ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/498/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Колесника О.М.

при секретарі Заболотній Л.Г.

розглянувши відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, 3-тя особа: 16-Київська державна нотаріальна контора про визнання одностороннього правочину недійсним,

В С Т А Н О В И В:

В червні позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, 3-тя особа: 16-Київська державна нотаріальна контора про визнання одностороннього правочину недійсним, а саме: просив визнати недійсним правочин у формі заяви №997 від 12.07.2014 року про відмову від обов`язкової частки спадкового майна та від 1/2 частки майна, набутого у шлюбі з ОСОБА_4, поданої у відкритій Шістнадцятій Київській державній нотаріальній конторі у спадковій справі №439/2014.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, пояснивши, що позивач та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 29.09.1979 року. В березні 1995 року ОСОБА_4 отримала свідоцтво про право на особисту власність і на домоволодіння, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1, а 08.08.2000 року його дружина також отримала на своє ім`я державні акти на право приватної власності на земельні ділянки. В ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, а влітку цього ж року позивач дізнався про наявність заповіту, складеного покійною дружиною у 2009 році, за яким все своє майно вона заповідає ОСОБА_3 12.07.2014 року позивач та відповідач разом звернулись до Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори для заведення спадкової справи. Нотаріусом було роз`яснено, що оскільки покійна дружина склала заповіт на користь своєї племінниці - відповідача по справі, тому саме остання є спадкоємцем всього спадкового майна. Вказані обставини стали підставою для підписання позивачем заяви, за якою він відмовляється від прийняття спадщини за законом. Правових наслідків такої відмови нотаріусом роз`яснено не було, а через важкий фізичний та емоційний стан, пов`язаний із перенесеною хворобою та смертю дружини, позивач у повній мірі не розумів вказаних обставин, що в свою чергу призвело до помилки щодо природи підписаної заяви, прав та обов`язків, які вона породжує чи припиняє.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги позову не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, оскільки про заповіт, складений ОСОБА_4, відповідач знав ще за життя останньої, а пояснення позивача щодо нерозуміння ним значення своїх дій у момент вчинення спірного правочину не заслуговують на увагу, оскільки на підтвердження цього не надано жодного доказу.

Представник третьої особи ОСОБА_5 в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову, пояснивши, що ОСОБА_2 добровільно прибув до нотаріальної контори разом з ОСОБА_3, вона йому роз`яснила на які частки у спадковому майні він має право, а також його розмір, при цьому він сам добровільно за власною ініціативою виявив бажання написати заяву про відмову від прийняття спадщини за законом, а також про відмову від частки власності, набутої в період шлюбу. Він повністю усвідомлював ним сказане, про що і повідомив нотаріусу, а також сказав, що це його особисте волевиявлення. Будь-яких низ запитань щодо з`ясувань обставин по вказаному майну він не зазначав.

Заслухавши представників позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову з наступних підстав.

29.09.1979 року ОСОБА_2 та ОСОБА_6 уклали шлюб, після чого дружині присвоєно прізвище ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1, виданим 29.09.1979 року Баришівською сільською радою Бориспільського району Київської області (а.с.11).

10.03.1995 року ОСОБА_4 отримала свідоцтво про право на особисту власність і на домоволодіння, розміщене в АДРЕСА_1, видане Державною адміністрацією Харківського району м. Києва на підставі розпорядження №097 від 02.03.1995 року та зареєстроване за №37845 (а.с.18).

Крім того, у ОСОБА_4 на праві користування перебувало дві земельні ділянки, розташованих на території АДРЕСА_1, площею 0,0100 га та 0,1000 га, з цільовим призначенням обслуговування жилого будинку і господарських будівель, з кадастровими номерами НОМЕР_4 та НОМЕР_5 відповідно, що підтверджується Державними актами на право постійного користування землею серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 від 08.08.2000 року (а.с.19-20).

25.09.2009 року ОСОБА_4 було складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 та зареєстровано в реєстрі за №8-3071, за яким все її майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що за законом вона матиме право, вона заповідає ОСОБА_3 (а.с.63 на звороті). На день розгляду справи даний заповіт не скасований, не анульований заповідачем, не визнаний у судовому порядку недійсним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві (а.с.21).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на майна, яке належало їй на праві власності. Спадковим майно є описані вище домоволодіння та земельні ділянки, розташовані у АДРЕСА_1.

12.07.2014 року до Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4 звернулась ОСОБА_3 (а.с.61 на звороті).

12.07.2014 року спадкоємець за законом ОСОБА_2 звернувся до Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про відмову від прийняття належної йому спадщини за законом, яка залишилась після смерті його дружини ОСОБА_4, в якій, зокрема, вказав, що зміст ст. 60 СК України та ст. 1273 ЦК України йому роз`яснено. Вказана заява була прийнята державним нотаріусом, особу та справжність підпису ОСОБА_2 нотаріусом було перевірено (а.с.62).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Згідно з ч. 5 ст. 1273 ЦК України відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною.

Частиною 6 ст. 1273 ЦК України передбачено, що відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

У ч. 5 ст. 1274 ЦК України закріплено, що відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених ст. ст. 225, 229-231 і 233 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (ст. 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Зі змісту заяви ОСОБА_2 про відмову від спадщини вбачається, що він відмовляється від прийняття спадщини за законом після смерті своєї дружини ОСОБА_4 Зміст ст. 1273 ЦК України йому нотаріусом роз`яснено, про що свідчить його підпис.

Крім того, як пояснила в судовому засідання державний нотаріус Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, під час приймання заяви ОСОБА_2 нею було роз`яснено останньому юридичні наслідки такої відмови. Надані роз`яснення були йому зрозумілі, а його відмова відбулась за ініціативою позивача у добровільному порядку.

Тобто, наведене свідчить про обізнаність ОСОБА_2 зі своїми спадковими правами як на прийняття спадщини, так і на відмову від неї. Заява не містить відмови ОСОБА_2 від прийняття спадщини на користь ОСОБА_3 Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За приписами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Заява ОСОБА_2 про відмову від прийняття спадщини, а також і від обов'язкової частки набутого майна дружини та чоловіка відповідає вимогам чинного законодавства, при її складанні було дотримано вимоги Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року.

З урахуванням зазначеного, суд вважає, що позивач, відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів, що заява про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 від 12.07.2014 року була подана ним внаслідок помилки щодо природи вказаного правочину, його прав та обов`язків.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 229, 1272, 1273, 1274 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 61,209, 212, 214-215, 218 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, 3-тя особа: 16-Київська державна нотаріальна контора про визнання одностороннього правочину - заяви №997 про відмову від прийняття спадщини за законом від 12.07.2014 року недійсним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду м. Києва протягом 10 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення через Дарницький районний суд м. Києва.

СУДДЯ: О.М. КОЛЕСНИК