Справа № 147/1238/15-ц
Провадження №2/147/14/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2016 року смт Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді: Костюк Г.М.,

при секретарі: Кучер І.В.,

за участю позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на автомобіль,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на автомобіль марки HUNDAI TUCSON, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. Позов мотивований тим, що з відповідачем перебувала у шлюбі з 18.11.2007 року. Шлюб розірвано судом 17.04.2015 року. В шлюбі 20.06.2008 року народилась донька. 02.09.2014 року вона придбала вказаний автомобіль за особисті кошти. Автомобіль було зареєстровано на колишнього чоловіка, оскільки вона не мала посвідчення водія та сподівалася, що будуть жити разом і надалі перебувати у шлюбі та виховувати дитину. Вона не має доступу до вказаного автомобіля, оскільки відповідач використовує його особисто, що призводить до порушення її прав на автомобіль, та є підставою звернення до суду. Кошти, за які було придбано автомобіль були її особистою власністю, а тому в силу ст. 57 ч.1 п.3 СК України він належить їй особисто, хоча зареєстрований за відповідачем. Просила суд визнати за нею право власності на автомобіль HUNDAI TUCSON, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі (кузова) рами Y6LJM81BPEL212342.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги за обставин, викладених в позові. Додатково суду пояснила, що працює учителем у місцевій середній школі по даний час. За період шлюбу, працюючи, вона отримувала заробітну плату, яку вони складали на придбання автомобіля. Поряд із цим вона займалася репетиторством, надавала дітям уроки на дому. В період своїх літніх відпусток, які тривали по два з половиною місяці, їздила на заробітки до м.Москва. Таких поїздок в період шлюбу було чотири. Які суми грошей за роботу репетитором та на роботі у м. Москва нею були зароблені, вона не може назвати. Відповідач у період шлюбу не працював, лише один раз, близько року,в кредитній спілці, коли вона знаходилась у декретній відпустці. Доходи в сімю приносила вона. На продукти харчування не витрачались, оскільки цим допомагали її батьки. Попри те, що заробітну плату, інші доходи вона отримувала, перебуваючи в шлюбі, це були її особисті доходи, саме за них придбано автомобіль, а тому він належить лише їй. Реєстрація автомобіля за відповідачем позбавляє її права власності на нього. Арешт, накладений у кримінальній справі на автомобіль не перешкоджає їй звернутися до суду з таким позовом, з метою захистити свої права. Просила позов задовольнити, визнати за нею право власності на автомобіль HUNDAI TUCSON, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. Щодо судових витрат, які вона понесла у звязку із сплатою судового збору, не вимагала їх стягнення з відповідача.

Представник відповідача в судовому засіданні визнав позовні вимоги за обставин, викладених у позові. Суду пояснив, що дійсно у цій сім'ї, в період шлюбу мала доходи лише дружина, яка офіційно працювала вчителем, їздила на заробітки, займалася репетиторством. Відповідач доходів не мав, не працював, займався підсобним господарством, городництвом, вирощував полуницю. Тому цілком виправданим є те, що спірний автомобіль повинен бути визнаний на праві власності за позивачем, оскільки був придбаний за кошти, зароблені самостійно нею ж. Сам відповідач в період шлюбу доходів не мав, тягар утримання сімї переклав на позивача. Таким же чином поступив після розірвання шлюбу, коли вибув у тривалу подорож, залишивши її саму утримувати спільну дитину. Накладений на автомобіль арешт не перешкоджає вирішенню справи. Просив позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою від 15.01.2016 року відмовлено у визнанні мирової угоди, укладеної 25.11.2015 року між позивачем та представником відповідача у зазначеній справі.

Заслухавши пояснення позивачки, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18.11.2007 року, який розірвано рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області 17.04.2015 року. Рішення набуло чинності 28.04.2015 року (а.с.6).

У шлюбі 20.06.2008 року народилась донька Діана (а.с.7).

