АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/1407/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої судді Федорової Н.О.,

суддів Карпусь С.А., Юзюка О.М.,

секретаря Бондаря О.В.,

з участю: представника відповідачів ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», ОСОБА_2, ОСОБА_3, поданою їх представником ОСОБА_1, на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 квітня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

16 червня 2015 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі ПАТ «КБ «Надра») звернулось до суду із вищевказаним позовом. В його обґрунтування зазначило, що 19 вересня 2008 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 19/09/2008/840-К/471. Відповідно до умов вказаного договору останній отримав кредит у сумі 12 000 доларів США під 15,99 % річних на строк до 5 вересня 2023 року.

Відповідно до п.п. 4.1.4. зазначеного договору банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобовязань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс платіж згідно графіка.

У п. 5.1. кредитного договору передбачено, що у разі порушення позичальником строків сплати відсотків та повернення кредиту позичальник зобовязаний сплатити на користь банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.

Крім того, згідно з п. 5.2. договору за порушення позичальником строків повернення кредиту та сплати відсотків він сплачує банку штраф у розмірі 10 % від суми кредиту.

________________________________________________________________________________________________

Доповідач у першій інстанції ОСОБА_4 Провадження № 22-ц/792/1405/16

Суддя-доповідач ОСОБА_5 Категорія № 19, 27

Того ж дня, між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № К/471-1, за умовами якого вона поручилась перед кредитором за належне виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобовязань згідно кредитного договору. Відповідно до договору поруки ОСОБА_3 відповідає перед банком у повному обсязі. Позичальник і поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники. Відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання позичальником будь-якої частини зобовязання, так і при невиконанні позичальником зобовязання в цілому. Поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобовязання у повному обємі всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами.

Взяті на себе зобовязання за кредитним договором ОСОБА_2 належним чином не виконував, у звязку з чим у нього виникла заборгованість перед банком.

Станом на 5 червня 2015 року загальний розмір заборгованості становить 26 840 доларів 77 центів США, що еквівалентно 564 024 грн. 24 коп., у тому числі 11 713 доларів 67 центів США, що еквівалентно 246 147 грн. 70 коп. заборгованості по тілу кредиту; 9 564 долари 55 центів США, що еквівалентно 200 986 грн. 71 коп. заборгованості за відсотками; 4 362 долари 55 центів США, що еквівалентно 91 673 грн. 37 коп. пені; 1 200 доларів США, що еквівалентно 25 216 грн. 46 коп. штрафу.

А тому, просив суд стягнути на користь ПАТ «КБ «Надра» солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № 19/09/2008/840-К/471 від 19 вересня 2008 року по тілу та відсотках кредиту в сумі 21 278 доларів 22 центи США, пеню в сумі 91 673 грн. 37 коп. та 25 216 грн. 46 коп. штрафу.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 квітня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором № 19/09/2008/840-К/471 від 19 вересня 2008 року станом на 5 червня 2015 року в сумі 16082 долари 71 цент США, з яких 10520 доларів 99 центів США заборгованість за кредитом та 5561 долар 72 центи CШA заборгованість за відсотками, а також нараховану пеню у сумі 91 673 грн. 37 коп. У задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Непогоджуючись з даним рішенням, представник ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати його в частині задоволених судом позовних вимог ПАТ КБ «Надра» та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитним договором в сумі 9807 доларів 37 центів США, що еквівалентно 206089 грн. 26 коп. за основним боргом, а у решті позову відмовити. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення в частині задоволених позовних вимог банку вважає незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт стверджує, що ОСОБА_2 отримав кредит у меншому розмірі, ніж той, що зазначений у кредитному договорі. Зокрема, при отриманні кредиту позичальником була сплачена не обумовлена кредитним договором комісія в сумі 2211 грн 60 коп., що на той час було еквівалентно 456 доларам США. А тому, на його думку, сума основного боргу за кредитом становить не 11713 доларів 67 центів США, а 11257 доларів 67 центів США.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що звертаючись 16 червня 2015 року до суду з позовом, банк пропустив строк позовної давності в частині стягнення прострочених платежів, які виникли до 16 червня 2012 року. Так, до 5 червня 2012 року ОСОБА_2 мав сплатити банку 1736 доларів 63 центи США тіла кредиту та 8048 доларів 34 центи США відсотків. Фактично ж він сплатив 286 доларів 33 центи США основного боргу та проценти у сумі 3271 долар 70 центів США. На думку апелянта, різниця у розмірі 1450 доларів 30 центів США по тілу кредиту та 4776 доларів 64 центи США за відсотками є частиною позовних вимог щодо якої сплинув встановлений законом строк позовної давності. Вважає, що залишок заборгованості по тілу кредиту щодо якого не сплинув строк позовної давності становить 9807 доларів 37 центів США, а за відсотками 4787 доларів 91 цент США.

