АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

14 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Стрижеуса А.М., Саліхова В.В.

при секретарі: П'ятничук В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 вересня 2015 року в цивільній справі за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21.09.2015 року даний позов задоволено частково.

Шлюб, зареєстрований 02 березня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Деражнянського районного управління юстиції Хмельницької області, актовий запис № 10, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи з 17 липня 2015 року, до досягнення дітьми повноліття.

У межах суми платежу за один місяць рішення суду допущено до негайного виконання.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування рішення суду в частині визначення розміру аліментів та ухвалення в цій частині нового про задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 500 грн. на місяць до досягнення ними повноліття. Вважає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповно з`ясованих обставинах, що мають значення для справи. Відповідач зазначає, що судом не ураховано того, що на момент постановлення рішення він був офіційно працевлаштований та отримував заробітну плату у розмірі 1260 грн. й тому суд невірно застосував норми статті 184 СК України. Вказує, що судом першої інстанції не перевірено такі дані, а надати докази до суду він не мав можливості, оскільки не мав достатньо часу для підготовки до розгляду справи. Зазначає також, що суд призначаючи йому аліменті в твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. на обох дітей не урахував матеріальне становище відповідача, економічну та політичну ситуації в країні, зростання безробіття, а також положення ст. 141 СК України, поклавши на нього повну відповідальність за утримання дітей.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених в ній.

ОСОБА_5 проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, зазначала, що відповідач стабільних доходів не має, ніде не працює, займався перепродажем автомобілів, допомоги на утримання дітей не надає.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановив суд та убачається з матеріалів справи сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 02.03.2003 року, від якого мають двох дітей: сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Діти сторін проживають разом із матір'ю та перебувають на її утриманні.

Відповідач вказані встановлені судом обставини не заперечував.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 статті 181 цього Кодексу встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Стаття 184 СК України передбачає можливість визначення розміру аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі у разі якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід.

У судовому засіданні під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач стверджував, що він ніде не працює та не має постійного доходу. На неодноразову пропозицію головуючого надати докази щодо щомісячного доходу таких доказів не надав та пояснив, що він має лише тимчасові заробітки у середньому по 1000 грн. на місяць, що є недостатнім навіть для його існування й тому він згоден сплачувати аліменти лише у розмірі 500 грн. на обох неповнолітніх дітей.

Такі пояснення відповідача зафіксовані у долученому до справи аудіо запису фіксування судового засідання технічними засобами та журналі судового засідання на неправильність або неповноту як яких зауважень не подавалося та спростовують його твердження в апеляційній скарзі про те, що він має постійне місце роботи про що повідомляв суд, але суд цього не прийняв до уваги.

Ураховуючи, що відповідач сам зазначав про відсутність в нього постійного заробітку у фіксованому розмірі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи спір по суті, обґрунтовано задовольнив заявлені позивачкою вимоги, поклавши на відповідача обов'язок по сплаті аліментів на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі та визначивши розмір цих аліментів з урахуванням положень ст. ст. 182 ,184 СК України.

Виходячи з викладеного посилання апелянта на те, що суд не взяв до уваги обставини, які впливають на визначення розміру аліментів та неправильне застосування норм матеріального права безпідставні.

Посилання в апеляційній скарзі на недостатність часу для підготовки доказів через невчасне вручення йому повідомлення про судове засідання є безпідставними оскільки по справі відбулося два судових засідання 10 та 21 вересня 2015 року і клопотань щодо надання можливості подати докази відповідачем не заявлялося.

Долучені до апеляційної скарги докази щодо працевлаштування відповідача колегією суддів не досліджувалися виходячи з положень ч. 2 ст. 303 ЦПК України.

Колегія суддів ураховує також ту обставину, що ОСОБА_1 не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про зміну розміру та способу стягнення аліментів.

Доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в судовому рішенні висновків та на їх правильність не впливають.

Рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді:

Справа № 753/13170/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2143/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Трусова Т.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.