22-ц/775/149/2016(м)
Категорія 27 Головуючий у 1 інстанції Ковтуненко О.В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2016 року місто Маріуполь

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді Принцевської В.П.

суддів Сороки Г.П., Бугрим Л.М.

при секретарі Гаркуша О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 7 грудня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту,

В С Т А Н О В И В:

18 серпня 2015 року позивач, Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі представника за довіреністю ОСОБА_3, звернувся до суду з вказаним позовом.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що 12 квітня 2011 року між відкритим акціонерним товариством «ВіЕйБі Банк», правонаступником всіх прав та обовязків якого є Публічне акціонерне товариство «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № ВLаЖГА00026674. Відповідно до укладеного договору відповідачеві було надано кредит в сумі 15000 гривень на задоволення поточних потреб, з встановленням процентної ставки за користування кредитом у розмірі 15% річних, з терміном повернення кредиту та процентів не пізніше 12 квітня 2014 року, згідно графіку, який є невідємною частиною договору. Відповідач у свою чергу зобовязався повернути кредит, сплатити проценти, комісії, можливі штрафні санкції в порядку та на умовах, визначених договором. Проте відповідач свої зобовязання за договором належним чином не виконав, порушуючи строки сплати процентів за користування кредитом, та не здійснюючи платежі за кредитом згідно графіку. В результаті наведених порушень заборгованість відповідача становить 57824,43 гривень, з яких 7004,98 гривень за кредитом, 2709,73 гривні за процентами, 3937,50 гривень комісія, 44172,22 гривень плата за пропуск платежів. На підставі викладеного, посилаючись на діюче законодавство, позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 7 грудня 2015 року частково задоволено позовні вимоги ПАТ «ВіЕйБі Банк», стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за договором банківського обслуговування в сумі 13652 грн. 21 коп., з яких 7004 грн. 98 коп. заборгованість за кредитом, 2709 грн. 73 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом, 3937 грн. 50 коп. заборгованість по комісії за управління кредитом. В задоволенні решти частини позовних вимог відмовлено.

З даним рішенням не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку. Він посилається на те, що суд першої інстанції не повно з»ясував обставини справи та ухвалив рішення з порушенням вимог процесуального та матеріального Закону. Просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні пені у розмірі 44172 грн. 22 коп. та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги в даній частині задовольнити. В іншій частині рішення суду першої інстанції просив залишити без змін.

В судове засідання представник позивача не з»явився, повідомлений про час і місце судового засідання судовою повісткою.

Відповідач до суду також не з»явився, повідомлений про час і місце судового засідання згідно з вимогами ч.3 ст. 76 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає необхідним відхилити апеляційну скаргу з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст. ст. 526, 527 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, при цьому боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредиторприйняти виконання зобовязання.

У відповідності до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Матеріалами справи встановлено, що 12 квітня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі експерта з фінансових продуктів ОСОБА_4, з одного боку, та ОСОБА_2, з іншого, був укладений договір банківського обслуговування № ВLаЖГА00026674. Згідно до умов договору Банк надав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 15000 гривень у формі відкличної, не відновлювальної кредитної лінії, на поточні потреби, з кінцевим терміном повернення кредиту та процентів 12 квітня 2014 року (спеціальна частина договору; пункти 1.1-1.4 загальної частини договору.

Відповідно до пунктів 1.5, 1.6 загальної частини договору, пунктів 3,4 спеціальної його частини, за користування кредитом встановлено плату у вигляді процентів, які нараховуються за процентною ставкою 15% річних, та за обслуговування кредиту встановлено щомісячну плату у вигляді комісії у розмірі 1,75% від суми кредиту.

При укладенні договору сторони погодили графік погашення кредиту.

Позичальник, ознайомившись із умовами договору, графіком погашення кредиту та детальним розрахунком загальної вартості платежів, підписав їх, таким чином погодився із ними, та зобовязався не пізніше дати, встановленої у графіку, поповнювати рахунок ПАТ «ВіЕйБі Банк» шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням у сумах, не менших за суми платежів, встановлених у графіку, а також комісії за управління кредитом (пункти 2.5.1, 2.5.2, 3.3.2 договору).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з доданого до позову розрахунку заборгованості за вказаним договором, ОСОБА_2 з 13 лютого 2013 року припинив сплачувати чергові платежі за кредитом, тим самим порушуючи умови договору, через що станом на 11 серпня 2015 року заборгованість відповідача за даним договором становить: 7004,98 гривень за кредитом, 2709,94 гривень за процентами за користування грошовими коштами, 3937,50 гривень комісія за управління кредитом.