Стягуючи заборгованість за кредитним договором, суд першої інстанції не дотримався розяснень пленуму Верховного Суду України, зазначених у постанові № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року щодо необхідності при ухваленні рішення про стягнення заборгованості в іноземній валюті вказувати еквівалент в національній валюті України гривні за курсом, встановленим Національним Банком України.

Вважає, безпідставним та таким, що суперечить вимогам ст. 266 ЦК України, стягнення на користь позивача пені у розмірі 91673 грн. 37 коп., яка нарахована на загальну суму заборгованості, до якої входить і та заборгованість щодо якої сплинув строк позовної давності.

Крім того, суд першої інстанції не взяв до уваги докази важкого майнового стану відповідачів, які у звязку з економічною кризою на даний час ніде не працюють, на їх утриманні перебуває неповнолітня дитини, що є підставою згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України для зменшення неустойки.

Непогоджуючись з даним рішенням, ПАТ КБ «Надра» подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.

Рішення вважає таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт не згідний із висновком суду про припинення поруки ОСОБА_3 за договором № К/471-1 від 19 вересня 2008 року.

Так, суд першої інстанції не врахував, що за умовами зазначеного договору його дія закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобовязань чи виконання поручителем своїх зобовязань. У даному випадку, ні позичальником ні поручителем зобовязання по кредитному договору виконано не було, а отже, порука не припинилась.

Разом з тим, судове рішення в частині вимог про стягнення штрафу з відповідачів не оскаржується, тому в апеляційному порядку в силу ч. 1 ст. 303 ЦПК України не переглядається.

У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідачів ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу з мотивів, які в ній зазначені.

Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи, своїм правом на безпосередню участь у судовому засіданні не скористався.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідачів, дослідивши матеріалами справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 та ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга банку відхиленю з наступних підстав.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 19 вересня 2008 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 19/09/2008/840-К/471. Відповідно до його умов останній отримав кредит у сумі 12 000 доларів США під 15,99 % річних на строк до 5 вересня 2023 року.

19 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № К/471-1, за умовами якого вона поручилась перед кредитором за належне виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобовязань згідно кредитного договору.

Відповідно до договору поруки ОСОБА_3 відповідає перед банком у повному обсязі. Позичальник і поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники. Відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання позичальником будь-якої частини зобовязання, так і при невиконанні позичальником зобовязання в цілому. Поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобовязання у повному обємі всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами.

15 жовтня 2010 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору № 19/09/2008/840-К/471 від 19.09.2008 року, яким викладено Договір у новій редакції.

За умовами нової редакції Договору банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 12 000 доларів США зі сплатою 15,99 % річних з кінцевим терміном повернення кредиту до 5 вересня 2023 року. Погашення суми основної заборгованості відбувається шляхом внесення необхідного платежу, щомісячно до 5 числа поточного місяця.

При умові виконання позичальником умов цього Договору останньому протягом 6 місяців з листопада 2010 року по квітень 2011 року надається відстрочка сплати частини необхідного платежу. При цьому розмір необхідного платежу визначається в Додатку (Графіку) до цього Договору. Починаючи з травня 2011 року позичальник сплачує: суму в розмірі відстрочених платежів та комісію за консультації по кредитних операціях у розмірі 75 % згідно Додатку (Графіку) до цього Договору; суму в розмірі нарахованих та несплачених платежів до травня 2011 року; необхідний платіж у повному обсязі згідно Додатку (Графіку) до цього Договору до кінцевого терміну повернення кредиту.

У разі невиконання позичальником зобовязань щодо строків та повноти сплати кредиту та процентів відповідно до умов цього Договору позичальник сплачує Кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, що діє у період прострочення (п. 4.1. Договору).

Банк взяті на себе зобовязання по кредитному договору виконав та надав позичальнику обумовлений розмір коштів. Натомість, ОСОБА_2 умови договору не виконує, виниклу заборгованість по кредиту не погашає, поточні платежі також не здійснює.

Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, заборгованість ОСОБА_2 по кредитному договору становить26 840 доларів 77 центів США, з яких: 11 713 доларів 67 центів США заборгованість по тілу кредиту; 9 564 долари 55 центів США заборгованість за відсотками; 4 362 долари 55 центів США, що еквівалентно 91 673 грн. 37 коп. пеня; 1200 доларів США, що еквівалентно 25 216 грн. 46 коп. штраф.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

Зважаючи на те, що останній платіж по кредиту був здійснений 31 травня 2011 року, банк звернувся до суду 16 червня 2015 року та враховуючи вимоги закону щодо трирічного строку позовної давності, про який заявлено відповідачем, щодо кожного окремого зобовязання, що входить до змісту зобовязання, яке виникло на підставі вищевказаного кредитного договору, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_2 заборгованості в межах зазначеного строку, тобто за період з 16 червня 2012 року по 16 червня 2015 року в межах позовних вимог.

При цьому, суд здійснив правильний розрахунок заборгованості по тілу отриманого відповідачем кредиту, визначивши, що така становить 10 520 доларів 99 центів США.

