Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 332/3689/15-ц головуючий у 1 інстанції Шалпегіна О.Л.
провадження № 22-ц /778/608/16 суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Кухаря С.В., Панкеєва О.В.,

за участю секретаря судового засідання Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та за довіреністю ОСОБА_3 на рішення Заводського районного суду м.Запоріжжя від 30 листопада 2015 року у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережи» до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за надані послуги,

В С Т А Н О В И Л А:

Концерн «Міські теплові мережи» після скасування судового наказу звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. В обґрунтування позову зазначивши, що відповідачі є наймачами житлового приміщення за адресою: м. Запоріжжя, вул. Історична, б. 38, кв. 29. Позивач відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» підготував на основі типового договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води та неодноразово запрошував відповідачів для його укладання. Але, вказаний обов'язок споживачами послуг виконаний не був. Крім того, позивач у період з 01.05.2012 року по 01.08.2015 року надав відповідачам послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання житлового приміщення за вказаною вище адресою на загальну суму 14 341,97 грн. Але, оплату за надані послуги відповідачами здійснено частково, лише у сумі 302,24 грн.

Посилаючись на протиправність дій відповідачів, позивач просив суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість по оплаті послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.05.2012 р. по 01.08.2015 р. у сумі 14 039,73 грн. і судовий збір, сплачений Концерном «Міські теплові мережи» при звернені до суду з заявою про видачу судового наказу та з позовом у загальній сумі 243,60 грн.

Рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від 30 листопада 2015 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь Концерн «Міські теплові мережи» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01.05.2012 р. по 01.08.2015 р. у розмірі 14 039,73 грн..

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Концерну «Міські теплові мережи» судовий збір по 121,80 грн..

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_2 та по довіреності від нього ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції так як таке, що перевищує строк позовної давності, та ухвалене з перевищенням повноважень суді.

У відповідності до ст.11, ч.3 ст.27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки і разом з тим, розпоряджаються процесуальними правами на свій розсуд.

За правилами ст. 305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання сторони, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідачі були повідомлені про час розгляду справи 04.01.2016 року, про що є рекомендоване повідомлення, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у судове засідання не зявилися, про причини неявки не повідомили.

Відповідач ОСОБА_3 зявилася у судове засідання, після вирішення питання про відвід судів у звязку із тим, що справа не була направлена до Вищого суду для визначення підсудності самовільно покинула зал судового засідання.

Зважаючи на вимоги ч.3 ст.27, 169, ч. 2 ст. 305 ЦПК України , колегія судів ухвалила розглядати справу за відсутністю відповідачів.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається із матерів справи, щовідповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є наймачами жилого приміщення за адресою: м. Запоріжжя, вул. Історична, б. 38, кв. 29 та споживачами послуг, які надаються Концерном «Міські теплові мережи».

Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської Ради № 25 від 29.01.2009 року «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг у м. Запоріжжі з 01.01.2009 року в м. Запоріжжі виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності, з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн «Міські теплові мережи» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж (а.с. 108).

Відповідачі, є фактичним споживачами житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання житлового приміщення, свої зобов'язання щодо оплати за отримані послуги за період з 01.05.2012 року по 01.08.2015 року в повному обсязі не виконали. За вказаний період ними було здійснено один платіж на суму 302,24 грн. у липні 2015 року. Внаслідок невиконання вказаного обовязку утворилась заборгованість, яка відповідно до наданого позивачем розрахунку складає 14039,73 грн., з них 6103,56 грн. заборгованість з оплати централізованого опалення, а 7936,17 грн. заборгованість за послуги гарячого водопостачання (а.с. 109-111).

