Справа № 569/4230/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2016 року Рівненський міський суд

під головуванням судді Ковальова І.М.

при секретарі Грицаюк О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 та кредит» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

В Рівненський міський суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості звернувся представник ПАТ «Банк «ОСОБА_1 та кредит».

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги повністю підтримав, з підстав, викладених у позовній заяві, просить суд їх задоволити та стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 та кредит» заборгованість за кредитним договором в розмірі 1 783 863,37 грн. (один мільйон сімсот вісімдесят три тисячі вісімсот шістдесят три гривні тридцять сім копійок), яка складається з наступного: заборгованість за кредитом в розмірі 825 354,47 грн., заборгованість по процентам в розмірі 96 571,87 грн., заборгованість по пені в розмірі 861 937,04 грн. та судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір в розмірі 26 757,94 грн.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не зявилась. Про день та час розгляду справи повідомлялась завчасно та належним чином судовою повісткою, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про отримання судової повістки рекомендованим листом. Причин своєї неявки суду не повідомила, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавала.

В судове засідання відповідач ОСОБА_3 не зявився. Про день та час розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином судовою повісткою. Згідно повідомлення ТОВ Укркурєр для отримання судової повістки адресат не зявився. Причин своєї неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавав.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення.

Судом встановлено, що 12 травня 2008 року між ВАТ «Банк «ОСОБА_1 та кредит», правонаступником якого є АТ «Банк «ОСОБА_1 та кредит» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №Ф1-08/10004-42 (надалі кредитний договір), відповідно до п.2.1. якого банк надав позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 45 000,00 (сорок пять тисяч) доларів США з оплатою по процентній ставці 11,93% річних.

Відповідно до п.3.2. кредитного договору позичальник зобовязується повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим договором до 11 травня 2023 року.

Відповідно до п.3.6. кредитного договору у випадку несвоєчасного повернення кредиту або несвоєчасної сплати процентів за користування кредитними ресурсами, як у випадку настання строку повернення кредиту (його частини) та/або строку сплати процентів, так й у випадку виникнення відповідно до умов цього договору зобовязання позичальника достроково повернути кредитні ресурси та сплатити проценти, банк має право видавати наказ про примусову сплату боргового зобовязання.

Відповідно до п.4.1. кредитного договору позичальник сплачує банку проценти за користування кредитними ресурсами у валюті кредиту, по процентній ставці 11,93 % річних.

Відповідно до п.5.1. кредитного договору забезпеченням виконання зобовязань за цим договором є застава нерухомості (іпотека): трикімнатна квартира зі всіма обєктами функціонально повязаними з цим нерухомим майном загальною площею 55,4 кв.м., житловою площею 39,8 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до п.5.2. кредитного договору у забезпечення виконання зобовязань за цим договором можуть укладатися інші договори, не зазначені в цьому пункті.

Відповідно до п.6.1. кредитного договору за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується у випадку порушення позичальником строків платежів, передбачених п.3.2., 3.4., 4.3., 4.4., 4.6., 4.7., 4.8. цього договору, а також будь-яких інших строків платежів, передбачених цим договором Сплата пені не звільняє позичальника від зобовязання сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитними ресурсами.

В подальшому, 20 жовтня 2011 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №Ф1-08/10004-42 від 12 травня 2008 року.

В забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором, 12 травня 2008 року між ВАТ «Банк «ОСОБА_1 та кредит», правонаступником якого є АТ «Банк «ОСОБА_1 та кредит» (кредитор), ОСОБА_2 (боржник) та ОСОБА_3 (поручитель) було укладено договір поруки №Ф1-08/10004-42 (надалі договір поруки), відповідно до п.1.1. якого поручитель зобовязується перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобовязань за кредитним договором №Ф1-08/10004042 від 12 травня 2008 року, укладеним між кредитором та боржником, відповідно до якого боржникові наданий кредит у розмірі 45 000,00 (сорок пять тисяч) доларів США зі сплатою 11,93 % річних, строком до 11 травня 2013 року.

Відповідно до п.1.3. договору поруки поручитель свідчить, що він ознайомлений із кредитним договором та погоджується з його умовами.

Відповідно до п.2.1. договору поруки у випадку невиконання боржником зобовязань за кредитним договором, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до п.2.2. договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, у т.ч. по основному боргу, сплаті щомісячних процентів і підвищених процентів, сплаті комісійної винагороди сплаті неустойки по основному боргу та процентам а також по відшкодуванню всіх збитків.