Що стосується вимог про стягнення заборгованості по процентам та пені, то вирішуючи їх та задовольняючи позов в цій частині частково, правильно застосувавши строк позовної давності, суд першої інстанції допустився помилок в їх обрахунку.

Так, Додатком до Додаткової угоди № 1 до кредитного договору від 19.09.2008 року (а.с. 49, 50), сторони між собою узгодили розмір обовязкових щомісячних платежів у період з 05.07.2012 року по 05.06.2015 року, загальна сума яких становить 4 453 доларів 60 центів США, а не 5 561 долар 72 центи CШA, які стягнуті судом.

Що стосується пені, то суд першої інстанції, стягнувши її в розмірі 91 673 грн. 73 коп. (4 362 долари 55 центів США), що відповідає розміру, зазначеному в розрахунку позивача (а.с. 38 зворот), не звернув уваги на те, що її обрахунок здійснений з 05.06.2014 року, а не з 16.06.2014 року та на всю заборгованість по кредиту, без урахування строку позовної давності до заборгованих обовязкових платежів, які залишились за його межами.

Отже, з урахуванням вказаного до стягнення з відповідача підлягає пеня в розмірі 2 166 доларів 82 центів США, що еквівалентно 57 052 грн. 32 коп.

Доводи апеляційної скарги відповідачів про те, що ОСОБА_2 отриманий кредит в меншому розмірі, ніж 12 000 доларів США, а отже до стягнення підлягає заборгованість за мінусом 456 доларів США є необґрунтованими, оскільки не підтверджені жодним належним та допустимим доказом. Натомість, як вбачається з кредитного договору від 19 вересня 2008 року (а.с. 20, 21), додаткової угоди № 2 від 15 жовтня 2010 року (а.с. 22-25), підписаних сторонами, ОСОБА_2 отримав кредит саме в розмірі 12000 доларів США. За такий розмір кредиту поручилась і ОСОБА_3П в договорі поруки від 19 вересня 2008 року (а.с. 26).

Твердження апелянтів про те, що стягуючи заборгованість за кредитним договором, суд першої інстанції не дотримався вимог щодо необхідності при ухваленні рішення про стягнення заборгованості в іноземній валюті вказувати еквівалент в національній валюті України гривні за курсом, встановленим Національним Банком України є необґрунтованими. Так, відповідно до ч. 2 п. 14 розяснень постанови пленуму Верховного Суду України, викладених у постанові № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільний справі» розрахунки з переведення іноземної валюти в українську за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення, можуть бути наведені у мотивувальній частині рішення.

Окрім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 10 лютого 2016 року у справі № 6-1680цс15, якщо у кредитному договорі виконання зобовязання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України) за наявності хоча б у однієї сторони зобов'язання: або у банка-отримувача або у ініціатора платежу індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (стаття 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»), то суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.

Враховуючи, що жодним із відповідачем не заперечувалось наявність у позивача вказаної ліцензії, суд мав право стягнути заборгованість в іноземній валюті.

Що стосується відмови судом у позові до поручителя, то він правильно виходив з того, що порука, надана ОСОБА_3 за договором від 19.09.2008 року є припиненою, оскільки банком був поданий 16.06.2015 року позов з пропуском шестимісячного терміну, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України. Так, надіславши 12.08.2013 року письмову вимогу про дострокове погашення кредиту та сплати нарахованих відсотків й неустойки, банк змінив строк виконання зобовязання та мав право протягом шести місяців подати позов до суду до поручителя про стягнення заборгованості, чого не зробив. Подача ж 3 жовтня 2014 року позову до відповідачки, залишеного без розгляду, не перервала строк позовної давності, оскільки станом на день його подачі, такий вже був пропущений.

У звязку з частковим задоволенням позову, відповідно до ч.ч. 3, 5 ст. 88 ЦПК України підлягають розподілу судові витрати. Зокрема, враховуючи розмір судового збору, який би підлягав сплаті при зверненні банку до суду (3 654 грн.), від сплати якого він був звільнений по закону, відповідно до задоволеної частини позовних вимог, з відповідача на користь держави слід стягнути 2333 грн. 57 коп. (451 332 грн. 90 коп. х 3654 грн.) :706 716, 82 грн.)).

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, поданою їх представником ОСОБА_1, задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 квітня 2016 року в частині розміру стягнутої заборгованості по відсотках, пені та судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором № 19/09/2008/840-К/471 від 19 вересня 2008 року у сумі 14974 (чотирнадцять тисяч девятсот сімдесят чотири) долари 59 центів США, яка складається із: 10520 (десяти тисяч пятсот двадцяти) доларів 99 центів заборгованості по тілу кредиту, 4453 (чотирьох тисяч чотирьохсот пятдесяти трьох) доларів 60 центів США заборгованості по відсотках та 57052 (пятдесят сім тисяч пятдесят дві) грн. 32 коп. пені.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 2333 (дві тисячі триста тридцять три) грн. 57 коп. судового збору.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду Н.О. Федорова