ун. № 759/1498/16-ц
пр. № 2/759/2144/16
22 серпня 2016 року м. Київ
Святошинський районний суд м. Києва
у складі: головуючого судді Ул'яновської О.В.,
секретаря Чернишук К.О.,
за участю: позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: Головне управління державної міграційної служби України у м. Києві, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
У лютому 2016 р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_1, посилаючись на ті підстави, що відповідачка вже вже більше шести років за вищевказаною адресою не проживає та не з'являється , особистих речей та документів у будинку не залишила за будинком не доглядає та комунальні послуги не здійснює, однак вона у спірному будинку прописана та після розірвання шлюбу із позивачем із обліку не знялася, що порушує права позивача як власника квартири.
У судовому засіданні позивач та його представника позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.
Відповідач в судове засідання не з'явилася повторно, про день слухання справи повідомлена належним чином, шляхом поштових повідомлень (а.с. 23-26, 56, 57, 71, 72, 75, 76), причини неявки суду не повідомив, заяви про слухання справи у її відсутності не надходило.
Третя особа ОСОБА_4 у судові засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суд не повідомила (а.с. 35, 74).
Третя особа ГУ ДМС України у м. Києві у судові засідання не з'явилася повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надіславши на адресу суду клопотання про розгляд справи у відсутності її представника (а.с. 28, 52, 77).
Свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 які є сусідами позивача пояснили у судовому засіданні те, що відповідачку вони за вказаною адресою не бачили більше 6-7 років (а.с. 80-82).
Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності відповідача та третіх осіб на підставі наявних у справі доказів згідно частини 4 ст.169 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи.
Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ч. 2 ст. 107 ЖК України наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття.
Судом встановлено, спірне майно перейшло у власність позивачу на підставі свідоцтва на спадщину за законом від 30.08.2012 зареєстрованого в реєстрі за №6-2245 та за №6-2244 витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 30.08.2012 за №31523103 та за №31523330, а також на підставі витягу про державну реєстрацію прав від 20.09.2012 за №35563188 (а.с. 8-12).
Відповідно до довідки форми №3 від 11.01.2015 вих.№1489 виданої Центром комунального сервісу №3 Комунального концерну м. Києва у житловому будинку прописано та проживають три особи, тобто племінниця ОСОБА_4 її дочка ОСОБА_8 та колишня дружина позивача ОСОБА_3 (а.с. 13).
Позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 23.07.1985 згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 14).
Згідно актів від 20.05.2016 складеного уповноваженими особами КП «ККОЖФ Святошинського району м. Києва», від 03.06.2016, а також від 15.06.2016 складених сусідами ОСОБА_9, ОСОБА_5 та ОСОБА_4, встановлено факт про те, що ОСОБА_3 у будинку АДРЕСА_1 не проживає та не з'являється за місцем реєстрації з 2009, тобто більше 6-ти років (а.с. 66-68).
Також факт реєстрації відповідача за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується відповіддю КНП «Центр первинної-медико санітарної допомоги №1» Святошинського району м. Києва від 06.05.2016 за №569 та встановлено, що відповідачка з 2015 до моменту надання інформації за медичною допомогою до сімейного лікаря не зверталася, лікарняні листи з тимчасової непрацездатності не отримувала (а.с. 58).
Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В частині 1 ст.316 ЦК України визначено поняття права власності - це право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно частини 1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
А у відповідності до частини 1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Крім цього, відповідно до частини 1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
У статті 391 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За змістом частини 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст.7 Закону України від 11.12.2003 р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
Виходячи з того, що Закон України від 11.12.2003 р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про позбавлення власника права власності на житлове приміщення або права користування такої особи житловим приміщенням.
Частина 2 ст.405 ЦК України вказує про те, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв'язку, суд приходить до висновку про те, що в судовому засіданні встановлені обставини, які свідчать про відсутність відповідача за місцем реєстрації понад один рік і доказів про поважність причин такої відсутності суду не надано, що відповідно до частини 2 ст.405 ЦК України є правовою підставою для визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням та задоволення позову.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15, 16, 316-319, 321, 328, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 150, 156 ЖК України, Законом України від 11.12.2003 р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» ст.ст.10, 30, 60, 61, 88, 179, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: Головне управління державної міграційної служби України у м. Києві, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме за адресою: АДРЕСА_1.
Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Згідно загального порядку оскарження, дане рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення суду набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України, згідно якого рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя: