АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2016 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Поливач Л.Д.

ШаховоїО.В.

при секретарі Бугаю О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2, треті особи: реєстраційна служба Головного управління юстиції у місті Києві, Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Авдієнко Віталій Вікторович, про звернення стягнення на предмет іпотеки, за апеляційною скаргою Боднар Олександри Олександрівни в інтересах публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 5 листопада 2015 року,

у с т а н о в и в :

У грудні 2014 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи: реєстраційна служба ГУЮ у м. Києві, Дніпровський РВ ГУ ДМС України в м. Києві, приватний нотаріус КМНО Авдієнко В.В., про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі кредитного договору від 23 липня 2007 року № «3»_471-07/07-МФ-И ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 100 000,00 доларів США строком до 22 липня 2012 року. Також на підставі кредитного договору від 26 червня 2008 року № «3»_499-06/08-МФ ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 32 000,00 доларів США строком до 22 червня 2013 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаними кредитними договорами між його сторонами було укладено іпотечний договір від 23 липня 2007 року та іпотечний договір від 26 червня 2008 року, відповідно до якого в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1. В порушення умов кредитних договорів ОСОБА_2 свої зобов'язання належним чином не виконала, внаслідок чого заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12 липня 2011 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість в розмірі 156684,42 грн., 458365,19 грн., судові витрати. Вимога про

_____________________________________________________

Справа № 755/32243/14-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/76/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Бартащук Л.П.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

усунення порушення зобов'язання, погашення заборгованості за кредитними договорами та виселення була направлена на адресу відповідача 18 листопада 2014 року, проте, виконана не була, ОСОБА_2, яка проживає у житловому приміщенні, що є предметом іпотеки, не виселилася. Враховуючи невиконання відповідачем зобов'язань за кредитними договорами, позивач, як іпотеко держатель, просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на майно за ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 5 листопада 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Представник позивача, зокрема, посилається на ті обставини, що суд дійшов помилкового висновку про недоведеність позовних вимог, а також не прийняв до уваги доказ встановлення вартості спірного майна. Також вказує, що відповідач не заперечував проти розміру вартості предмету іпотеки, що визначена в іпотечному договорі, не звертався до банку з пропозицією внести зміни в іпотечний договір щодо визначення такої вартості та не заявляла клопотань про проведення відповідної судової експертизи.

В суді апеляційної інстанції представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» -Мухоїд Г.В. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у задоволенні апеляційної скарги просила відмовити, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 5 листопада 2015 року залишити без змін.

Третя особа приватний нотаріус КМНО АвдієнкоВ.В., належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибув, надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Інші особи, що беруть участь у справі та їх представники належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не прибули, про причини неявки суд не повідомили, у зв'язку із чим колегія суддів вважала за можливе слухати справу у відсутність сторін, що не з'явилися на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення виходячи з наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 23 липня 2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № «3»_471-07/07-МФ-И (а. с. 64-68).

Згідно умов кредитного договору, банк надав позичальнику кредит у сумі 100 000,00 грн. зі строком остаточного повернення кредитних ресурсів до 22 липня 2012 року, сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,5 % відсотків річних.

Також, 26 червня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № «3»_499-06/08-МФ (а. с. 71-74).

Згідно умов даного кредитного договору, банк надав позичальнику кредит у сумі 32 000,00 доларів США зі строком остаточного повернення кредитних ресурсів до 22 червня 2013 року, сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17 % річних.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № «3»_471-07/07-МФ-И між сторонами було укладено іпотечний договір від 23 липня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Авдієнко В.В. за реєстровим № 2241 (а. с. 77-80).

Відповідно до умов іпотечного договору, предметом іпотеки є однокімнатна квартира АДРЕСА_1, загальною площею 33,40 кв. м., жилою площею 16,10 кв. м.

Згідно п. 2 іпотечного договору, предмет іпотеки передається в іпотеку, як забезпечення повернення кредитних ресурсів, виданих за кредитним договором, а також процентів за користування кредитними ресурсами, а також комісійної винагороди за кредитним договором, неустойки за цим договором або за кредитним договором, враховуючи відшкодування збитків, завданих простроченням платежів за основним зобов'язанням, відшкодування витрат по зверненню стягнення на предмет іпотеки в повному обсязі, визначеному на момент фактичного задоволення вимог.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що позивачем не надано доказів вартості спірного нерухомого майна, що позбавляє суд надати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитними договорами та вартістю предмета іпотеки.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виходячи з положень частини другої статті 16 ЦК України, частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.

Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заочним рішенням Деснянського районного суду від 12 липня 2011 року встановлено, що ОСОБА_2 допустила порушення умов кредитних договорів, прострочивши сплату кредиту і процентів. Вказаним рішенням суду було задоволено вимоги банка та вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитними договором № «3»_471-07/07-МФ-И та № «3»_499-06/08-МФ в сумі 615 049,61 грн. (а. с. 81-82).

Також рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 липня 2011 року встановлено, що заборгованість відповідача складається:

- за договором № «3»_471-07/07-МФ-И від 23 липня 2007 року в розмірі 156 684,42 грн.;

- за договором № «3»_499-06/08-МФ від 26 червня 2008 року в розмірі 458 365,19 грн.

Згідно з позовною заявою загальна сума заборгованості за кредитним договором № «3»_471-07/07-МФ-И від 23 липня 2007 року станом на 22 жовтня 2014 року складає 740 697,50 грн., з яких:

- 80 135,49 грн. - сума простроченої заборгованості за кредитом;

- 893,57 грн. - сума строкової заборгованості за відсотками;

- 84 179, 02 грн. - сума простроченої заборгованості за відсотками.

Пеня, нарахована позивачем на суму простроченого тіла кредиту, відсоткам, комісії, з часу ухвалення рішення Деснянським районним судом м. Києва до часу здійснення позивачем розрахунку заборгованості, згідно розрахунку, становить 575 489,42 грн.

Згідно положень п. 2 іпотечного договору від 23 липня 2007 року, квартира АДРЕСА_1 передається в іпотеку, як забезпечення повернення кредитних ресурсів, виданих за кредитним договором № «3»_471-07/07-МФ-И від 23 липня 2007 року на суму 100000,00 грн. на строк до 22 липня 2012 року з перерахуванням плати за користування кредитом в розмірі 18,50 % річних, комісії, а також комісійної винагороди за основним зобов'язанням, неустойки за цим договором або за основним зобов'язанням, враховуючи відшкодування збитків, завданих прострочкою платежів за основним зобов'язанням, відшкодування витрат по зверненню стягнення на предмет іпотеки в повному обсязі (в тому числі витрати за виконавчим написом), визначеному на момент фактичного задоволення вимог.

Як вбачається з п. 3 іпотечного договору від 23 липня 2007 року, узгоджена сторонами вартість предмету іпотеки, становить 353 500,00 грн. (а. с. 77-80).

Відповідно до положень ч. 6 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб'єктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором.

Згідно з ч. 3 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Пунктом 41 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотеко держателю і не змінює обсяг його прав.

Натомість, розмір заборгованості, який зазначений в рішенні суду, не є спів мірним з вартістю квартири, також банком не надано оцінки ринкової вартості квартири.

Відповідач ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції категорично заперечував проти вартості іпотечного майна, зазначеного в договорі іпотеки.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що судом не прийнято до уваги належний та допустимий доказ встановлення вартості спірного майна, що визначена в іпотечному договорі, не ґрунтуються на вимогах цивільного процесуального закону та є безпідставними, оскільки статтею 60 ЦПК України обов'язок доказування покладений на сторін, а суд може лише сприяти отриманню доказів сторонами у випадках, коли у сторін виникають складнощі щодо цього.

Судом апеляційної інстанції сторонам роз'яснювалось положення ч. 4 ст. 10 ЦПК України та вони попереджались про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, щодо визначення вартості іпотечного майна.

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, з приводу того, що судом не вирішено вимогу щодо виселення відповідача зі спірної нерухомості, є безпідставними, оскільки вказана вимога є похідною від вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки та відповідно до положень ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом.

Інші доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду дійсним обставинам справи не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді та не підтверджені належними та допустимими доказами у розумінні вимог закону. Підстав до скасування рішення суду, передбачених ст. 309 ЦПК України, судом апеляційної інстанції не встановлено.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції законними та такими, що відповідають дійсним обставинам справи. Судом повно та всебічно з'ясовано фактичні обставини, вірно встановлено правовідносини сторін та правильно застосовано відповідну норму закону, що їх регулює, з огляду на що апеляційна скарга має бути відхилена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Боднар ОлександриОлександрівни в інтересах публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 5 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.М. Вербова

Судді: Л.Д. Поливач

О.В.Шахова