Справа № 738/1445/16-ц Провадження № 22-ц/795/2449/2016 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Сова Т. Г. Доповідач - Страшний М. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіСтрашного М.М.,
суддів:Скрипки А.А., Шарапової О.Л.,
при секретарі:Нечасному О.Л.
за участю:представника відповідача Замури Л.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Менського районного суду від 09 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до адміністрації Менської виправної колонії №91 про стягнення заробітної плати,

в с т а н о в и в:

Рішенням Менського районного суду від 09 листопада 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити. Вважає рішення суду незаконним та необгрунтованим, оскільки суд проігнорував вимоги ст.ст. 9, 83,95,110,115 КЗпП України.

В письмових запереченнях Менський районний центр зайнятості просить відхилити апеляційну скаргу та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, відповідачу як засудженому у відповідності до вимог закону здійснювалось нарахування заробітної плати.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком, оскільки судом першої інстанції обставини справи з'ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Судом встановлено, що згідно наказу №98 від 10.10.2014 року начальника Менської виправної колонії №91 позивач ОСОБА_6 був працевлаштований на виробничих потужностях майстерні установи на дільниці (лозоплетіння) з відрядною оплатою праці з 03.10.2014 року.

Відповідно наказу № 16/1 від 01.04.2016 року позивач був залучений до праці на підприємстві Менської ВК № 91, яке є самостійною юридичною особою, на посаду робітника швейної дільниці П з відрядною оплатою праці з 01.04.2016 року.

Положеннями ст. 118 Кримінально-виконавчого кодексу України визначено, що засуджені до позбавлення волі мають право працювати та залучаються до суспільно корисної праці у місцях і на роботах, визначених адміністрацією колонії, з урахуванням наявних виробничих потужностей, зважаючи при цьому на стать, вік, працездатність, стан здоров'я і спеціальність. Засуджені залучаються до оплачуваної праці, як правило, на підприємствах, у майстернях колоній. Праця засуджених до позбавлення волі регулюється законодавством про працю з особливостями, визначеними цим Кодексом.

Відповідно до ст.120 Кримінально-виконавчого кодексу України праця осіб, засуджених до позбавлення волі, оплачується відповідно до її кількості і якості. Форми і системи оплати праці, норми праці та розцінки встановлюються нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України.

Згідно розділу V Інструкції про умови праці та заробітну плату засуджених до обмеження волі або позбавлення волі затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №396/5 від 07.03.2013 року праця засуджених оплачується відрядно, погодинно або за іншими системами оплати праці. Основною системою оплати праці є відрядна, яка застосовується на всіх роботах, що піддаються нормуванню та точному обліку. Відрядна система оплати праці поділяється на індивідуальну і колективну (бригадну) системи оплати праці. При індивідуальній відрядній системі оплати праці заробітна плата засудженого визначається множенням кількості виготовленої продукції на відрядну розцінку за одиницю виробу.

Суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що оплата праці ОСОБА_6 проводилась за індивідуальною відрядною системою оплати праці у відповідності до вимог зазначених вище Кримінально-виконавчого кодексу України та Інструкції.

Зазначене підтверджується наявними в матеріалах справи табелями обліку кількості виробленої позивачем продукції, часу роботи та нарахованої заробітної плати (а.с.49-58).

Доводи апелянта про те, що розмір його заробітної плати не може бути меншим, ніж розмір мінімальної заробітної плати, що встановлений законом, є безпідставними та такими, що грунтуються на невірному розумінні позивачем норм закону.

Сукупність досліджених обставин та наявних у справі доказів приводить апеляційний суд до переконання, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини справи і їм надана вірна юридична оцінка. Оскаржуване рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених доказах, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містить передбачених законом підстав для скасування правильного по суті рішення. Отже, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Менського районного суду від 09 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: