Справа № 147/503/15-ц Провадження № 22-ц/772/236/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 30Доповідач Сопрун В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого: Сопруна В.В.,

суддів: Матківської М.В., Шемети Т.М.,

при секретарі: Сніжко О.А.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом приватного підприємства «Агропромислова фірма» Іззія» до ОСОБА_3 про відшкодування збитків,

за апеляційною скаргою приватного підприємства «Агропромислова фірма» Іззія» на рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 30 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а :

В квітні 2015 року ПП «Агропромислова фірма» Іззія» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування збитків, мотивуючи свої позовні тим, що приватне підприємство «Агропромислова фірма «Іззія» є орендарем земельної ділянки загальною площею 4,2302 га, кадастровий номер :01:001:0018, яка розташована на території Будянської сільської ради, Тростянецького району, Вінницької області, що підтверджується договором оренди землі, укладеного з відповідачем ОСОБА_3 30.04.2004 року, та який зареєстрований у Вінницькій регіональній філії Центру ДЗК за №16 від 10.05.2007 року.

Протягом 2013 року вищезазначена земельна ділянка ПП «Агропромислова фірма «Іззія» не використовувалась, не була оброблена та засіяна, так як була протиправно використана самостійно ОСОБА_3 ОСОБА_5 дії відповідача є цілком протиправними, незаконними та такими, що суперечать умовам договору оренди землі від 30.04.2004 року.

Внаслідок протиправних дій відповідача, які полягають у використані земельної ділянки без погодження із ПП «Агропромислова фірма «Іззія», позивач не міг використовувати орендовану земельну ділянку площею 4,2302 га, протягом 2013 року, внаслідок чого підприємству були заподіяні збитки за невиконання умов укладеного договору оренди землі в розмірі 26417,20 грн., які підприємство просило стягнути з відповідача, а також судові витрати.

Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 30 листопада 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ПП «Агропромислова фірма» Іззія» подало апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з»ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 30 листопада 2015 року скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які зявилися в судове засідання, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішенням, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено розмір завданих ОСОБА_3 збитків (упущеної вигоди) ПП «Агропромислова фірма» Іззія». Вимоги позивача про стягнення упущеної вигоди базуються на розрахунку можливого прибутку у разі використання земельної ділянки з урахуванням відомостей, які не підтверджені належним чином та викликають сумніви у їх достовірності.

Висновок суду є обґрунтованим виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 30.04.2004 року ПП «Агропромислова фірма «Іззія» та ОСОБА_3 уклали договір оренди землі, згідно якого ОСОБА_3 на строк двадцять років передала позивачу в оренду земельну ділянку площею 4,2302 га для сільськогосподарського використання, розташовану на території Будянської сільської ради, який зареєстрований 10.05.2007 року у Вінницькій регіональній філії Центру ДЗК за №16 (а.с.14-16).

18 лютого 2013 року між приватним підприємством «Агропромисловою фірмою «ІЗЗІЯ» та приватним підприємством «Він-Мол-Агро» було укладено договір контрактації сільськогосподарської продукції №18/02-13.

Відповідно до умов якого ПП «Агропромислова фірма «Іззія» зобовязувалося виробити і передати у власність ПП «Він-Мол-Агро» насіння соняшника, а ПП «Він-Мол-Агро» як прийняти даний товар та здійснити оплату за товар у строк і розмірі передбачений даним договором.

Пунктом 1.1 даного договору визначалась кількість та вартість товару, а саме 1500 тонн врожаю 2013 року на загальну вартість 5367000,00 (пять мільйонів триста шістдесят сім тисяч грн.).

Відповідно до п. 2.2. даного договору ПП «Агропромислова фірма «Іззія» зобовязувалося передати товар визначений п. 1.1 договору у строк до не пізніше 30 вересня 2013 року.

ОСОБА_3 уклала договір №30 від 04.03.2013 року з ПСП «Кристал» про надання послуг по обробітку, належної відповідачу земельної ділянки, який діє до моменту виконання сторонами своїх зобовязань.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тими ж самими доводами, що і позовна заява, а саме що внаслідок протиправних дій відповідача, які полягають у використані земельної ділянки без погодження із ПП «Агропромислова фірма «Іззія», позивач не міг використовувати орендовану земельну ділянку площею 4,2302 га, протягом 2013 року, внаслідок чого підприємству були заподіяні збитки (упущена вигода) за невиконання умов укладеного договору оренди землі в розмірі 26417,20 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки (п. „д" ч. 1 ст. 156 ЗК України).

За змістом статті 157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадян та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадян та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється КМУ.

Відповідно до п. 3 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою КМУ від 19.04.1993 року, №284, відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. При цьому неодержаний дохід - це дохід, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

Пунктом 4 вказаного Порядку передбачено, що розміри збитків визначаються в повному обсязі відповідно до реальної вартості майна на момент заподіяння збитків, проведених витрат на поліпшення якості земель (з урахуванням ринкової або відновної вартості).

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ч. 2 ст. 22 ЦК України).

Відшкодування збитків є однією із підстав цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст.22 ЦК України, оскільки частиною 1 вказаної статті зазначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Таким чином, законодавством передбачено відшкодування особі майнової шкоди, зокрема збитків, за наявності порушення цивільного права особи та причинного зв'язку між порушенням права й збитками. При цьому розмір заподіяних збитків доводить позивач.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем в основу розрахунку загального доходу покладені середня оптово-ринкова вартість насіння соняшнику за 2013 рік за 1 тону 3043 грн., згідно експертного висновку №В-254 від 20.11.2013 року Вінницької торгово-промислової палати (а.с.22) та середньої врожайності соняшнику у 2013 році 36,9 ц/га за даними управління агропромислового розвитку по господарствах Тростянецького району (а.с.21).

Загальний дохід в разі посіву, збирання та реалізації насіння соняшника за 2013 рік на даній земельній ділянці склав би 47470,80 грн.

Вартість затрат на вирощування соняшника розрахована із норм витрат матеріально-технічних ресурсів та трудових ресурсів необхідних для вирощування 1 га соняшника від 09.04.2015 року, наданих ЗНДЦ «Лісостепагромпродуктивність» на виконання угоди від 01.04.2015 року з ПП «Агропромислова фірма «Іззія».

З розрахунку наданого позивачем вбачається, що матеріально-технічні та трудові витрати на земельній ділянці площею 4,2302 га складають - 21053,60 грн., таким чином упущена вигода на думку позивача складає суму 26417,20 грн. (47470,80 грн. - 21053,60 грн.).

Пунктом 2 цього Порядку передбачено, що розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, що створили ці комісії.

Цього зроблено не було.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за не доведеністю, оскільки при визначені розміру збитків (упущеної вигоди), розрахунок позивача зроблено без урахування Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою КМУ від 19.04.1993 року № 284, матеріали справи не містять акту комісії районної державної адміністрації, виконавчого комітету затвердженого відповідними органами щодо заподіяння діями відповідача збитків позивачу та їх розміру. Наявність лише теоретичних обставин обгрунтування можливості отримання прибутку не є підставою для його стягнення.

Доводи апеляційної скарги безпідставні, необґрунтовані і висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу приватного підприємства «Агропромислова фірма» Іззія» відхилити.

Рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 30 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: підпис ОСОБА_6

Судді: підписи ОСОБА_7

ОСОБА_5

З оригіналом вірно: ОСОБА_6