Провадження № 2/522/356/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем УКРАЇНИ

«23» грудня 2016 року

Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Погрібного С.О.

за секретаря судового засідання Грищук В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 районної адміністрації Одеської міської ради, Департаменту міського господарства Одеської міської ради, ОСОБА_3 про визнання розпоряджень недійсними, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло та зобовязання вчинити певні дії, за участі третьої особи ОСОБА_4,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів, просив визнати недійсним та скасувати розпорядження ОСОБА_2 районної адміністрації Одеської міської ради №110 від 02.02.2011 року «Про взяття на квартирний облік та надання житлової площі громадянам» в частині надання майстру дільниці №2 ОСОБА_3 кімнати, житловою площею 25,36 кв.м., комунальної квартири АДРЕСА_1; визнати недійсним та скасувати розпорядження ОСОБА_2 районної адміністрації Одеської міської ради №184 від 24.02.2011 року «Про взяття на квартирний облік та надання житлової площі громадянам» в частині відкриття особового рахунку ОСОБА_3, провідному юрисконсульту КП ЖКС «Фонтанський», на службову одну кімнату, житловою площею 25,36 кв.м., комунальної квартири АДРЕСА_2 та виключення її з числа службових; визнати недійсним та скасувати розпорядження Департаменту міського господарства Одеської міської ради №219271 від 14.02.2012 року, яким ОСОБА_3 передано в приватну власність 259/1000 частин приміщення квартири спільного заселення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на житло №8-23706 від 14.02.2012 року, виданого Департаментом міського господарства Одеської міської ради на імя ОСОБА_3; зобовязати ОСОБА_2 районну адміністрацію Одеської міської ради надати ОСОБА_1 житлову кімнату, площею 25,36 кв.м., в квартирі спільного заселення, що розташована за адресою: АДРЕСА_3.

В обґрунтування позову позивач посилається на наступне. ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку в ОСОБА_2 районній адміністрації Одеської міської ради з 30.01.1978 року. 22.02.1992 року позивач отримав ордер №1127 на одну кімнату квартири спільного заселення, що розташована за адресою: АДРЕСА_4. В цьому ж році позивач вселився зі своєю родиною в зазначену квартиру. Проте, у звязку з тим, що сімя ОСОБА_1 складається з чотирьох осіб різної статі, житлова площа отриманої кімнати є замалою для проживання в ній всіх членів сімї позивача та враховуючи те, що це кімната розташована в квартирі спільного заселення, позивач разом з членами своєї сімї по теперішній час перебуває на квартирному обліку в ОСОБА_2 районній адміністрації Одеської міської ради як особа, яка потребує поліпшення житлових умов.

Розпорядженням Департаменту міського господарства Одеської міської ради №185291 від 19.07.2004 року позивачу та членам його сімї у вказаній квартирі передано в спільну часткову власність кімнати, загальною площею 62,45 кв.м., в рівних частках кожному та отримано свідоцтво про право власності на 458/1000 частин цієї квартири спільного заселення. При цьому, син позивача ОСОБА_5 є інвалідом першої групи і йому необхідне окреме проживання, у звязку з чим позивач 05.08.2010 року став на квартирний облік в ОСОБА_2 районній адміністрації Одеської міської ради та включений до першочергової групи осіб, які мають право на отримання житла.

В кінці січня 2011 року позивачу стало відомо про наявність вільної кімнати, на яку претендувала сімя ОСОБА_1 та відповідно до усного розпорядження голови ОСОБА_2 районної адміністрації Одеської міської ради у вересні 2011 року родина позивача зайняла вказану кімнату у вказаній комунальній квартирі. Проте, позивачу згодом стало відомо, що спірна кімната згідно з розпорядженнями ОСОБА_2 районної адміністрації Одеської міської ради надана відповідачу ОСОБА_3 як службове житло, а згодом, на імя ОСОБА_3 відкрито особовий рахунок на цю кімнату та виключено її з числа службових, а розпорядженням органу приватизації від 14.02.2012 року ОСОБА_3 передано у приватну власність одну кімнату комунальної квартири АДРЕСА_5. Не погоджуючи з вказаними розпорядженнями, позивач звернувся до суду за захистом, ймовірно, порушених прав.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник в судове засідання зявилися, заперечували проти задоволення позову з тих підстав, що чинним законодавством не передбачено права позивача на отримання кімнати для поліпшення житлових умов у квартирі спільного заселення.

