Справа № 149/2318/16-ц
Провадження №2/149/1320/16
Номер рядка звіту 29
У Х В А Л А

"22" грудня 2016 р. м.Хмільник

Суддя Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області Олійник І.В. розглянувши матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до Хмільницької міжрайонної прокуратури Вінницької області в особі прокуратури Вінницької області, КУ "Хмільницька центральна районна лікарня", третя особа: Хмільницьке обєднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області про припинення дії яка порушує право, примусове виконання обовязку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

До Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з Апеляційного суду Вінницької області надійшли матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Хмільницької міжрайонної прокуратури Вінницької області в особі прокуратури Вінницької області, КУ "Хмільницька центральна районна лікарня", третя особа: Хмільницьке обєднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області про припинення дії яка порушує право, примусове виконання обовязку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному судді від 20.12.2016 року справу передано судді Олійнику І.В.

Під час вирішення питання щодо відкриття провадження у справі встановлено наступне.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 07.12.2016 року задоволено скаргу ОСОБА_1, скасовано ухвалу Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 12.10.2016 року (справа № 149/2318/16-ц) про повернення позовної заяви, а матеріали справи направлено до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Відповідно до матеріалів справи, ухвалою Хмільницького міськрайонного суду (суддя Олійник І.В.) від 19.09.2016 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачеві строк до 29.09.2016 року для усунення недоліків.

Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду від 12.10.2016 року (суддя Олійник І.В.) позовну заяву повернуто позивачеві, відповідно до ч. 2 ст. 121 ЦПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду від 12.10.2016 року позивач оскаржив її до Апеляційного суду Вінницької області.

При цьому в апеляційній скарзі позивач однією з підстав для скасування даної ухвали суду зазначає навмисну однобічність і неповноту судового розгляду, також вказує наступне: « Суддя Олійник І.В., діючи явно з упередженим ухилом, спрямував і розглянув вищеназвану змінену позовну заяву та винесення саме «засилення» виключно проти мене особисто, а тому діяв навмисно не обєктивно і упереджено щодо мене (прикриваючи Хмільницьку міжрайпрокуратуру)...».

Враховуючи викладене, для уникнення в учасників процесу сумнівів щодо обєктивності та неупередженості судді, в тому числі під час вирішення питання про відкриття провадження, у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 20 ЦПК України суддею Олійником І.В. заявлено самовідвід.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 20 ЦПК України суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, які викликають сумнів в обєктивності та неупередженості судді.

Відповідно до ст. 23 ЦПК України, за наявності підстав, зазначених у ст.ст. 20, 21 і 22 ЦПК України, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов'язані заявити самовідвід. Відвід (самовідвід) повинен бути вмотивований і заявленим до початку з'ясування обставин у справі та перевірки їх доказами.

У пункті 2.5 «Бангалорських принципів поведінки судді» (схвалені резолюцією 2006/23 Економічної та ОСОБА_2 ООН від 27 липня 2006 року) зазначено, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.2006 р у справі «Білуха проти України», від 28.10.1998 р. у справі «Ветштайн проти Швейцарії» тощо), в який зазначено, що важливим питання є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві, а також те, що судді зобов'язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений, вважаю за доцільне заявити самовідвід, з метою виключення в подальшому будь-яких сумнівів позивача в об'єктивності та неупередженості судді у вирішенні спору.

У інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10-72/0/4-13 від 16.01.13, вказано на обов'язок судді заявити вмотивований самовідвід визначений частиною першою статті 23 ЦПК України. Зважаючи на розяснення, що містяться у вказаному інформаційному листі, з метою уникнення у сторін сумнівів щодо обєктивності та неупередженості судді, з врахуванням принципу цивільного процесуального права процесуальної економії (звільнення від невиправданих формальностей і процедур) можна зробити висновок про те, що заяву про самовідвід судді можна розглянути до відкриття провадження, якщо із матеріалів справи вбачається наявність підстав для самовідводу судді. Після цього справа підлягає повторному автоматичному розподілу без участі цього судді (ст. 25 ЦПК України).

Тому з метою виключення всіх обставин, які можуть викликати сумнів в обєктивності та неупередженості судді, в тому числі при вирішенні питання щодо відкриття провадження, заявлений по справі самовідвід підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись п.4 ч.1 ст. 20 ст. ст. 23, 24, 210 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Заяву про самовідвід судді Олійника І.В. задовольнити.

Передати дану справу для повторного розподілу між суддями Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області в порядку, передбаченому ст. 11-1 ЦПК України.

Ухвала остаточна оскарженню не підлягає.

Суддя Олійник І. В. ,