ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 2/753/6774/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі СЕМЕНЧЕНКО Я.А.

за участю

представника позивача ОСОБА_1;

представника відповідача ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі по тексту - позивач, ПАТ «Універсал Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі по тексту - відповідач, ОСОБА_3) про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 177 028,89 доларів США.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до умов укладеного між позивачем та відповідачем кредитного договору, остання зобов'язалася здійснювати своєчасне погашення кредиту та сплачувати усі інші передбачені договором платежі.

Однак, ОСОБА_3 свої зобов'язання за кредитним договором не виконала, у зв'язку з чим рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16 липня 2009 року стягнуто з відповідача заборгованість за кредитним договором. Відповідач дане рішення не виконала, в зв'язку з чим позивач звертається до суду з вимогами про стягнення донарахованої заборгованості передбаченої договором.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. У свою чергу представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог та просив суд застосувати строк позовної давності.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, 23 квітня 2007 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №06/2160k-07 (далі по тексту - кредитний договір), відповідно до умов якого, позивач надає позичальнику грошові кошти (далі по тексту - кредит) в сумі 280 500 доларів США на строк користування до 22 квітня 2027 року, а ОСОБА_3 зобов'язується повернути наданий кредит, сплатити відсотки у розмірі 13,5% річних та платежі за кредитом у встановлений у договорі строк в повному обсязі. Погашення кредиту та оплата відсотків за його користування здійснюється відповідно до умов договору.

Частиною 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позивач виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі, відповідно до умов договору здійснив видачу кредитних ресурсів у розмірі 280 500 доларів США.

Позичальник скористалася кредитними ресурсами та свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом стст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16 липня 2009 року, що набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ВАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором за період з 24.07.2008 року по 09.07.2009 року у розмірі 348 023,71 доларів США, яка складається з суми основної заборгованості у розмірі 271 992,44 доларів США, нарахованих на неї відсотків у сумі 61 632,80 доларів США та пені у розмірі 14 398,47 доларів США, а також судові витрати.

Відповідно до ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу стст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Крім того, Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй постанові «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року, зокрема у ч. 2 п. 17 роз'яснив, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання.

Відтак, за встановлених судом обставин, зокрема, що на час звернення до суду з даним позовом свої зобов'язання за кредитним договором відповідач не виконав, як не виконав і рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 липня 2009 року, в зв'язку з чим за останнім утворилась заборгованість, яка виникла по донарахованих процентах та штрафних санкціях внаслідок невиконання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором та у відповідності до доданого до позовної заяви розрахунку становить 171 211,71 доларів США.

Однак, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. А згідно з ст. 257 цього Кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Представника відповідача звернувся до суду з заявою про застосування строків позовної давності до винесення рішення.

За змістом ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається з матеріалів справи та з наданого позивачем розрахунку заборгованості, позивач здійснив нарахування заборгованості за донарахованими відсотками за період з квітня 2007 року по 10 серпня 2015 року, поза межами строку позовної давності, обумовленого ст. 257 ЦК України.

Беручи до уваги наведене, суд дійшов висновку, щодо необхідності застосування положень статті 257 ЦК України до вимог про стягнення заборгованості за донарахованими відсотками за період з квітня 2007 року по серпень 2012 року.

Таким чином, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача суму заборгованості за донарахованими відсотками за період з вересня 2012 року по серпень 2015 року у розмірі 74 443,68 доларів США.

Водночас, визначена у наведеному розрахунку та заявлена до стягнення сума пені у розмірі 20 215,65 доларів США не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із частиною 1 статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина 3 статті 533 ЦК України).

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України.

За змістом ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»).

Таким чином, максимальний розмір пені пов'язаний із розміром облікової ставки Національного банку України; оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні.

Зазначена позиція узгоджується з практикою Верховного Суду України, викладеній у постанові №3-29ГС15 від 01 квітня 2015 року.

За таких обставин вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені, сума якої визначена у доларах США, не підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України при частковому задоволенні позову суд присуджує з відповідачів на користь позивача судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 1 536,51 грн.

На підставі викладеного та керуючись стст. 3, 11, 13, 15, 16, 526, 599, 625, 1048, 1049, 1054 Цивільного кодексу України, стст. 57, 60, 88, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» () суму заборгованості за донарахованими відсотками у розмірі 74 443,68 доларів США, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 536,51 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.