РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

20 грудня 2016 року Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючої судді Пікули Н.В.

за участю секретаря- Грабовської Г.О.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Володимир-Волинський цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю Цукровий завод «Володимирцукор» про розірвання трудового договору та стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася в суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю Цукровий завод «Володимирцукор» про розірвання трудового договору та стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 02 лютого 2012 року вона була прийнята на роботу по переводу на посаду начальника відділу праці і заробітної плати на ТзОВ Цукровий завод «Володимирцукор» згідно наказу № 4-к від 02.04.2012 року.

08 вересня 2016 року, нею була написана заява про звільнення за власним бажанням відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП у звязку з невиконанням власником законодавства про працю, а саме: ненадання щорічної відпустки, заборгованості по заробітній платі. У даній заяві також просила провести з нею розрахунок у встановлених законодавством розмірах та у передбачений термін.

Вказує, що їй не виплачено заробітну плату з 2013 року та компенсацію за невикористані відпустки за 2015-2016 роки.

Просить зобов'язати директора Товариства з Обмеженою відповідальністю цукровий завод «Володимирцукор» звільнити її з посади начальника відділу праці і заробітної плати Товариства з Обмеженою відповідальністю цукровий завод «Володимирцукор» з 08 вересня 2016 року на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, провести повний розрахунок з виплатою належних при звільненні сум та видачею трудової книжки.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, подала суду письмову заяву, згідно якої доводи заяви підтримала, просить її задовольнити, просить суд слухати справу у її відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечила.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги ОСОБА_2 в повному обсязі на підставі обставин, викладених у позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення не заперечив.

Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчать відповідні розписки та судове оголошення в матеріалах справи, причину неявки суду не повідомив, будь-яких письмових пояснень чи заперечень стосовно позову від представника відповідача не надав, а тому, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, вислухавши пояснення представника позивача, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач 02.02.2012 року була прийнята на роботу по переводу на посаду начальника відділу праці і заробітної плати на ТзОВ Цукрвий завод «Володимирцукор» згідно наказу № 4-к від 02.02.2012 року.

Як вбачається із матеріалів справи, 08.09.216 року позивач подала письмову заяву на імя директора ТОВ «Цукровий завод «Володимирцукор» ОСОБА_3 про звільнення з займаної посади на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України у звязку із невиконанням власником законодавства про працю, а саме : ненадання щорічної відпустки та заборгованістю по заробітній платі з проханням провести з нею розрахунки у встановлених законодавством розмірах та у передбачені терміни.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно до п.4 ст.36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є зокрема розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39 КЗпП України).

Відповідно до ст.38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно.

Частиною 3 статті 38 КЗпП України передбачено, що працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Згідно ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.

Відповідно до ч. 1ст. 21 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Судом встановлено, що починаючи з січня 2013 року заробітна плата позивачу не виплачувалась.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем порушено норми трудового законодавства, а саме: несвоєчасно виплачено позивачу заробітну плату з 2013 року, що є підставою для реалізації передбаченого п.3ст.38 КЗпП України права позивача на розірвання трудового договору у визначений законом строк.

Суд вважає, що сам факт порушення відповідачем законодавства про працю, спонукало позивача до розірвання трудового договору з власної ініціативи, саме з підстави ч.3 ст. 38 КЗпП України.

Відповідно до ч.2 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 21 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Статтею 30 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Роботодавець зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

В силу ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Суд вважає, що підлягають задоволенню і вимоги позивача в частини стягнення компенсації за невикористану відпустку.

Ст. 24 Закону «Про відпустки», визначено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України с відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212 215, 224-226 ЦПК України, на підставі ст. 43 Конституції України, ст. ст.36, 38, 44,47, 115,116,117, 233 КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», Законом України «Про відпустки», суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 - задовольнити.

Зобов'язати директора Товариства з Обмеженою відповідальністю Цукровий завод «Володимирцукор» звільнити ОСОБА_2 з посади начальника відділу праці і заробітної плати Товариства з Обмеженою відповідальністю Цукровий завод «Володимирцукор» з 08 вересня 2016 року на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України з проведенням повного розрахунку і виплатою належних при звільненні сум та видачею трудової книжки.

Стягнути з Товариства з Обмеженою відповідальністю Цукровий завод «Володимирцукор» на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте Володимир-Волинським міським судом Волинської області за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Володимир-Волинський міський суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуюча /-/ підпис

Згідно з оригіналом

Суддя Н.В. Пікула