Справа № 263/7983/16-ц
Провадження № 2/263/1988/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2016 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Томіліна О.М., при секретарях Пахніц О.І., Гущиній О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про розірвання генерального договору про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 10.12.2014р., -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк»), в якому просив розірвати генеральний договір про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 10.12.2014р.

В обґрунтування позову позивач, посилаючись на ст.652 ч.1 ЦК України, зазначає, що істотно змінились обставини зокрема прийнято Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року №1669-VII, Закону України «Про внесення змін до деяких законів України з ціллю приєднання негативних наслідків фінансової кризи» від 23.06.2009; Закону України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва». За час з моменту укладання спірного договору в умовах світової фінансової кризи та військової агресії істотно змінилися обставини в економічному житті країни, він втратив роботу та можливість отримувати дохід. Зміна обставин є настільки істотною, що, якби він міг це передбачити, він не укладав б договір на визначених сторонами умовах.

Позивач та його представник адвокат ОСОБА_3 в судовому засідання позовні вимоги підтримали в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні. Зокрема, позивач в судовому засіданні вказав, що оформив кредитний договір з відповідачем під час роботи в ПАТ «Азовзагальмаш», але його було звільнено з вказаного підприємства 28.11.2014р., а спірний договір про реструктуризацію заборгованості він підписав 10.12.2014р.

В подальшому позивач та його представник надали заяви про розгляд справи в їх відсутність.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, вказаних в письмових запереченнях, в подальшому також надіслав заяву про розгляд справи в його відсутність.

В письмових запереченнях відповідача проти позову зазначено, що договір укладено відповідно до вимог ст.ст. 626 ч. 1, 627 ЦК України. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом; договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, установлених договором або законом. Відповідач вважає, що не допустив порушень договору і не бажає розривати договір за пропозицією позивача, оскільки при зміні договору посилання на істотну зміну обставин можливе лише у тому разі, коли сторони при укладанні договору визначили такі обставини як істотні. Відповідач вважає, що позивач не довів наявність ідеальної сукупності всіх обставин, які передбачені ч. 2 ст. 652 ЦК України.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В судовому засіданні встановлено, що 10.12.2014 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 10.12.2014р. по кредитному договору №SAMDN1791 від 19.12.2013р. За договором позичальник зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених договором. Своїм підписом позивач погодився з Умовами і правилами надання банківських послуг.

Також судом встановлено, що 28.11.2014р. позивача було звільнено з ПАТ «Азовзагальмаш» на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.7). Тобто, звільнення позивача відбулося ще до укладання спірного договору.

Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору позивач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України наслідками порушення зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Сторонами не заперечується та обставина, що між позивачем та відповідачем існували договірні відносини, на підставі договору кредиту.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Цивільне законодавство базується на принципі обов'язкового виконання сторонами зобов'язань за договором.

Стаття 651 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для зміни або розірвання договору, а саме: 1. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. 2. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. 3. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно ч.1 ст. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Згідно з ч. 2 ст. 652 ЦК України розірвання договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після її виникнення при всій турботливості і обачності, які від неї вимагались; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Таким чином, закон повязує можливість розірвання договору не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно існуючих чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК, при істотній зміні обставин, при цьому, з часу укладення договору повинні істотно змінитись не просто будь-які обставини, а саме такі обставини, якими сторони керувалися при укладенні договору, що відповідає приписам норми ч. 1 ст. 652 ЦК України.

При ухваленні рішення суд також враховує правову позицію Верховного Суду України, висвітлену, зокрема, в постанові № 6-93цс11 від 20.02.2012 року, де зазначено, що настання світової фінансової кризи не є істотною зміною обставин, якими сторони договору керувалися при його укладенні, оскільки економічна криза носить загальний характер та стосується обох договірних сторін, відтак, це саме по собі не може бути підставою для зміни або розірвання договору в судовому порядку.

Вимагаючи розірвання договору на підставі ст. ст. 651, 652 ЦК України, на позивача покладається відповідно до положень ст. 60 ЦПК України обов'язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Посилаючись у позові на ст. 652 ЦК України як на підставу заявлених вимог, позивачем не доведено істотного порушення умов договору відповідачем та наявності всіх чотирьох умов, передбачених ч. 2 ст. 652 ЦК України, необхідних для розірвання кредитного договору у зв'язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувалися укладаючи цей договір.

З огляду на викладене позов не ґрунтується на вимогах закону і суд відмовляє у його задоволенні.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 629, 651,652 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про розірвання генерального договору про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 10.12.2014р. - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.М. Томілін