Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2016 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Кузнецова Д. В. , при секретарі Мащенко Д.О., за участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу,

В С Т А Н О В И В:

15 вересня 2016 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 (далі - відповідачі) про стягнення суми боргу за розпискою. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 03 червня 2014 року він надав відповідачу у борг грошові кошти в сумі 200 376,00 грн., еквівалент 7 920,00 доларів США, що підтверджується виданою грошовою розпискою. Строк повернення грошових коштів встановлений до 24 червня 2016 року. Відповідач борг повернула частково лише в сумі 27 324,00 грн. (еквівалент 1080,00 доларів США). Решту боргу в сумі 173 052,00 грн. (еквівалент 6840,00 доларів США) відповідач не повернула та добровільно відмовляється виплатити, у зв'язку із цим позивач звернувся до суду. На підставі зазначеного просив стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 173 052,00 грн. (еквівалент 6840,00 доларів США), а також судові витрати в розмірі 1731,00 грн.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позові та наголошував, що передавав за розпискою відповідачу у борг грошові кошти в доларах США.

Відповідач в судове засідання не прибула, про причини своєї неявки не повідомила.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, заперечуючи проти валюти зобовязання та суми боргу. Пояснила, що дійсно відповідач брала в позику у позивача грошові кошти, про що видала розписку, проте в дійсності грошові кошти були в гривнях, а не в доларах США. На даний час повернула лише еквівалент 1080 доларів США. Крім того, вказувала, що окрім даних коштів перераховувала позивачу через банківську установу «А-Банк» частину грошових коштів в національній валюті гривні.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 23 червня 2014 року ОСОБА_3 одержала у позику від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 7 920,00 доларів США та зобов'язалася повернути борг до 24 червня 2016 року згідно графіку: щомісячно з 24 липня 2014 року по 24 травня 2016 року по 180 доларів, 24 червня 2016 року 3 780,00 доларів США, про що видала власноруч виписану нею розписку (а.с.6).

Крім того, між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір позики грошей від 23 червня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_4

Відповідно до умов даного договору ОСОБА_3 отримала у власність від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 93 852,00 гривні, що еквівалентно 7920,00 доларів США та зобовязалася у строк до 23 червня 2016 року повернути грошові кошти.

При цьому пунктом 4 договору визначено, що позика повертається частинами, починаючи з липня 2014 року, кожного місяця до двадцять третього числа включно, та сплачується готівкою, що підтверджуватиметься відповідною розпискою Позикодавця, розрахунки за цим договором здійснюються за встановленим графіком повернення позики кожний місяць по еквіваленту 180 доларів США і 23.06.2016 року еквівалент 3 780, 00 доларів США.

Отже вказаним договором позики, так само як і розпискою, сума зобовязання та порядок її повернення також визначено у іноземній валюті доларах США, що не суперечить положенням статті 533 ЦК України.

Умови представленої позивачем розписки та грошові зобовязання викладені в ній повністю підтверджуються наданим відповідачем в якості заперечень договором позики, які були складені в один день - 23 червня 2014 року.

На теперішній час Відповідач повернула грошові кошти в сумі 1080 доларів США, що підтверджується поясненнями обох сторін.

Згідно представлених відповідачем банківських квитанцій з ПАТ «А-Банк» позивачем здійснювалися перерахування відповідачу грошових коштів по 50 гривень (а.с. 29-35). Проте згідно банківської виписки з ПАТ «А-Банк» від 23.11.2016 року всі грошові перекази від ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 останнім отримані не були з незалежних від нього причин (а.с.49). Крім того, позивач та представник відповідача в судовому засіданні повідомили, що дійсно грошові кошти не були отримані ОСОБА_1, оскільки він не має будь-яких рахунків в установі ПАТ «А-Банк» та йому нічого з цього приводу невідомо. Також представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні підтвердила, що після прибуття з позивачем в установу банку йому було відмолено у видачі грошових коштів, оскільки всі грошові кошти були повернуті ОСОБА_3 За таких обставин в цій частині боргу відповідач не надала належних доказів виконання грошових зобовязань перед позивачем, а тому ці кошти не можуть бути враховані судом при вирішенні загальної суми боргу.

Відповідач не представила до суду інших доказів в підтвердження повернення грошових коштів, отриманих за розпискою.

Зазначені позивачем грошові кошти у встановлений строк ОСОБА_3 не повернула.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

Відповідно до положень ч.3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Із змісту виданої відповідачем розписки вбачається, що нею були отримані грошові кошти саме в доларах США, що спростовує її доводи про передачу їй грошових кошів в національній валюті гривнях.

Відповідач ОСОБА_3 не оспорила позовні вимоги позивача щодо неповернення суми позики в розмірі 6 840,00 доларів та існування вказаної заборгованості перед ним. Відповідач не надав суду належні та допустимі докази, які свідчили би про повне та своєчасне виконання ним грошових зобовязань за договором позики та повернення суми отриманих коштів в доларах США.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно до ст.ст.610 та 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки у виді штрафу або пені.

Згідно п. 5 ч. 2 статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обовязку в натурі.

В результаті суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_3 взяті на себе договірні обовязки виконала частково, повернув лише суму коштів в розмірі 1080 доларів США, внаслідок чого утворилася відповідна заборгованість в розмірі 6840,00 доларів США, яка має бути стягнута в судовому порядку.

Стосовно валюти позики та належної валюти, якою має бути проведено розрахунок, суд відзначає наступне.

Згідно статті 99 Конституції України визначено, що грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобовязання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня.

З урахуванням наведеного, відповідач має повернути суму боргу в розмірі 6840,00 доларів США в національній валюті гривні за офіційним курсом Національного банку України на день ухвалення рішення.

Станом на день винесення рішення суду офіційний курс гривні по відношенню до долару США за даними Національного банку України є більшим ніж 25,30 грн. за один долар, який заявлений позивачем, що не погіршує становище відповідача та, з огляду на диспозитивність процесуальних прав позивача і самостійне визначення ним розміру позовних вимог, заявлений еквівалент 6840,00 доларів США в розмірі 173 052,00 грн. є законним. Отже зазначена сума грошових коштів в національній валюті підлягає стягненню з відповідача.

У звязку із задоволенням позовних вимог на підставі ст. 88 ЦПК України також підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по справі, що складаються з витрат по сплаті судового збору у розмірі 1730,52 грн.

Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, керуючись ст.ст. 3, 6, 11, 16, 526, 530, 599, 610, 611, 1046, 1047 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 197, 209, 212 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, яка зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_2, який зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_4 ( Комсомольський), буд. 12, буд. 6 заборгованість в сумі 173 052, 00 (сто сімдесят три тисячі пятдесят дві) гривні та судовий збір в сумі 1730,52 грн., а всього 174 782,52 (сто сімдесят чотири тисячі сімсот вісімдесят дві) гривні 52 коп.

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д. В. Кузнецов