Представник позивача в судове засідання також зявився, позовні вимоги від імені ОСОБА_1 підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Представники відповідачів ОСОБА_2 районної адміністрації Одеської міської ради та Департаменту міського господарства Одеської міської ради, а також третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не зявились, про дату, час та місце судового засідання сповіщались належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача ОСОБА_3 та його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі пояснень представників сторін, представлених письмових доказів.

Щодо фактичних обставин справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 21 лютого 1992 року отримав ордер на жиле приміщення №1127, серії ЖР, яким надано право сімї позивачу, яка складалася з чотирьох осіб на заняття житлового приміщення, площею 48,0 кв.м., що складалося з однієї кімнати в комунальній квартирі за адресою: АДРЕСА_6.

Розпорядженням Департаменту міського господарства Одеської міської ради №185291 від 19 липня 2004 року на звернення наймача ОСОБА_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_3, передано у спільну часткову власність в рівних частках ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_5, які мешкали у трьох кімнатах квартири спільного заселення, загальною площею 62,45 кв.м.

На підставі цього розпорядження органу приватизації 19 липня 2004 року позивачу та членам його сімї видано свідоцтво про право власності на житло 48/100 частин зазначеної квартири.

Відповідно до листа ОСОБА_2 районної адміністрації Одеської міської ради від 19.11.2015 року №Ч-3109 ОСОБА_8 та члени його сімї в складі чотирьох осіб, серед яких і син, який є інвалідом 1 групи загального захворювання, прийнято на квартирний облік з 30.01.1978 року за загальною групою та станом на 01.01.2015 року номер в черзі ОСОБА_1 складає №106, а також починаючи з 05.10.2010 року сімю позивача включено до першочергової групи та станом на 01.01.2015 року номер в цій черзі складає №1906.

При цьому, відповідно до довідки (виписки з домової книги про склад сімї та реєстрації) від 02.07.2015 року, виданої начальником дільниці №3 КП «ЖКС «Порто-Франківський», в склад сімї ОСОБА_1 входить пять осіб.

Наведене свідчить про те, що позивач разом з усіма членами своєї сімї, має визнане та належним чином закріплене право на покращення своїх житлових умов за рахунок громадського і державного житлового фонду.

Проте, відповідно до витягу із розпорядження ОСОБА_2 районної адміністрації Одеської міської ради №110 від 02.02.2011 року «Про взяття на квартирний облік та надання житлової площі громадянам» передано під службову житлову площу КП ЖКС «Фонтанський» одну кімнату, житловою площею 25,36 кв.м., комунальної квартири АДРЕСА_7 та надано дозвіл на отримання службового житлового приміщення майстру дільниці №2 ОСОБА_3, який мав зареєстроване місце проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1, а також на його імя видано службовий ордер на вказану службову квартиру на склад сімї в одну особу.

У подальшому, розпорядженням ОСОБА_2 районної адміністрації Одеської міської ради №184 від 24.02.2011 року «Про взяття на квартирний облік та надання житлової площі громадянам» на імя відповідача ОСОБА_3 відкрито особовий рахунок на службову одну кімнату, житловою площею 25,36 кв.м., комунальної квартири АДРЕСА_8, а також цю кімнату виключено із числа службових приміщень.

Відповідно до розпорядження Департаменту міського господарства Одеської міської ради №219271 відповідачу ОСОБА_3 передано 259/100 частин вказаної квартири у приватну власність та на виконання цього розпорядження органу приватизації ОСОБА_3 видано свідоцтво про право власності на житло від 14.02.2012 року.

Щодо наявності у позивача та членів його сімї права на покращення житлових умов.

Як встановлено судом, позивачу та члени його сімї належать 458/100 частин квартири спільного заселення №20 в будинку 21 по вулиці Буніна в м. Одесі, вони займають відповідну частину цього житлового приміщення. Ними було реалізовано право на приватизацію займаного житла відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Департаментом міського господарства Одеської міської ради від 19.07.2004 року.

При цьому, сьогодні в цій частині вказаної квартири проживає сімя позивача в складі 5 осіб, що підтверджується довідкою про склад сімї, до числа членів якої входить й син позивача ОСОБА_5, який є інвалідом 1 «А» групи загального захворювання безстроково, на підтвердження чого суду надано довідку до акту огляду МСЕК серії 2-18 ОД №082918 від 15.07.2011 року. Відповідно до епікризу Комунальної установи «Міська лікарня №5» ОСОБА_5 потребує стороннього догляду, переміщається за допомогою візку.

Відповідно до ст. 47 ЖК України норма жилої площі встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), кімнат у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сімї та додатково 10 квадратних метрів на сімю.