Вказаний розрахунок проведений відповідно до умов укладеного договору, проценти нараховані з урахуванням процентної ставки 15 % річних, комісія за управління кредитом - виходячи з 1,75% від суми кредиту щомісяця.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 44172,22 гривень та називає цю суму платою за пропуск платежів.

Відмовляючи в задовленні частини позовних вимог щодо стягнення з відповідача плати за пропуск платежів суд першої інстанції дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобовязань забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня і штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання. При цьому штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Договір банківського обслуговування № ВLаЖГА00026674 від 12 квітня 2011 року умови нарахування такого виду неустойки як плата за пропуск платежів не передбачає. Спеціальна частина договору, та розділ 4 загальної його частини передбачає нарахування штрафу та пені у випадку невиконання або прострочення виконання зобовязання позичальником. Однак позовна заява та додані до неї матеріали розрахунку саме цих видів неустойки не містять.

Апеляційний суд перевірив доводи апелянта, що суд першої інстанції не повно з»ясував обставини справи, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми плати за пропуск платежів в розмірі 44172 грн. 22 коп. є пенею, яка встановлена п.4.3 спірного кредитного договору. Ставка, яка застосовується для обчислення пені, зазначена в п.9 спеціальної частини договору.

З матеріалів справи вбачається, що нарахування пені здійснено в період з 13 квітня 2015 року по 11 серпня 2015 року.

Згідно ст. 2 Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року №1053-р місто Маріуполь (Маріупольська міська рада) відноситься до населеного пункту, на території якого здійснювалася антитерористична операція.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року №1079-р було зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.01.2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2015 року, розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 1079-р «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р» визнано нечинним. Проте, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28 липня 2015 року вказані судові рішення скасовані, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Оскільки пеня відповідачу нарахована за період з 13.04.2015 року по 11.08.2015 рік і в цей період з 2.04.2015 року (визнання нечинним Розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року №1079-р) по 28.07.15 рік (скасування рішень Окружного адміністративного суду м. Києва та Київського апеляційного адміністративного суду про визнання нечинним Розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року №1079-р) діяв перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затверджений Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року №1053-р, згідно з яким місто Маріуполь (Маріупольська міська рада) відноситься до населеного пункту, на території якого здійснювалася антитерористична операція.

Тобто з 2.04.2015 року по 28.07.2015 року пеня відповідачу не повинна була нараховуватись позивачем.

Пунктом 3 Розпорядження Кабінету міністрів України № 1275-р від 02.12.2015 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» визнано такими, що втратили чинність:

розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053 Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція

розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 р. № 1079 Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053

Згідно з переліком, який затверджено вказаним Розпорядженням КМУ, Маріуполь (Маріупольська міська рада) відноситься до населеного пункту, на території якого здійснювалася антитерористична операція.

Тобто на день ухвалення рішення судом першої інстанції дані правовідносини регулюються також Законом України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року, оскільки відповідачка проживає в населеному пункті, на території якого здійснювалася антитерористична операція.

Згідно з вимогами ст. 2 Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Таким чином позивач зобов»язаний вимогами вказаного Закону скасувати пеню нараховану на основну суму заборгованості із зобов»язань за спірним кредитним договором в період з 28.07.15 ріку по 11.08.2015 рік, оскільки відповідач зареєстрований та постійно проживає в м.Маріуполі.

Вимогами ст. 308 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції щодо необхідності відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення суми пені не протирічить діючому Законодавству та є правильним. А тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

За клопотання апелянта ухвалою апеляційного суду Донецької області від 13 січня 2016 року заявнику було відстрочено оплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення рішення апеляційним судом по даній справі. Тому на підставі вимог ст. 4 ч. 2 п. 1 пп. 6 Закону України «Про судовий збір» з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 636 грн. 6 коп.

Керуючись ст.ст. 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 7 грудня 2015 року залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» на користь держави судовий збір в сумі 636 грн. 6 коп. (шістсот тридцять шість грн. 6 коп.)

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді