Провадження № 2/127/5783/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2016 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Короля О.П.,

секретаря Куйдан Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача державного нотаріуса Третьої вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім»єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права спільної сумісної власності подружжя,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача державного нотаріуса Третьої вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім»єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права спільної сумісної власності подружжя.

Позов мотивований тим, що починаючи з 2009 року ОСОБА_1 проживала однією сімєю з ОСОБА_4 та перебувала з ним у фактичних шлюбних відносинах.

Весь цей час позивач та ОСОБА_4 проживали разом в одній квартирі за адресою: м. Вінниця, вул. 600-річчя, 58, кв. 67, мали спільний бюджет та вели спільне господарство.

03.04.2016 року помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 04.04.2016 року I-AM №337153, після смерті якого відкрилась спадщина, яку позивач прийняла, подавши заяву до Третьої вінницької державної нотаріальної контори м. Вінниці.

Спадщина, яка відкрилась після померлого ОСОБА_4, складається з квартири, розташованої за адресою : м. Вінниця, вул. 600-річчя, 58, кв. 67, на підставі договору купівлі-продажу від 07.06.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_5, яку він заповів своїй дочці ОСОБА_2 та грошових вкладів, що зберігаються в ПАТ «ОСОБА_6 Русь» та Кредитній спілці «Злагода», які заповів позивачу в справі.

Згідно зі ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Відповідно до ч.4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сімї є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

На думку ОСОБА_1 квартира, розташована за адресою : м. Вінниця, вул. 600-річчя, 58, кв. 67, є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_1, так як вона придбана під час фактичних шлюбних відносин, тому право власності на ? вищевказаної квартири належить позивачу.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представники відповідача позов не визнали. Згідно з їх запереченнями факти, викладені позивачем не відповідають дійсності, оскільки, згідно з рішенням суду від 01.02.2012 року ОСОБА_4 та ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище ОСОБА_7) Є.Л. не підтримували подружніх стосунків, спільного господарства не вели, шлюб був зареєстрований без вільної згоди чоловіка та істинного наміру створення сімї. В результаті чого, рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці, яке набрало законної сили 14.02.2012 року, визнано недійсним шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_7, зареєстрований 04.11.2009 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис №2863 з моменту реєстрації.

Відповідно до договору від 20.03.2012 року позивач проживала у квартирі ОСОБА_4 виключно як соціальний працівник, яка надавала йому необхідні послуги в звязку з інвалідністю. У цьому договорі передбачено, що позивач виконує необхідні дії для проживання ОСОБА_4, вона проживає в квартирі ОСОБА_4 в окремій кімнаті площею 12 кв. м, ОСОБА_4 забезпечує її коштами, заповідає заощадження у банку «ОСОБА_6 Русь», у випадку смерті ОСОБА_4 ОСОБА_1 проводить його поховання за рахунок коштів на його пенсійному рахунку, ОСОБА_1 звільняє квартиру після закінчення ремонту власного житла та здає її особі по заповіту.

В звязку з тим, що рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 01.02.2012 року по справі №5430/11, яке набрало законної сили, встановлено факт відсутності подружніх відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_7, визнано недійсним укладений між ними шлюб, спірна квартира була придбана ОСОБА_4 за власні кошти від продажу належної йому квартири, позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Допитані в судовому засіданні свідки дали такі показання.

Свідок ОСОБА_8 розповіла суду, що як лікар, вона дуже часто була на викликах у ОСОБА_4 З позивачем знайома як з дружиною ОСОБА_4 Протягом 5-ти років свідок знає сімю ОСОБА_4 як сімейний лікар. ОСОБА_4 кожен день викликав до себе лікаря додому на прийом, в квартирі завжди було чисто та охайно, хворий був доглянутий, виконував всі призначення лікаря. Про договір на виконання робіт по догляду між ОСОБА_4 та позивачем свідку нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_9 дала показання про те, що ОСОБА_1 є її сусідкою, з якою познайомились 5 років тому, коли вона поселилась в будинку. Свідок часто бачила ОСОБА_4 та ОСОБА_1 вдвох на вулиці, вони гуляли, між ними склалися гарні відносини. ОСОБА_4 був незрячим та потребував сторонньої допомоги. ОСОБА_1 свідок сприймала як дружину. Двір маленький, усі сусіди були впевнені в тому, що вона є дружиною. Про угоду на виконання робіт свідку нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_10, який є сусідом позивача, дав суду показання про те, що сімю ОСОБА_1 він знає з 2008 року, був у них на квартирі по проспекту Юності та на іншій квартирі по вул. 600-річчя. У них були відносини як між подружжям, разом гуляли, ходили до церкви. За період з 2008 по 2016 роки відносини не відрізнялися. Про наявність договору на виконання робіт свідку нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_11 пояснив суду, що з ОСОБА_4 у нього були сусідські відносини, бачив як вони гуляли по подвірю. Декілька разів був у них у квартирі, інші особи, крім позивача, не доглядали ОСОБА_4 Судячи з їх поведінки, було видно, що вони подружжя.