Згідно зі ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Таким чином, позивач та члени його сімї нині користуються житлом, яке за своєю житловою площею та складом приміщень не відповідає мінімальним нормам житлової площі, а також заселення кімнат відбулось із порушенням інших житлових норм, зокрема, за правилом ч. 2 ст. 50 ЖК України при наданні жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев'ять років, крім подружжя.

Відповідно до ст. 31 ЖК України громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством ), як правило, у вигляді окремої квартири на сім'ю.

При цьому, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 34 ЖК України потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному законодавством.

Позивач та члени його сімї перебувають одразу у двох чергах на отримання житла в загальній та першочерговій.

За таких обставин суд дійшов висновку про наявність у позивача ОСОБА_1 та членів його сімї права на поліпшення житлових умов, а житло, яким користуються позивач та його сімя, не відповідає жодним житловим нормам, встановленим чинним законодавством.

Щодо протиправності розпоряджень ОСОБА_2 районної адміністрації Одеської міської ради №110 від 02.02.2011 року та 24.02.2011 року.

ОСОБА_2 районною адміністрацією Одеської міської ради 02.02.2011 року ухвалено розпорядження №110 та передано спірне житло майстру дільниці №2 КП «ЖКС «Фонтанський» відповідачу ОСОБА_3 в службове користування. При цьому, зазначена особа на момент отримання такого приміщення не мала в м. Одесі зареєстрованого місця проживання, натомість, була забезпечена житлом в м. Роздільна Одеської області.

За спливом 22 календарних днів відповідачем ОСОБА_2 районною адміністрацією Одеської міської ради видане інше розпорядження, яким відкрито особовий рахунок на імя ОСОБА_9, вже на той момент провідному юрисконсульту КП ЖКС «Фонтанський», на службову одну кімнату, житловою площею 25,36 кв.м., комунальної квартири АДРЕСА_9, на склад родини 1 особа, а також виключено цю кімнату із числа службових. В останньому розпорядженні не наведено жодних зрозумілих та правомірних підстав таких двох протилежних за змістом рішень як актів субєкта владних повноважень.

Наведене свідчить та надає суду підстави для висновку, що ОСОБА_2 районна адміністрація Одеської міської ради двома оскаржуваними розпорядженнями штучно створила для відповідача ОСОБА_3 формальні умови для обходу норм чинного законодавства з метою передання спірного житла особі, яка на такого у користування, насправді, прав не мала. Суд не може вважати обґрунтованим та послідовним рішення ОСОБА_2 районної адміністрації Одеської міської ради за умови, коли один висновок (щодо віднесення житла до службового) за спливом 22 днів змінюється на протилежний (щодо виключення такого числа з переліку службових).

ОСОБА_2 районна адміністрація Одеської міської ради під час видання зазначених розпоряджень діяла в статусі субєкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого мають відповідати критеріям, закріпленим в чинному законодавстві України в частині 3 статті 2 КАС України, зокрема, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Усім наведеним критеріям зазначені розпорядження відповідача ОСОБА_2 районна адміністрація Одеської міської ради не відповідають, з огляду на що суд не має повноважень для висновку, що такий відповідач діяв легітимно, правомірно та в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Протиправний характер зазначених двох розпоряджень виключає виникнення у відповідача ОСОБА_3 правомірного права користування на спірне житло. Зазначені дії вчинені з єдиною метою неправомірного, безпідставного розподілу житла особі в обхід загального порядку розподілу та надання житла особам, які потребують покращення житлових умов.

Додатково судом враховано, що відповідно до Переліку категорій працівників, яким може бути надано службові жилі приміщення, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 04.02.1988 року №37, право на отримання службових житлових приміщень мають майстри житлово-комунального господарства відповідно до п. 8 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР службові жилі приміщення надаються включеним переліку працівникам, які постійно проживають, а також прописані в населеному пункті за місцем розташування відповідного підприємства, установи, організації. З дозволу виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів службове жиле приміщення може бути надано працівникові, який проживав в іншому населеному пункті.

При цьому, відповідно до наказу КП ЖКС «Фонтанський» від 10.01.2011 року №20-ок провідного юрисконсульта ОСОБА_3 з 10.01.2011 року переведено на посаду майстра поточного ремонту дільниці №2 КП ЖКС «Фонтанський» у звязку з виробничою необхідністю, а наступним наказом КП ЖКС «Фонтанський» від 07.02.2011 року №87-ок відповідача ОСОБА_3 переведено на посаду провідного юрисконсульта з 07.02.2011 року.

