Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/778/16-ц

22 вересня 2016 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Битківського Л.М.,

з участю секретаря Дякун М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Богородчани, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на 1/3 частинку успадкованого будинковолодіння та за зустрічним позовом ОСОБА_5 та ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання за кжним з них права власності на 1/3 частину успадкованого житлового буднку,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у якому поставив питання про визнання за ним права власності на житловий будинок, що знаходиться в с.Луквиця по вул. Івана Франка, 3, Богородчанського району Івано-Франківської області, який є спадковим майном після смерті їх батька ОСОБА_7, який помер 18.11.2011 року. До початку розгляду справи ОСОБА_1 змінив свої вимоги і поставив питання про визнання за ним права власності на 1/3 частину згаданого житлового будинку. ОСОБА_5 та ОСОБА_8 звернулись до суду із зустрічним позовом про визнання з ними права власності по 1/3 за кожним у спадковому майні, яким є житловий будинок, що за життя належав їх батькові.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заявлені вимоги у зміненому вигляді підтримав. Пояснив, що 18.11.2011 року в с.Луквиця помер їх батько ОСОБА_7, який за життя був єдиним власником житлового будинку по вул. І.Франка, 3 в цьому ж селі. Будинок був побудований ним у 1986 році. Їх мати ОСОБА_9 померла раніше 15.11.2007 року. На момент смерті батька з ним фактично проживали він ОСОБА_1, а також неповнолітні ОСОБА_5 та ОСОБА_4. Їх брат ОСОБА_2, навесні 2011 року виїхав з с.Луквиця на заробітки у Російську Федерацію і з того часу відомостей про нього немає. Попри те, що він формально зареєстрований у будинку до цього часу, на час смерті батька він з ним не проживав. ОСОБА_3, який теж формально зареєстрований за вказаною адресою, з 2003 року проживає разом з своєю сімєю у м.Буськ Буського району Львівської області і на момент смерті батька також не проживав з ним. Тому такими, що прийняли спадщину фактом спільного проживання зі спадкодавцем є лише він, ОСОБА_5 та ОСОБА_4. Тому поставив питання про визнання за ним права власності на 1/3 частину успадкованого житлового будинку. Заявлені вимоги ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про визнання за кожним з них права власності по 1/3 частині житлового будинку визнав.

Представник ОСОБА_5 та ОСОБА_8 ОСОБА_10 заявлені ними вимоги підтримала, позовні вимоги ОСОБА_1 визнала. Вказала, що сторони намагались оформити свої спадкові права шляхом звернення до нотаріальної контори з заявою про видачу їм свідоцтва про право власності на спадкове майно. Однак, постановою державного нотаріуса Богородчанської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_11 від 15.06.2016 року їм відмовлено у оформленні їх спадкових прав у звязку з тим, що правовстановлюючих документів, які би підтверджували право власності ОСОБА_7 на житловий будинок немає, бо спадкодавець за життя не зареєстрував своє право власності у встановленому порядку.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, до матеріалів справи долучена нотаріально засвідчена ним заява у якій він заявив про відмову від оформлення спадкових прав після смерті батька ОСОБА_7

ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку шляхом поміщення оголошення в засобах масової інформації.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які подані у розпорядження суду, зясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 та зустрічні позови ОСОБА_5 та ОСОБА_8 слід задовольнити.

Судом встановлено, що ОСОБА_7, який помер 18.11.2011 року в с.Луквиця Богородчанського району за життя був власником житлового будинку, що розташований у цьому селі по вул. І.Франка, 3. Вказане підтверджується даними погосподарських книг Луквицької сільської ради, які до 1992 року визнавались актами органів влади, що підтверджують право приватної власності.

Відповідно до ст.1261 ЦК України позивачі та відповідачі, які діти ОСОБА_7 є спадкоємцями першої черги. Разом з тим, спадкоємцями, які прийняли спадщину відповідно до ст. 1268 ЦК України є ОСОБА_1, який був зареєстрований і проживав з батьком в одному будинку на момент його смерті, а також неповнолітні на день смерті батька ОСОБА_5 та ОСОБА_4. Тому вони вважаються такими, що прийняли спадкове майно. ОСОБА_2, ОСОБА_3, попри те, що формально зареєстровані у будинку, не можуть вважатись такими, що прийняли спадщину, оскільки ОСОБА_3 не проживав у даному господарстві з 2003 року, а ОСОБА_2 з весни 2011 року. З заявами до нотаріальної контори про прийняття спадщини ці відповідачі не зверталися.

В зв'язку з тим, що правовстановлюючі документи на будинок спадкодавцем за життя належно не оформлені, свідоцтво про право власності на житловий будинок позивачі в державній нотаріальній конторі отримати не можуть.

Відповідно до представленого технічного паспорту на будинковолодіння, житловий будинок збудований відповідно до вимог будівельних норм і правил. Луквицькою сільською радою у погосподарській книзі №0187-1 відкрите господарський двір, земельна ділянка розміром 0,07 га виділялась для будівництва у встановленому порядку.

У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на нерухомість у відповідності до ст.182 ЦК України підлягає державній реєстрації.

Враховуючи наведене, суд вважає, що за ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 може бути визнано право власності по 1/3 частині за кожним на житловий будинок по вул. Івана Франка, 3 в с. Луквиця Богородчанського району Івано-Франківської області.

На підставі викладеного, керуючись ст.213-215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_8 задовольнити. Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 за кожним окремо право власності по 1/3 частині житлового будинку по вул. Івана Франка, 3 в с.Луквиця Богородчанського району Івано-Франківської області. Право власності на будинковолодіння підлягає державній реєстрації.

Стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_8 по 551,20 грн. несплаченого при подачі заяви судового збору на користь.

Рішення може бути оскаржене сторонами до апеляційного суду Івано-Франківської області через Богородчанський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 дні з дня його проголошення.

Головуючий Битківський Л.М.