231 (5851) від 08 грудня 2016 року, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною та вважає можливим ухвалити заочне рішення за його відсутності на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
При цьому згідно листа Верховного Суду України від 27.09.2010 року, направленого на імя голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не зявився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Вислухавши доводи позовної заяви, пояснення сторін, вислухавши свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами.
Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як встановлено у ході судового розгляду, відповідно до свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, від 20 лютого 1988 року, ОСОБА_3 є власником жилого будинку № 32 по вул. Вишнева (Пархоменко) в с. Костянтинівка Мелітопольського району Запорізької області /а.с.9/.
Вказана обставина також підтверджується копією технічного паспорту на жилий будинок індивідуального жилого фонду /а.с.10/.
Згідно довідки Костянтинівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області № 1092 від 28 листопада 2016 року встановлено, що відповідач ОСОБА_3 в 1996 році вибула без зняття з реєстрації, місце знаходження її невідоме /а.с.17/.
При цьому, згідно довідки виконавчого комітету Костянтинівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області № 3237 встановлено, що ОСОБА_2 з 1996 року проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 (стара назва Пархоменко) та має склад родини: син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с.13/.
Також з даного приводу були допитані свідки ОСОБА_5, ОСОБА_4, які в судовому засіданні пояснили, що мешкають на одній вулиці з позивачем та є її сусідками. Їм відомо, що власником будинку є ОСОБА_3, яка в 1996 році продала цей будинок позивачу ОСОБА_2 та поїхала до своєї доньки. ЇЇ місцезнаходження їм невідомо. Також зазначили, що позивач проживає в даному будинку, веде господарство, підтримує зовнішній вид будинку, робить посильний ремонт. Крім того, свідок ОСОБА_5 зазначила, що позивач втратила правовстановлюючі документи, які залишила ОСОБА_3, та ОСОБА_2 не може зареєструвати будинок на своє імя.
Таким чином з показань свідків ОСОБА_5, ОСОБА_4 та зібраних по справі доказів вбачається, що позивач ОСОБА_2 проживає та користується спірним будинком більше 10 років.
Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувала давність). У відповідності з п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2004 року правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалось за три роки до набрання чинності цим Кодексом.
Разом з тим, у відповідності до інформаційного листу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року зазначено, що володіння майном могло розпочатися раніше 01 січня 2001 року, проте до десятирічного строку набувальної давності на нерухоме майно включається трирічний строк, протягом якого особа чи її спадкоємці володіли майном до набрання чинності ЦК. Отже, володіння нерухомим майном могло розпочатися раніше 01 січня 2001 року та тривати до 01 січня 2011 року, а право вимоги про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю виникло з 01 січня 2011 року.
Таким чином, судом встановлено, що позивач добросовісно та відкрито користувалась домоволодіння № 32 по вул. Вишнева (Пархоменко) в с. Костянтинівка Мелітопольського району Запорізької області, яке належить ОСОБА_3 на праві особистої власності, більше 10 років, а отже суд вважає за можливим визнати за нею право власності на дане домоволодіння за набувальною давністю.
Керуючись ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 319, 344 ЦК України, п.8 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, ст.ст. 11, 15, 57, 58, 59, 60, 88, 107, 208, 212-215, 224-228 ЦПК України
Позов ОСОБА_2, в інтересах якої діє за довіреністю ОСОБА_1, до ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю - задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_2, (РНОКПП НОМЕР_1), право власності за набувальною давністю на домоволодіння № 32 по вул. Вишнева (Пархоменко) в с. Костянтинівка Мелітопольського району Запорізької області.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Н.В.Кучеренко