Свідок ОСОБА_12 розповіла суду, що позивач є її бабою. З 2008 року баба мешкала з ОСОБА_4, доглядала за ним, їздили разом по лікарнях. Відносини між позивачем та ОСОБА_4 були добрі, вони були одружені. Бувало, що ОСОБА_4 кричав, ображав бабу. Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 не залишила колишнього чоловіка. Про обставини їх знайомства свідку невідомо. У 2008 році баба переїхала до ОСОБА_4, тому що за ним треба було доглядати.

Свідок ОСОБА_13 розповіла, що вона є духовною сестрою позивача, разом ходять у храм. З ОСОБА_4 свідок знайома, ходила до них у гості на Різдво колядувати. ОСОБА_1 здійснювала догляд за ОСОБА_4, займалася його похованням. Як розповідала позивач свідку, вона доглядає за «мужчиною», інвалідом Великої вітчизняної війни.

Свідок ОСОБА_14 дала показання суду про те, що знає позивача біля 25 років, разом ходили на службу в собор. Останніх 6-7 років ОСОБА_1 не було в храмі, зі слів жінок вона вийшла заміж. Одного разу свідок бачила позивача на службі разом із чоловіком, він був в окулярах. Була у них вдома, ОСОБА_4 був нервовий, з ним спілкувалась мало.

Свідок ОСОБА_15 розповіла, що знає позивача 30-35 років. Як відомо свідку, ОСОБА_1 запросили доглядати за інвалідом, так як вона має медичну освіту. Бувала у них вдома, ОСОБА_4 був нервовий, доглядати за ним було досить непросто. Позивач їздила разом із ним по санаторіях, вона була сиділкою і дружиною в одній особі.

Свідок ОСОБА_16 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4) Л.Ф., яка є відповідачем по справі, та дочкою померлого ОСОБА_4, дала суду такі показання. Позивача вона знає із 2009 року. Зі слів батька ОСОБА_1 прийшла до нього сама, сказала, що у неї є досвід по догляду за хворими людьми похилого віку. Між позивачем та батьком була укладена домовленість про догляд із можливістю проживання позивача у квартирі ОСОБА_4 Свідок також розповіла, що її батьки розлучилися у 1975 році, а в 2005 році батько купив квартиру по проспекту Юності у м. Вінниці, мати мешкала по вул. Космонавтів в м. Вінниці. Батьки були досить різними людьми, після розірвання шлюбу зберігали приятельські відносини, однак проживати разом не могли, оскільки мали зовсім різні характери. ОСОБА_1 наполягала на укладенні шлюбу з ОСОБА_4, проте він відмовлявся. Помилково ОСОБА_4 було підписано заяву про укладення шлюбу. Позивач запропонувала йому обміняти квартиру на іншу з кращим освітленням. Перебуваючи у нотаріуса при укладенні договорів купівлі-продажу квартир, ОСОБА_4 випадково дізнався про те, що він перебуває у шлюбі з позивачем. Свідку відомо, що позивач користувалась свідоцтвом про укладення шлюбу, без відома батька отримувала кошти по його банківському вкладу. Дійсно по догляду за ОСОБА_4 позивач робила важку роботу. Одного разу, коли у ОСОБА_4 стався напад і приїхала швидка допомога, свідок повідомила, що вона є дочкою хворого, у свою чергу позивач сказала, що вона по догляду за хворим. ОСОБА_4 отримував пенсію у розмірі 5500 грн., яку сплачував позивачеві за здійснений нею догляд за ним, також додатково давав їй гроші на будівництво власного житла. Свідок приїздила в Україну декілька разів на рік, щоразу відвідувала батька та бачила, що позивач проживає в окремій кімнаті, її речей в кімнаті батька не було. Коли свідок приїздила разом із чоловіком Марселем, відвідували батька та збирались за святковим столом, ОСОБА_1 при цьому не була присутньою. Після своєї смерті ОСОБА_4 заповів позивачеві свої заощадження в банках, як вони і домовлялись при укладенні договору по догляду.