Таким чином, суд дійшов переконання, що переведення ОСОБА_3 на посаду майстра поточного ремонту відбулось так само для штучного створення умов для отримання пільг щодо забезпечення службовим житлом; основною посадою ОСОБА_3 на вказаному підприємстві є посада провідного юрисконсульта, відповідно до статусу якої остання не надавала відповідачу права претендувати на отримання службового приміщення, в цілому. При цьому, на момент отримання службового приміщення відповідач ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, та лише з 07.02.2011 року знятий з реєстраційного обліку у звязку з вибуттям до м. Одеси.

Резюмуючи, наведені обставини у своїй сукупності та послідовності свідчать про однозначний факт зловживання відповідачами ОСОБА_3 й ОСОБА_2 районною адміністрацією ОМР своїми цивільними правами, з огляду на що суд зобовязаний застосувати положення ст. 13 ЦК України, відповідно до якої у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, зокрема, при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині ; не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах ; при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства ; не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Враховуючи, що суд дійшов висновків про визнання незаконними та скасування оспорюваних розпоряджень ОСОБА_2 районної адміністрації Одеської міської ради в частині видачі службового ордера на службову квартиру ОСОБА_3, в частині вирішення питання про відкриття особового рахунку на імя ОСОБА_3 на службову одну кімнату, а також в частині виключення із числа службових цієї квартири, суд зобовязаний визнати також й розпорядження органу приватизації Департаменту міського господарства Одеської міської ради № 219271 від 14 лютого 2012 року про передачу у власність ОСОБА_3 259/1000 частин квартири під № 20 в будинку № 21 по вул. Буніна в м. Одесі незаконним та скасувати його, а свідоцтво про право власності на житло №№ 219271, видане 14 лютого 2012 року Департаментом міського господарства Одеської міської ради на імя ОСОБА_3 на 259/1000 частин квартири спільного заселення під № 20 в будинку № 21 по вул. Буніна в м. Одесі, загальною площею 136,40 кв.м., визнати недійсним, оскільки підставами для звернення ОСОБА_3 до органу приватизації з відповідною заявою стало отримання ним спочатку службового приміщення, яке згодом виведе з цього статусу і залишене у користуванні за цим відповідачем. Отже, правовими наслідками визнання недійсними розпоряджень ОСОБА_2 районної адміністрації Одеської міської ради є визнання незаконним та скасування оспорюваного розпорядження органу приватизації Департаменту міського господарства Одеської міської ради та визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Щодо права позивача на позов.

Суд переконаний, що не зважаючи на реалізацію позивачем права на приватизацію займаного житла, позивач разом з членами своєї сімї зберігає статус особи, яка має право на покращення своїх житлових умов.

За правилом ст. 54 ЖК України якщо в квартирі, в якій проживає два або більше наймачі, звільнилося неізольоване жиле приміщення, воно надається наймачеві суміжного приміщення. Ізольоване жиле приміщення, що звільнилося в квартирі, в якій проживає два або більше наймачі, на прохання наймача, що проживає в цій квартирі і потребує поліпшення житлових умов (стаття 34), надається йому, а в разі відсутності такого наймача - іншому наймачеві, який проживає в тій же квартирі. При цьому загальний розмір жилої площі не повинен перевищувати норми, встановленої статтею 47 цього Кодексу, крім випадків, коли наймач або член його сім'ї має право на додаткову жилу площу. Якщо розмір ізольованої кімнати, що звільнилася, є меншим за встановлений для надання одній особі, зазначена кімната у всіх випадках передається наймачеві на його прохання.

Доводи сторони відповідача в запереченні проти поданого позову зводяться до того, що за правилом ст. 54 ЖК України у квартирі спільного заселення право на отримання жилого приміщення у квартирі, що звільнилося, належить лише одному із наймачів в такій квартирі спільного заселення.

З такою точкою зору суд зобовязаний не погодитися, оскільки таке тлумачення порушуватиме принцип рівності осіб у реалізації права на покращення житлових умов, закріплене в статті 21 Конституції України, за правилом якої усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. За правилом частини 2 статті 24 Конституції України не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Таким чином, положення статті 54 ЖК УРСР суд має розуміти в контексті наведених положень Конституції України щодо реалізації принципу рівності осіб у їх правах та свободах, з огляду на що майновий стан особи не може бути підставою для надання або позбавлення її певних прав.

Суд переконаний, що принциповим критерієм для застосування ст. 54 ЖК України є критерій визнаної та встановленої в установленому порядку потреби в особі та членів її сімї в покращенні житлових умов відповідно до правил ст. 39 ЖК України, а також проживання в такій квартирі спільного заселення. В цьому суд наголошує, що позивач та члени його сімї постійно проживають у квартирі, де знаходиться спірне житло, усі вони потребують покращення житлових умов, яке за площею не відповідає мінімальним встановленим нормативам житла на одну особу.

