печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2016 року Печерський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Литвинової І.В.,

при секретарі - Бажан О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державної казначейської служби України про стягнення грошових коштів.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає, що на виконанні у Казначействі за бюджетною програмою «Забезпечення виконання рішень суду, що гарантовані державою» знаходяться виконавчі листи, видані Таращанським районним судом Київської області по справам № 2-а-175/2008, № 2-а-553/07 та № 2-а-264/2007 про стягнення коштів у сумі 5 140 грн. на користь ОСОБА_2, які останньому не перераховані.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом спадкоємцем після його смерті є позивач по справі, ОСОБА_1, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду про стягнення коштів з відповідача у розмірі 5140 грн.

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та їх підстави, просила задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 16 ЦК Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Згідно ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 60 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, яг беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Судовим розглядом встановлено, що на виконанні у Державній казначейській службі України за бюджетною програмою «Забезпечення виконання рішень суду, що гарантовані державою» знаходяться виконавчі листи, видані Таращанським районним судом Київської області по справам № 2-а-175/2008, № 2-а-553/07 та № 2-а-264/2007 про стягнення коштів у сумі 5 140 грн. на користь ОСОБА_2.

Відповідно до Висновку № 241 від 29 травня 2013 року по розгляду виконавчого листа, виданого 18.11.2008 року Таращанським районним судом Київської області по справі № 2-а-264/2007 р. на виконання постанови Таращанського районного суду Київської області 03.07.2007 року кошти в сумі 1560,00 грн. підлягають перерахуванню на особовий рахунок ОСОБА_3 (а.с. 7).

Відповідно до Висновку № 551 від 10 липня 2013 року по розгляду виконавчого листа, виданого 19.12.2007 року Таращанським районним судом Київської області по справі 2-а-553/07 р. на виконання постанови Таращанського районного суду Київської області 07.12.2007 року кошти в сумі 1805,00 грн. підлягають перерахуванню(а.с. 8).

Відповідно до Висновку № 14 від 02 січня 2014 року по розгляду дублікату виконавчого листа, виданого 01.11.2013 року Таращанським районним судом Київської області по справі № 2-а-175/2008 р. на виконання постанови Таращанського районного суду Київської області 22.01.2008 року кошти в сумі 1775,00 грн. підлягають перерахуванню(а.с. 6).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер (а.с. 10). Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом спадкоємцем після його смерті є позивач по справі, ОСОБА_1 (а.с. 5).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч. 5 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов'язання є рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Таким органом, є Державна казначейська служба України.

З огляду на зазначене, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 15, 57-61, 88, 13 1, 147, 159, 170, 179, 212, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про стягнення грошових коштів - задовольнити.

Стягнути з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) грошові кошти в розмірі 5140 грн.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І.В. Литвинова