Свідок ОСОБА_17 дала показання суду про те, що знала ОСОБА_18 10 років, її покійний чоловік товаришував із ним. ОСОБА_4 часто телефонував свідку, запрошував до себе поміряти йому тиск та поспілкуватись. ОСОБА_1 доглядала за ним, за що ОСОБА_4 платив їй кошти. Жодного разу він не сказав, що позивач є його дружиною. Зі слів свідка, коли ОСОБА_4 дізнався, що перебуває у шлюбі із ОСОБА_1 був вражений, не знав як це сталося. Після визнання шлюбу недійсним він вигнав позивача, проте так як був незрячий і не міг сам себе обійти, погодився, щоб ОСОБА_1 повернулась у його квартиру та продовжувала догляд.

Свідок ОСОБА_19 розповіла суду про те, що мешкає у м. Вінниці, по проспекту Юності, 57, уже 25 років. ОСОБА_4 знала із 2003 року, коли він придбав квартиру в цьому будинку. З ОСОБА_1 знайома із 2009 року, вона працювала у ОСОБА_4, за що отримувала кошти. Кожного дня свідок спілкувалась із ОСОБА_4, їх квартири були на одному поверсі. До нього часто приходили гості, зі сторони позивача гостей ніколи не було. При святкуванні свого дня народження ОСОБА_4 запрошував позивача до святкового столу, проте дружиною не називав. ЇЇ речей у кімнаті ОСОБА_4 не було.

Свідок ОСОБА_20 розповів суду про те, що як йому відомо ОСОБА_1 мешкала із ОСОБА_4 в одній квартирі та здійснювала догляд за ним. Свідок іноді допомагав ОСОБА_4, відвозив його в банк та інші місця, як той його просив. У ОСОБА_4 було багато депозитів у різних банках. Коли ОСОБА_1 не було вдома ОСОБА_4 просив свідка відвезти його в банк. Свідок заходив у квартиру ОСОБА_21, між ним та позивачем не було подружніх стосунків. Вона доглядала за ним, готувала їжу, прибирала в квартирі, зі слів ОСОБА_4 він щомісячно сплачував їй кошти у розмірі своєї пенсії. Одного разу був випадок коли ОСОБА_4 хотів зняти кошти з депозиту в АТ «Укрінбанк», але виявилося, що вони до цього зняті ОСОБА_1

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав.

03.04.2016 року помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 04.04.2016 року I-AM №337153, після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається з квартири, розташованої за адресою : м. Вінниця, вул. 600-річчя, 58, кв. 67 на підставі договору купівлі-продажу від 07.06.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_5, яку він заповів своїй дочці ОСОБА_2 та грошових вкладів, що зберігаються в ПАТ «ОСОБА_6 Русь» та Кредитній спілці «Злагода», які заповів позивачу по справі.

ОСОБА_16 (дівоче прізвище ОСОБА_2) ОСОБА_22 є дочкою ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження серії I-СГ №147100. Після одруження 21.01.2001 року відповідачем прізвище змінено на «Шхаут».

Батько відповідача ОСОБА_4 був інвалідом першої групи по зору, в звязку з чим не міг самостійно себе обходити та потребував постійної сторонньої допомоги.

В 2009 році він познайомився з ОСОБА_7 (нині відповідачем ОСОБА_1Л.) та запропонував їй виконувати для нього необхідні послуги на умовах, що вона буде його щоденно відвідувати, а при бажанні проживати в окремій кімнаті і він буде оплачувати їй послуги в розмірі однієї його пенсії щомісячно. Позивач погодилась на такі умови, залишилась мешкати у ОСОБА_4 та надавала йому послуги : готувала їсти прала, прибирала у квартирі, супроводжувала в лікувальні установи в м. Вінниці та інші міста.

У 2011 р. за порадою позивача змінити квартиру на більш світлу (з більшою інсоляцією), тому що ОСОБА_4 майже не бачив, він продав належну йому квартиру, яка була розташована за адресою: АДРЕСА_1, та в той самий день 07.06.2011 року придбав квартиру за адресою: м. Вінниця, вул. 600-річчяАДРЕСА_2. Ця квартира була придбана ОСОБА_4 за кошти, отримані в той самий день від продажу іншої квартири, належної йому на праві приватної власності.

В липні 2011 року ОСОБА_4 під час оформлення заповіту на придбану квартиру на свою дочку ОСОБА_2 дізнався про те, що у договорі купівлі-продажу квартири від 07.06.2011 року зазначено, що квартира придбана за згодою його дружини ОСОБА_1 Так як ОСОБА_4 не перебував у шлюбі, він звернувся до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу із запитом від 28.10.2011 року про те, на якій підставі у договорі зазначено про те, що ОСОБА_1 записана в як його дружина, на що отримав відповідь приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_5 про те, що пункт про придбання квартири за згодою дружини ОСОБА_1 було включено до договору в звязку з тим, що серед наданих для укладення документів було свідоцтво про шлюб серії 1-AM №083004, видане повторно 02.02.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції, актовий запис за №2863. Так, як ОСОБА_23 був незрячим, всі документи для нотаріуса для укладання договору купівлі-продажу збирала та надавала позивач.

В звязку з тим, що ОСОБА_4 шлюб з ОСОБА_7 не укладав, він 05.12.2011 року звернувся до Ленінського районного суду м. Вінниці із позовом про визнання недійсним шлюбу з ОСОБА_7 Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 01.02.2012 року по справі №2-5430/11 позов ОСОБА_4 задоволено, визнано недійсним шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_7, зареєстрований 04.11.2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис №2863 з моменту його реєстрації.

Вказаним рішенням суду від 01.02.2012 року були встановлені ті факти, що ОСОБА_4 та ОСОБА_7 не підтримують подружні стосунки, спільне господарство не ведуть, шлюб був зареєстрований без вільної згоди чоловіка та істинного наміру створення сімї. В рішенні суду зазначено про наявність ознак фіктивності шлюбу при його укладанні, без вільної згоди чоловіка, без істинного наміру створення сім»ї та ведення спільного господарства. Від шлюбу сторони дітей та спільно нажитого майна не мають. Також встановлено, що сторони після реєстрації шлюбу подружні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, а шлюб укладено без наміру створити сім»ю.

При вирішенні справи за позовом ОСОБА_4 про визнання шлюбу недійсним відповідач ОСОБА_1 подала до суду заяву про визнання позову.

Рішення суду набрало законної сили 14.02.2012 року.

Положеннями ч. 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Також в якості доказу того, що позивач проживала у квартирі ОСОБА_4 як соціальний працівник, та надавала йому необхідні послуги в звязку з інвалідністю в матеріалах справи є договір від 20.03.2012 року, в якому передбачено, що позивач виконує необхідні дії для проживання ОСОБА_4, позивач проживає в квартирі ОСОБА_4 в окремій кімнаті площею 12 кв.м, ОСОБА_23 забезпечує її коштами, заповідає заощадження у банку «ОСОБА_6 Русь», у випадку смерті ОСОБА_4 ОСОБА_1 проводить його поховання за рахунок коштів на його пенсійному рахунку, ОСОБА_1 звільняє квартиру після закінчення ремонту власного житла і здає її особі по заповіту.

В звязку з тим, що рішенням Ленінського суду м. Вінниці від 01.02.2012 року в цивільній справі №2-5430/11, яке набрало законної сили, встановлено факт відсутності подружніх відносин між ОСОБА_23 та ОСОБА_7, визнано недійсним укладений між ними шлюб, спірна квартира була придбана ОСОБА_23 за власні кошти від продажу належної йому на праві приватної власності квартири АДРЕСА_3.

Досліджуючи текст заповіту від 02.10.2014 р. складений ОСОБА_4 суд відмічає те, що заповідач ОСОБА_4 визначив спадкоємцями дочку ОСОБА_2 та іншу особу ОСОБА_1 відповідача, проте в тексті заповіту як про дружину заповідач не називав.

Свідки зі сторони відповідача ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_19, ОСОБА_20 дали показання про те, що відповідач ОСОБА_1 старанно доглядала за незрячим ОСОБА_4, за що отримувала кошти від нього і з його дозволу мешкала в його квартирі в окремій кімнаті, Її речей в кімнаті ОСОБА_4 не було, при відвідуванні гостями та приятелями ОСОБА_4 він її ніколи не називав дружиною, до святкового столу не запрошував.

Свідки зі сторони позивача ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 дали показання про те, що з поведінки ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було видно, що вони є подружжям. Проте свідки не знали про рішення суду про фіктивність шлюбу між ними та наявність після набранням рішення суду законної сили договору між ОСОБА_4 та ОСОБА_1Л,. в якому вони врегулювали свої відносини не як сімейні, а як відносини по догляду за інвалідом по зору, за що ОСОБА_1 отримувала досить пристойну платню.

На переконання суду, якщо ОСОБА_4 і ОСОБА_1 мали б намір укласти шлюб, у них від моменту набрання рішенням суду про фіктивність шлюбу (14.02.2012 р.) до настання смерті ОСОБА_4 (03.04.2016 р.) була достатньо часу аби оформили свої відносини як сімейні, проте наміру створити сім»ю навіть без реєстрації шлюбу у ОСОБА_4 не виникало.

Відповідно до ч.2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права та обов»язки.

Такі складові сім»ї за час проживання з ОСОБА_4 позивач ОСОБА_1 не довела. А їхні права та обов»язки були визначені в договорі від 20.03.2012 р.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 3, 60, 70, 74 СК України, ст.ст. 4, 10, 11, 88, 58-61, 212-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя