"19" серпня 2016 р. Справа № 363/2431/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

19 серпня 2016 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Рудюка О.Д.,

за участю секретаря Хом'як А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вишгороді цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 871 432,73 грн. суми боргу за договором позики, 94 176,11 грн. три проценти річних від простроченої суми. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що відповідно до договорів позики ОСОБА_2 отримав у позивача в борг кошти, а саме: 10 000,00 доларів США відповідно до договору позики від 15.12.2011 року терміном до 15.02.2012 року, 10 000,00 доларів США відповідно до договору позики від 15.02.2012 року, терміном до 15.02.2013 року та 15 000,00 доларів США відповідно до договору позики від 19.09.2013 року, терміном до 19.03.2013 року. Станом на 29.06.2016 року відповідач отримані в борг кошти позивачеві не повернув, внаслідок чого з боку відповідача виникла прострочена грошова заборгованість у розмірі 871 432,73 грн. основного боргу, а також враховуючи 3% річних у відповідності до статті 625 ЦК України. Отже, відповідачем порушено взяте на себе зобовязання про повернення коштів в повному обсязі ОСОБА_1

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, з викладених у позовній заяві підстав та просив задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку причини неявки суду невідомі.

Оскільки відповідач до суду на вказаний час не зявився, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, суд за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних доказів.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного.

15.12.2011 року між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) укладено договір позики в порядку та на умовах, визначених цим договором, позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти в сумі 10 000,00 доларів США, а позичальник зобовязується повернути позику у визначений договором строк. Отримання ОСОБА_2 коштів від ОСОБА_1 в сумі 10 000,00 доларів США підтверджується розпискою від 15.12.2011 року.

Відповідно до договору позики від 15.12.2011 року передбачено, сторони домовилися, що позичальник повинен повернути позикодавцю всю позику до 15.02.2012 року.

15.02.2012 року між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) укладено договір позики в порядку та на умовах, визначених цим договором, позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти в сумі 10 000,00 доларів США, а позичальник зобовязується повернути позику у визначений договором строк. Отримання ОСОБА_2 коштів від ОСОБА_1 в сумі 10 000,00 доларів США підтверджується розпискою від 15.12.2012 року.

Відповідно до договору позики від 15.12.2012 року передбачено, сторони домовилися, що позичальник повинен повернути позикодавцю всю позику до 15.02.2013 року.

19.09.2013 року між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) укладено договір позики в порядку та на умовах, визначених цим договором, позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позику до 19.03.2013 року.

Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 статті 509 ЦК України передбачено, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідач взятих на себе зобов'язань, щодо повернення грошових коштів позивачу за договорами позики не виконав.

Щодо заявленої вимоги про стягнення боргу за договором позики від 19.09.2013 року, суд не бере до уваги як належний та допустимий доказ, укладання між позивачем та відповідачем договору позики, оскільки з розписки вбачається виправлення в сумі грошових коштів та даті написання.

Таким чином станом на 29.06.2016 року у відповідача виникла заборгованість у сумі 497 961,56 грн. за вищезазначеними договорами.

Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 1050 ЦПК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідальність за порушення грошового зобов'язання передбачена статтею 625 ЦК України. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, оскільки в судовому засіданні було беззаперечно встановлено, що між сторонами по справі укладались договори позики, за умовами якого відповідач взяв на себе певні зобовязання, що належним чином в установлений договорами позики строк не виконав, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, щодо стягнення заборгованості та 3% річних.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись статтями 509, 525, 526, 530, 610, 625, 1046, 1047 ЦК України та статтями 3, 11, 58, 60, 88, 215-218, 1050 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, і.н. НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, і.н. НОМЕР_2) заборгованість за позикою у розмірі 497 961,56грн. та 3% річних у розмірі 57 586,17грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, і.н. НОМЕР_1) на користь держави судовий збір у розмірі 5 555,48грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.Д. Рудюк