АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

12 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Махлай Л.Д., Корчевного Г.В.,

при секретарі: Калініній Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2,

на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 листопада 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И Л А:

В травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, уточненим в подальшому, до ОСОБА_1 та посилаючись на невиконання останньою рішення суду про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири, просив стягнути з відповідача 7301,81 у відшкодування інфляційних втрат та 3% річних у сумі 771, 08 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18 листопада 2015 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач через свого представника, звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій вказувала що рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим просила його скасувати та ухвалити нове, про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що суд першої інстанції безпідставно застосував санкції передбачені ч. 2 ст. 625 ЦПК України за невиконання рішення суду.

Вказувала, що між сторонами не існувало договірних правовідносин, та оскільки відшкодування шкоди, завданої в наслідок залиття квартири, є деліктними правовідносинами, обов'язок що виник з рішення суду не є тотожним поняттю грошового зобов'язання.

Особи, які беруть участь у справі, відповідно до ст. 74 ЦПК України, належним чином повідомленні про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, своїх представників не направили, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що не з'явилися в судове засідання.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає, з огляду на наступне.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, встановивши факт невиконання відповідачем рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29.01.2015 року та застосувавши положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, дійшов висновку про їх обґрунтованість.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Вірно встановивши обставини щодо невиконання ОСОБА_1 рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29.01.2015 року, суд дійшов помилкового висновку про те, що між сторонами виникли грошові зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 29.01.2015 року задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири та стягнуто з відповідача на користь позивача суму збитків у розмірі 45757,00 грн.

На підставі вказаного рішення Голосіївським районним судом м. Києва 26 березня 2015 року видано виконавчий лист.

07 травня 2015 року заступником начальника відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції Києві Лисенком С.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі зазначеного виконавчого листа, проте станом на день звернення позивача з вказаним позовом до суду рішення не виконано.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, щодо відсутності правових підстав для задоволення позову з застосуванням положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Частиною другою вказаної статі передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. При цьому важливим виявляється питання, які зобов'язання є грошовими.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Така правова позиція підтверджується й практикою Верховного Суду України (постанова від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12). Зобов'язальні правовідносини, що можуть бути віднесені до грошових, досить різноманітні. Вони можуть бути частиною інших оплатних зобов'язань (наприклад, обов'язок покупця сплатити гроші за придбаний товар, обов'язок наймача оплатити користування майном тощо), а можуть мати самостійний характер (відносини позики, кредиту, банківського вкладу і под.).

Разом з тим не є грошовими зобов'язання, в яких грошові знаки використовуються не в якості засобу погашення грошового боргу, а виконують роль товару: зобов'язання передачі грошей, що випливають з угод обміну валюти, опціону, купівлі-продажу монет і банкнот, зобов'язання повернути грошові знаки, які перебували на зберіганні, передати перевізником банкноти за договором перевезення та ін. З огляду на це, положення ст. 625 ЦК України не застосовуються до зазначених відносин.

Відтак, грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

З урахуванням викладеного положення статті 625 ЦК регулюють зобов'язальні правовідносини, тобто поширюються на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду.

При цьому частина третя статті 11 ЦК України, в якій йдеться про те, що цивільні права та обов'язки у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань.

Як роз'яснив Верховний Суд України в Аналізі практики застосування ст. 625 ЦК України в цивільному судочинстві грошові зобов'язання, відповідальність за які встановлена ст. 625 ЦК України, передбачають насамперед договірні правовідносини.

Тобто, стаття 625 ЦПК України регулює зобов'язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК України, в якій йдеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань. Крім того, із рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність.

Також слід зазначити, що відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10-74/0/4-13 від 16 січня 2013 р.).

Таким чином, дія частини другої статті 625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди.

Оскільки рішення суду на невиконання якого посилається позивач, ухвалено не за зобов'язальними правовідносинами сторін, ст.. 625 ЦК України не може застосовуватись до вказаних правовідносин.

Отже, враховуючи те, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми матеріального права, рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 309, 313-315, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, - задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 752/8642/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/937/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Шкірай М.І.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.