В подальшому, 20 жовтня 2011 року між АТ «Банк «фінанси та кредит», ОСОБА_2, ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду №1 до договору поруки №Ф1-08/10004-42 від 12 травня 2008 року.

У звязку з неналежним виконанням взятих відповідачами на себе зобовязань, банком на адресу відповідачів направлялись вимоги по достроковому поверненню кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом.

Однак, дані вимоги залишені відповідачами без виконання.

Станом на 25 березня 2016 року заборгованість відповідачів за кредитним договором становить: 1 783 863,37 грн. (один мільйон сімсот вісімдесят три тисячі вісімсот шістдесят три гривні тридцять сім копійок) та складається з наступного: заборгованість за кредитом в розмірі 825 354,47 грн., заборгованість по процентам в розмірі 96 571,87 грн., заборгованість по пені в розмірі 861 937,04 грн.

Дана заборгованість відповідачами перед позивачем не погашена.

Розмір вказаної заборгованості підтверджується розрахунком суми заборгованості за кредитним договором, наданим позивачем до позовної заяви.

Відповідачами вказаний розрахунок не спростований, а тому даний розрахунок судом приймається, як достовірний.

Укладений з банком кредитний договір відповідач в судовому порядку не оспорив, у звязку з чим, він відповідно до правил ст.204 ЦК України є правомірним.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Згідно зі ст.543 ЦК України у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Солідарні боржники залишаються зобовязаними доти, доки їхній обовязок не буде виконаний у повному обсязі. Таким чином при солідарній поруці кредитор наділяться правом самостійно вирішувати питання про те, до кого з них боржника чи поручителя чи обох разом в якій частині і в якій послідовності предявити свої вимоги.

Згідно ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або в повному обсязі.

Відповідно до ст.554 ЦК України в разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року зазначено, що предявленням вимоги до поручителя є як направлення йому вимоги про погашення боргу, так і предявлення до нього позову.

Таку ж правову позицію зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 17 вересня 2014 року у справі №6-53 цс 14, вказавши на те, що застосоване в другому реченні частини четвертої ст.559 ЦК України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя слід розуміти як предявлення кредитором встановленому законом порядку протягом визначеного терміну саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повертати позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлено обовязок позичальника повернути позичу частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статі 1048 Кодексу.

Така позиція зазначена і в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5, в п.29 якої зазначено, що якщо договором встановлено обовязок позичальника повернути кредит частинами (із простроченням) то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась, процентів та інших платежів за договором.

Передбачене ст.1050 ЦК України право кредитодавця вимагати від позичальника дострокового повернення частини кредиту, що залишилася є самостійним. Реалізація такого права жодним чином не залежить від предявлення кредитодавцем вимог про розірвання кредитного договору відповідно до положення ст.651 ЦК України.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання основного зобовязання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення всієї частини позики (разом з нарахованими процентами, згідно ст.1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Правова позиція Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі №6-116цс13).

Окрім того, не є перешкодою для реалізації права банку у будь-який час звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, оскільки позичальник у судовому засідання має можливість заперечувати проти вимог банку що відповідає положенням ст.12 Конституції України (правова позиція згідно ухвалив ВССУ від 26 грудня 2012 року).

Позивачем направлялись вимоги, як боржнику, так і поручителю, з зазначенням суми заборгованості та попереджено, що у разі незадоволення претензії банк вимушений буде захищати свої майнові права шляхом зверненням до суду з вимогою про примусове стягнення боргу за кредитним договором, що стверджується дослідженими в судовому засіданні належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором. А позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності та те, що у добровільному порядку відповідачі вчасно кошти згідно кредитного договору не сплачують, тому дана заборгованість підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача у судовому порядку.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Оскільки при подачі позову до суду представником позивача було сплачено судовий збір в розмірі 26 757,94 грн. згідно платіжного доручення №13294 від 31 березня 2016 року, рішення прийнято на користь позивача, тому дані судові витрати слід стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,60,212,213,215,228,293,294 ЦПК України, ст.ст.526,530,543,553,554,610,612,1049,1050,1054 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 та кредит» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості задоволити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 та кредит» заборгованість за кредитним договором в розмірі 1 783 863,37 грн. (один мільйон сімсот вісімдесят три тисячі вісімсот шістдесят три гривні тридцять сім копійок), яка складається з наступного: заборгованість за кредитом в розмірі 825 354,47 грн., заборгованість по процентам в розмірі 96 571,87 грн., заборгованість по пені в розмірі 861 937,04 грн. та судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір в розмірі 26 757,94 грн.

Заяву про перегляд заочного рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий :