Справа № 361/2426/16-ц Головуючий у І інстанції Білик Г. О.
Провадження № 22-ц/780/5012/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 21.12.2016
УХВАЛА

Іменем України

21 грудня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Мережко М.В.,

суддів: Березовенко Р.В., Журби С.О.,

секретар: Бобко О.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 червня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,

встановила:

У квітні 206 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх вимог зазначало, що, відповідно до укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 договору б/н від 13 березня 2013 року відповідач отримав кредит у розмірі 3 600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

ОСОБА_2 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та «Тарифами банку» які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме - надав ОСОБА_2 кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, тим самим не виконав зобовязання за договором.

У звязку з порушеннями зобовязань за кредитним договором станом на 29 лютого 2016 року ОСОБА_2 має заборгованість у розмірі 12 010 грн. 58 коп., що складається із 3 599 грн. 03 коп. заборгованості за кредитом, 5 963 грн. 43 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 1 400 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф ( фіксована ставка), 548 грн.12 коп. - штраф (процентна складова).

На підставі викладеного просило суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 12 010 грн.58 коп. за кредитним договором б/н від 13 березня 2013 року та судові витрати в сумі 1 378 грн.00 коп.

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 червня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи просить скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 червня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 2 ст. 27 ЦПК України кожна сторона зобовязана надати суду всі наявні докази у підтвердження своїх позовних вимог.

В матеріалах справи міститься лише надана позивачем ксерокопія анкети-заяви позичальника ОСОБА_2 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 13 березня 2013 року (а.с. 5).

На цю анкету-заяву позивач посилається як на письмовий доказ, що підтверджує отримання коштів відповідачем.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що дана ксерокопія не є належним та допустимим доказом отримання коштів.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Ксерокопія як незасвідчена копія службового документа не відповідає вимогам п.3.16 ДСТУ 2732-2004 «Діловодство й архівна справа, терміни та визначення понять», якою визначено вимоги до копії службового документа, що містять реквізити, які в окремих випадках надають їй юридичної сили оригіналу.

При цьому, у зазначеній ксерокопії анкети-заяви від 13 березня 2013 року не вказано номер платіжної картки чи номер рахунку, на який банком повинні бути перераховані кошти.

Доказів отримання відповідачем грошових коштів від банку позивач не надав.

В ксерокопії анкети-заяви позичальника, в Умовах та правилах надання банківських послуг, копії яких додані до позовної заяві, відсутні дані про отримання відповідачем не тільки коштів, але й банківської картки.

Відповідно до ст.ст.526,527,530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Позивачем суду не надано належних доказів виконання цього договору кредитором зарахування коштів на кредитну картку позичальника, видачу коштів готівкою та ін.

Доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості не містить відомостей про отримання відповідачем кредитної картки зі встановленим лімітом коштів. До того ж, цей розрахунок підписаний невідомою особою, тому не може бути визнаний належним доказом отримання коштів позичальником. Також позивачем не надано належного розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором, з якого б вбачалося, яким саме чином та за який період пораховані кожна зі складових зазначеної позивачем загальної суми заборгованості.

Разом з тим, відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» зазначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та ін.), тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, пені, зазначені в розрахунку, є правильними.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про недоведеність обставин, на які посилається позивач, оскільки ним не надано належних доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. На підставі доданих до позовної заяви додатків неможливо встановити факт отримання відповідачем кредитних коштів, їх дійсну суму, суму повернутого боргу відповідачем, залишок боргу на час розгляду справи.

Окрім цього, відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

В наданих позивачем суду письмових доказах відсутні відомості про встановлення сторонами договору строку повернення позики. Не надано також доказів предявлення вимоги відповідачу про повернення позики або відомостей про встановлення інших умов та строків повернення позики.

Твердження апеляційної скарги щодо доведеності факту укладання договору та отримання грошових коштів оцінюються колегією суддів критично та не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в порядку ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає ,що рішення суду є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий М.В. Мережко

Судді Р.В. Березовенко

ОСОБА_3