Додатково судом має бути враховано, що до складу сімї ОСОБА_1 входять троє інших осіб, які є співвласниками займаного житла, та одна особа, яка не є співвласником, але входить до складу сімї позивача, проживає в зазначеній квартирі спільного заселення та включена до складу осіб, які потребують поліпшення своїх житлових умов.

Щодо зобовязання ОСОБА_2 районної адміністрації Одеської міської ради надати позивачу спірне житло.

Відмовляючи в частині позовних вимог ОСОБА_1 про зобовязання ОСОБА_2 районну адміністрацію Одеської міської ради надати позивачу спірну житлову кімнату, суд виходить з того, що компетенція вирішувати питання про надання житла позивачу належить безпосередньо ОСОБА_2 районній адміністрації Одеської міської ради, відповідно таке рішення має бути ухвалено відповідачем після набрання цим рішенням законної сили.

За загальними правилами статей 51 - 53 ЖК України питання про надання такого жилого приміщення вирішується тим органом, якому належить або у віданні якого знаходиться жилий будинок. В судовому ж порядку, як це передбачає ч. 2 ст. 54 ЖК, може вирішуватись спір лише у разі відмови в наданні такого приміщення.

Щодо розяснення порядку виконання рішення суду.

Згідно зі ст.217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

У звязку із зазначеним суд вважає за необхідне встановити порядок виконання рішення суду, вказавши, що це рішення суду є підставою скасування державної реєстрації права власності на 259/1000 частин квартири спільного заселення під № 20 в будинку № 21 по вул. Буніна в м. Одесі за свідоцтвом про право власності на житло №№ 219271, виданим 14 лютого 2012 року Департаментом міського господарства Одеської міської ради на імя ОСОБА_3.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У цьому випадку судом не встановлено обставин, за яких позивач може бути звільнений від доказування обставин, на які він посилається.

За ч. 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Керуючись ст. 47 Конституції України, ст. 13 ЦК України, ст.31, 34, 47, 54 ЖК України, ст.ст. 10, 11, 213-215 ЦПК України, СУД

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати розпорядження ОСОБА_2 районної адміністрації Одеської міської ради №110 від 2 лютого 2011 року в частині вирішення питання про передачу під службову однієї кімнати, житловою площею 25,36 кв.м., комунальної квартири (спільного заселення) під № 20 в будинку № 21 по вул. Буніна в м. Одесі, а також в частині видачі службового ордера на цю службову квартиру ОСОБА_3 незаконним та скасувати.

Визнати розпорядження ОСОБА_2 районної адміністрації Одеської міської ради №184 від 24 лютого 2011 року в частині вирішення питання про відкриття особового рахунку на імя ОСОБА_3 на службову одну кімнату, житловою площею 25,36 кв.м., комунальної квартири (спільного заселення) під № 20 в будинку № 21 по вул. Буніна в м. Одесі, а також в частині виключення із числа службових цієї квартири незаконним та скасувати.

Визнати розпорядження органу приватизації Департаменту міського господарства Одеської міської ради № 219271 від 14 лютого 2012 року про передачу у власність ОСОБА_3 259/1000 частин квартири під № 20 в будинку № 21 по вул. Буніна в м. Одесі незаконним та скасувати.

Визнати свідоцтво про право власності на житло №№ 219271, видане 14 лютого 2012 року Департаментом міського господарства Одеської міської ради на імя ОСОБА_3 на 259/1000 частин квартири спільного заселення під № 20 в будинку № 21 по вул. Буніна в м. Одесі, загальною площею 136,40 кв.м., недійсним.

Зобовязати ОСОБА_2 районну адміністрацію Одеської міської ради вирішити питання про надання у користування ОСОБА_1 та членів його сімї однієї кімнати, житловою площею 25,36 кв.м., квартири спільного заселення під № 20 в будинку № 21 по вул. Буніна в м. Одесі.

Розяснити, що це рішення суду є підставою скасування державної реєстрації права власності на 259/1000 частин квартири спільного заселення під № 20 в будинку № 21 по вул. Буніна в м. Одесі за свідоцтвом про право власності на житло №№ 219271, виданим 14 лютого 2012 року Департаментом міського господарства Одеської міської ради на імя ОСОБА_3.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення у порядку ст. 296 ЦПК України.

СУДДЯ: С.О. Погрібний

23.12.2016