Справа № 147/807/16-ц Провадження № 22-ц/772/3580/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 44Доповідач Ковальчук О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів : Войтка Ю.Б., Іващука В.А.

при секретарі Ліннік Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про виселення,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на заочне рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 17 жовтня 2016 року у цій справі,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 23 серпня 2006 року між цим банком та відповідачем було укладено кредитний договір, за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 5 000 доларів США, строком до 22 серпня 2011 року. З метою забезпечення даного зобовязання, між сторонами 23 серпня 2006 року було укладено договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок № 51 по вул. Садова у с. Северинівка Тростянецького району Вінницької області.

Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 17 лютого 2010 року, за результатом розгляду позову ЗАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, окрім іншого вирішено: в рахунок погашення заборгованості за вказаним вище кредитним договором, у розмірі 9 998, 94 доларів США, звернути стягнення на зазначений будинок шляхом його продажу. У задоволенні вимог про виселення відповідача цим рішенням відмовлено.

Про прийняте судом рішення позивач письмово повідомляв відповідача, і, зокрема, про те, що він та всі особи, зареєстровані за адресою будинку, що є предметом іпотеки, повинні у тридцятиденний строк з дня отримання вимоги добровільно звільнити цей житловий будинок.

Дана вимога залишилась без реагування, тому банк звернувся до суду і просив виселити ОСОБА_2 та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у вказаному житловому будинку.

Заочним рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 17 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, позивач, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно з положеннями ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст. 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина 3 ст. 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян.

За змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Судом встановлено, що 23 серпня 2006 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №МКЛ-075, згідно якого банк надав останньому кредит у сумі 5 000 доларів США на споживчі потреби терміном до 22 серпня 2011 року (а.с. 6-8).

Із метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, 23 серпня 2006 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки №МКЛ-075/1, відповідно до умов якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок із господарськими будівлями під номером 51, розташований по вул. Садова у с. Северинівка Тростянецького району Вінницької області, який належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого державним нотаріусом Тростянецької державної нотаріальної контори Вінницької області ОСОБА_3 23 серпня 2006 року за реєстровим № 2707 та зареєстрований в державному реєстрі правочинів 23 серпня 2006 року за реєстровим №1525080 (а.с. 9, 10).

Заочним рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 17 лютого 2010 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково та звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно договору іпотеки від 23 серпня 2006 року, а саме на будинок та земельну ділянку загальною площею 95,7 кв.м., які розташовані за адресою: вул. Садова, 51 в с. Северинівка Тростянецького району Вінницької області та телевізор SAMSUNG модель 20К1МК, сер. № 528582250, шляхом продажу вказаних предметів іпотеки та застави ЗАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. В задоволенні позовних вимог в частині виселення відповідача, який зареєстрований та проживає в будинку, розташованому за цією адресою, зі зняттям з реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України у Вінницькій області, відмовлено (а.с. 11,12).

Відповідно до довідки Летківської сільської ради від 1 серпня 2016 року № 276 у спірному будинку зареєстрована одна особа ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.39).

27 квітня 2016 року позивачем відповідачеві була направлена поштою вимога про виселення (а.с. 13-15).

Установивши, що в іпотеку передано житловий будинок, який був придбаний не за рахунок отриманих кредитних коштів (протилежного позивач не довів), суд, керуючись ст. 58 Конституції України, ст. 1 Протоколу 1 до Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, ст.ст. 15, 16, 575, 589 ЦК України, ст.ст. 9, 109 ЖК УРСР, ст.ст. 1, 33, 40 Закону України «Про іпотеку», п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадянам України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для виселення відповідача із зазначеного будинку без надання йому іншого постійного житла. Такий висновок суду узгоджується із висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 18 березня 2015 року № 6-39цс15, від 25 листопада 2015 року № 6-1061цс15, від 21 жовтня 2015 року № 6-1484цс15, від 21 жовтня 2015 року № 6-1033цс15, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів при застосуванні норм права.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, які спростовуються наведеними вище нормами матеріального права, і не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість рішення суду, тому відповідно до положень ст. 308 ЦПК України вказану апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване заочне рішення залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» відхилити, заочне рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 17 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.В. Ковальчук

Судді : Ю.Б. Войтко

ОСОБА_4