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив із того, що письмовий договір про надання вказаних комунальних послуг сторонами не був укладений, проте відсутність факту підписання сторонами письмового договору не є підставою для звільнення від оплати наданих відповідачам послуг з опалення.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що Концерн «Міські теплові мережи» надавав відповідачам комунальні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, останні використовували їх для власних потреб, частково провадили їх оплату, що свідчить про існування між ними договірних відносин. За таких обставин при вирішенні справи суд виходив з обсягу прав і обов`язків сторін відповідно до чинного законодавства, яке регулює взаємовідносини осіб, що надають послуги із споживачами цих послуг.

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються на договірних засадах. За положеннями ст. 32 зазначеного Закону плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно, відповідно до умов договору. Пунктом 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживачі зобов'язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

З аналізу змісту частини статті 6 статті 630 ЦК України, статей 19-20 Закону України Про житлово-комунальні послуги, Постанови № 529 вбачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Таким чином, укладення договору про надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вищевказаним вимогам закону. Проте відсутність письмового договору між сторонами не може бути підставою для відмови в позові про стягнення заборгованості за фактично надані послуги. З огляду на те, що позивач надає відповідачу послуги, факт надання яких та їх якість останнім не спростовані відповідачем в апеляцій скарзі, відсутні підстави для нездійснення оплати таких послуг. При визначенні розміру заборгованості та періоду її нарахування судом враховано переривання строку позовної давності судовим наказом від 22.05.2015 року, який було скасований за заявою відповідачів (а.с. 3-4).

З матеріалів цивільної справи вбачається, що у справі № 332/2159/15-ц за заявою Концерн «Міські теплові мережи» 22.05.2015 року було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води вбачається. в сумі 12898,89 грн. та судового збору по 40,60 грн. з кожного (а.с. 13).

Вказаний судовий наказ ухвалою суду від 15.06.2015 року було скасовано за заявою боржника ОСОБА_3 При цьому, Концерн «Міські теплові мережи» розяснено право звернення до суду в порядку позовного провадження (а.с. 38).

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Таким чином, вказаним нормативно-правовим документом встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок споживача здійснювати оплату наданих йому послуг частинами шляхом щомісячного внесення платежів у визначеному розмірі.

Перебіг позовної давності у даному випадку, починається стосовно кожної окремої частини платежів, від дня, коли відбулося порушення.

Про порушення свого права в частині неоплати наданих відповідачам послуг у травні 2012 року, позивач дізнався у червні 2012 року, тобто у місяці, що настав за розрахунковим.

Згідно з вимогами ч. 1-3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку; у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

За вказаних обставин суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку проте, що позивачем не пропущено строк позовної давності.

Доводи апеляційної скарги проте, що суддя Шалпегіна О.Л., не має місця в Заводському районному суді м. Запоріжжя, не є поставщиком послуг та неправомірно є стягувачем у справі не приймаються колегією судів, оскільки поставщиком послуг, як зазначено у рішенні суду першої інстанції є Концерн «Міські теплові мережи», який є позивачем у справі , а у виконавчому провадженні є стягувачем, а суддя Шалпегіна О.Л. переведена на посаду суді Заводському районному суді м. Запоріжжя Указом Президента України від 14.02.2015 року.

Посилання проте, що рішення суду ухвалено без участі відповідачів само по собі не є підставою для скасування правильного по суті судового рішення, оскільки сторони були повідомлені про час розгляду справи, про що у справі є рекомендоване повідомлення про вручення повісток (а.с.170-173), а участь відповідачів у судовому процесі є їх правом, яке вони використовують за положеннями ст. 27 ЦПК України на свій розсуд.

Визначених законом підстав для направлення справи для визначення підсудності до Верховного суду України, як проте вимагає особа, що подала апеляційну скаргу не має.

Відсутність у судовому рішенні рахунку на яких стягуються гроші не є підставою для скасування правильного по суті судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Із апеляційної скарги вбачається, що її доводи не мають належного обґрунтування у чому полягає порушення вимог матеріального і процесуального права, а тому не дають підстав для висновку щодо незаконності чи неправильності оскаржуваного судового рішення. За таких обставин судова колегія вважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та по довіреності ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: