Справа № 461/130/16-ц
Провадження № 4-с/461/99/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.12.2016 року м. Львів

Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Романюка В.Ф.,

з участю: секретаря судового засідання Куц Н.З.

представника заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові скаргу ОСОБА_2, заінтересована особа: державний виконавець Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_3 про скасування постанови про повернення виконавчого листа,

в с т а н о в и в:

скаржник ОСОБА_2 звернулись до суду із скаргою на постанову державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_3 (на далі Залізничний ВДВС ЛМУЮ) від 30 червня 2015 року про повернення виконавчого документа стягувачеві, в якій також просить суд поновити строк на оскарження такої.

В обґрунтування поданої скарги покликаються на те, що державний виконавець Залізничного ВДВС ЛМУЮ безпідставно повернув виконавчий документ стягувачеві, оскільки з часу відкриття виконавчого провадження органи внутрішніх справ не оголошували у розшук ані боржника, ні його майна, а виконавче провадження тривало менше року. Крім цього, Головним управлінням юстиції у Львівській області виявлено, як рухоме, так і нерухоме майно. Вказує, що строк на оскарження постанови нею пропущено з поважних причин, оскільки вона 02 грудня 2015 року помилково оскаржила дії державного виконавця до Залізничного районного суду м. Львова.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 скаргу підтримав, надав пояснення аналогічні до скарги. Просив суд таку задоволити.

Державний виконавець Залізничного ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_3 до початку судового засідання подав заяву, в якій просить розглядати справу без його участі /а.с.60/, та відмовити у задоволенні скарги.

Заслухавши пояснення представника заявника ОСОБА_1, дослідивши матеріали скарги, суд доходить наступного висновку.

Згідно ст.383 ЦПК України, учасники виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Суд встановив, що на примусовому виконанні в Залізничному ВДВС ЛМУЮ перебуває виконавче провадження №44194458 з примусового виконання виконавчого листа №461/3170/14-ц виданого Галицьким районним судом м. Львова 09.07.2014 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 8895,85 грн.

Відповідно ч.5 ст.124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими для виконання на всій території України.

Як вбачається із матеріалів справи, постановою від 30 червня 2015 року державного виконавця Залізничного ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_3 виконавчий лист було повернутий стягувачу. Державним виконавцем встановлено, що згідно відповідей установи банків кошти на рахунку відсутні, згідно відповіді ДПІ у Залізничному районі м. Львова інформація про джерела отримання доходів фізичних осіб щодо сум доходу нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого з них податку в ДРФО відсутня, відповіді УПФУ у Залізничному районі м. Львова про осіб боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи інформацію не знайдено, про осіб боржників, які отримують пенсію інформації не знайдено, інформація про джерела отримання доходів відсутня, згідно відмітки ДАЇ числяться автомобілі, на які накладено арешт та скеровано в розшук, усі заходи щодо розшуку майна виявились безрезультатними, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно числиться майно, яке перебуває в заставі, з виходом на територію за адресою, вказаною у виконавчому документів встановлено, що майно яке б підлягало опису і арешту в рахунок погашення боргу не виявлено, про що складено акт державного виконавця, боржник не проживає за даною адресою, державним виконавцем скеровано подання в Залізничний районний суд м. Львова щодо тимчасового обмеження боржника в праві виїзду за межі України до сплати нею загальної суми боргу згідно виконавчого документа. /а.с.4/.

В оскаржуваній постанов державним виконавцем зазначено, що виконавчий документ може бути повторно предявлений для виконання в строк до 30 червня 2016 року.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами Національної поліції, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Частиною 1 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Однак, суд вважає, що державним виконавцем не було вжито всіх можливих заходів для зясування перебування майна боржника, оскільки, як вбачається із долученої до матеріалів справи Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.11.2016 р., боржник ОСОБА_4 має у власності обєкти нерухомого майна, які обтяжені іпотекою і такі, що не обтяжені іпотекою.

Відтак, повернення ним виконавчого документу стягувачеві було передчасним, оскільки відповідно до положень ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження»,у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування чи місцезнаходження боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини державний виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини. У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника державний виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання органами внутрішніх справ. Розшук боржника - фізичної особи, дитини, розшук транспортних засобів боржника здійснюють органи внутрішніх справ, а розшук боржника - юридичної особи та іншого майна боржника організовує державний виконавець. Розшук оголошується відповідно за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання, перебування, місцезнаходженням боржника чи місцезнаходженням його майна, або за місцем проживання (місцезнаходженням) стягувача. Витрати органів внутрішніх справ, пов'язані з розшуком боржника - фізичної особи, дитини за виконавчими документами про відібрання дитини або транспортних засобів боржника, стягуються з боржника за ухвалою суду. Витрати, пов'язані з організацією розшуку боржника - юридичної особи або іншого майна боржника, стягуються з боржника у порядку, встановленому цим Законом . Незвернення державного виконавця до суду у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, а також інші дії та бездіяльність державного виконавця, пов'язані з розшуком боржника або його майна, можуть бути оскаржені у десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно з ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч.2 ст.387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії неправомірними та зобов'язує державного виконавця (іншу посадову особу) державної виконавчої служби задовольнити вимогу скаржника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Отже, з врахуванням вищевикладеного, суд вважає, що державним виконавцем не було дотримано вимог Закону України «Про виконавче провадження», тобто дії державного виконавця щодо повернення виконавчого документа стягувачеві є неправомірними, передчасними, тому оскаржувану постанову слід скасувати.

Водночас, суд приходить до висновку про необхідність поновлення строку для звернення до суду із даною скаргою, оскільки ОСОБА_2 було пропущено такий з поважних причин.

Керуючись ст.ст.383-389 ЦПК України, ч.5 ст.124 Конституції України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

постановив:

поновити ОСОБА_2 строк на оскарження постанови державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_3 від 30 червня 2015 року про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Скаргу ОСОБА_2 на постанову державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_3 від 30 червня 2015 року - задоволити.

Скасувати постанову державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_3 від 30 червня 2015 року про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд м. Львова протягом 5-ти днів з дня її проголошення або в порядку ч.2 ст.294 ЦПК України.

Головуючий суддя В.Ф. Романюк