В період шлюбу, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХХ №848955, оригінал якого оглянуто судом, даних Регіонального сервісного центру у Вінницькій області, станом на 13.01.2016 року за відповідачем ОСОБА_3 02.09.2014 року зареєстрований автомобіль HUNDAI TUCSON, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі (кузова) рами Y6LJM81BPEL212342, сірого кольору (а.с.46-50).

Зазначений автомобіль згідно ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 21.09.2015 року знаходиться під арештом, накладеним в межах кримінального провадження відносно відповідача за ст.ст. 309 ч.1, 310 ч.2 КК України (а.с.47-54).

Відповідно до платіжного доручення №4092257 від 26.08.2014 року, ОСОБА_3 через АТ «БМ Банк» на користь ПП «Альфа Авто» сплачено 229900,00 грн. оплати за автомобіль HUNDAI TUCSON, згідно рахунку фактури №СФ-212 від 26.08.2014 року (а.с.58).

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги, в судовому засіданні доводила, що автомобіль придбаний у шлюбі, але за кошти, які належали їй особисто, а саме заробітну плату, отриману нею в період шлюбу, працюючи учителем у місцевій школі, доходи від роботи за кордоном та від приватних уроків з учнями.

Зокрема, позивач посилалася на відомості Пенсійного фонду України про суми заробітку для нарахування пенсії, згідно яких нею за період з 2007 року по 2014 рік включно зароблено в цілому 186 815,32 грн. (а.с.25-27).

Як зазначила позивач в судовому засіданні, для визначення спірного автомобіля їй, вона враховує лише кошти, зароблені нею у шлюбі. Свої заробітки до шлюбу з відповідачем вона не вважає за потрібне враховувати. Позивач не змогла назвати суду суми коштів отриманих, як вона пояснювала, за роботу за кордоном та від приватних уроків з учнями, як і не довела факту виконання такої роботи та отримання від неї доходу.

Згідно з приписами ч.2 ст.61 СК України заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним з подружжя є обєктом права спільної сумісної власності.

Враховуючи вказані вимоги закону, доходи позивача у виді заробітної плати, одержаної за період шлюбу з відповідачем, є спільною сумісною власністю.

В судовому засіданні позивач також зазначила, та їй не заперечив представник відповідача, те, що спірний автомобіль придбавався для потреб сім'ї, а не її особистих, а тому реєструвався на імя відповідача в органах ДАІ. Вони планували жити разом, не могли передбачити, що шлюб розпадеться.

Таким чином, позивачем в судовому засіданні не доведено, що джерелом набуття автомобіля HUNDAI TUCSON є її особисті доходи. Встановлені судом факти, а саме набуття його в шлюбі за спільні сумісні кошти, для обслуговування потреб сімї, вказують на те, що зазначений автомобіль згідно з вимогами ст.60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя. На зазначене також звертає увагу Верховний Суд України у правовій позиції, висловленій при розгляді справи №6-3641цс15 від 16.12.2015 року.

З огляду на зазначене, вимоги позивачки про визнання за нею права власності на автомобіль до задоволення не підлягають.

Крім того, як встановлено судом, на спірний автомобіль, в межах кримінального провадження відносно відповідача, ухвалою слідчого судді накладено арешт, його передано на зберігання на спецмайданчик ОСОБА_4

Позивач, будучи обізнаною про обставини накладення арешту на спірне майно, про що вона пояснила в судовому засіданні, обрала спосіб захисту свого права шляхом визнання за нею права власності на автомобіль.

Разом з тим, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване в процесі кримінального провадження майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту (Постанова ВСУ від 15.05.2013 року, справа №6-26цс).

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи встановлені обставини та положення Закону суд не вбачає підстав для прийняття визнання представником відповідача позову та задоволення позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору на загальну суму 4200 грн. підлягають віднесенню за її рахунок.

На підставі викладеного та керуючись ст. 16 ЦК України, ст. 57 ч.1 п.1, ст.ст. 60, 61 ч.2, ст. ст. 10, 11, 15, 57, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на автомобіль відмовити.

Судові витрати позивача віднести за її рахунок.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Вінницької області через Тростянецький районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя