Справа № 283/1912/16-ц
Провадження №2/283/753/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

12 грудня 2016 року м. Малин

Малинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді Тимошенка А.О.,

за участю:

секретаря Даниленко Л.Г.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Малині цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання квартири спільною сумісною власністю та поділ квартири,-

встановив:

ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 в якому просить:

- визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю сторін;

- провести поділ квартири наступним чином: визнати за позивачем право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, а право власності на іншу ? частину квартири визнати за відповідачем.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та пояснив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 1992 року по 2011 рік. У 2001 році вони придбали квартиру АДРЕСА_1. Ця квартира придбана за їх спільні сімейні кошти та за кошти батьків. Таким чином вона їх спільною сумісною власністю, а тому просить позов задовольнити.

Відповідач позов не визнав та пояснив, що вищевказана квартира придбана за його особисті кошти та кошти його батьків, а тому вона є його особистою власністю. За таких обставин просить в позові відмовити.

Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та дослідивши надані докази, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб позивач, яка мала дошлюбне прізвище Бєла, та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 грудня 1992 року (а.с. 10). Після реєстрації шлюбу позивач отримала прізвище ОСОБА_2. Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 16 серпня 2011 року шлюб між сторонами був розірваний (а.с. 11). 27 грудня 2013 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 та отримала прізвище ОСОБА_4 (а.с. 25).

За час перебування у шлюбі з позивачем, відповідно до договору купівлі-продажу від 05 березня 2001 року, відповідач придбав квартиру АДРЕСА_1, а 16 березня 2001 року за відповідачем зареєстровано право власності на квартиру (а.с. 5). Вказана квартира має загальну площу 41,1 кв.м. і складається з 2 кімнат, кухні, коридору, санвузла, лоджії (а.с. 8-9).

Оскільки квартира АДРЕСА_1 придбана одним із подружжя в період шлюбу, то дана квартира в силу статті 22 КпШС України є спільною сумісною власністю сторін. Це ж підтвердили і свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які показали, що квартира придбавалась не тільки за кошти відповідача, а й за кошти позивача, якій допомагали її батьки.

У зв?язку з цим суд визнає квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю позивача та відповідача.

Вирішуючи питання про поділ цієї квартири, суд керується пунктом 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя". В ньому зазначено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

З технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 вбачається, що її неможливо поділити на дві ізольовані квартири, а жодна із сторін не поставила питання про припинення права власності іншої сторони на цю квартиру. За таких обставин суд визнає за позивачем та відповідачем право власності на ? ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 за кожним.

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд керується ст. 88 ЦПК України і стягує з відповідача на користь позивача понесені нею витрати на сплату судового збору.

Керуючись ст. ст. 3, 11, 60, 88, 185, 212-216 Цивільного процесуального кодексу України, на підставі ст. 22 Кодексу про шлюб та сім?ю України, ст. 71 Сімейного кодексу України та ст. 365 Цивільного кодексу України,-

вирішив:

Позов ОСОБА_3 задовольнити повністю.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Поділити квартиру АДРЕСА_1 наступним чином: визнати за ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на ? ідеальну частку квартири АДРЕСА_1, за кожним.

Стягнути з ОСОБА_2 та користь ОСОБА_3 витрати на сплату судового збору в розмірі 551 гривня 20 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області шляхом подачі апеляційної скарги до Малинського районного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_7