Справа № 165/1288/16-ц Провадження № 22-ц/773/1744/16 Головуючий у 1 інстанції: Ференс-Піжук О.Р.
Категорія: 46 Доповідач: Киця С. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Киці С.І.,

суддів Данилюк В.А., Подолюка В.А.,

секретар Вергуну Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням за апеляційною скаргою третьої особи ОСОБА_4 на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 09 листопада 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_1 08 липня 2016 року звернувся з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов мотивує тим, що він є власником 1/2 частини квартири в м.Нововолинську, бульвар Шевченка,31/4. Співвласником іншої 1/2 частини квартири були до 05.07.2014 року його сестра ОСОБА_5, з 05.07.2014р. її син ОСОБА_2, з 17.11.2014 року по на даний час теща ОСОБА_2 ОСОБА_4 Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області 24 квітня 2014 року припинено право власності на 1/2 частку спірної квартири, яка йому належить, стягнуто на його користь з ОСОБА_5 вартість цієї частки в розмірі 84896грн. та визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частку квартири. Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 03.06.2014 року зазначене рішення залишено без змін. 10 вересня 2014 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 24.04.2014 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 05.06.2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. 01 липня 2014 року відповідач ОСОБА_5 зареєструвала своє право власності на спірну квартиру. 05 липня 2014 року ОСОБА_5 відчужила спірну квартиру в цілому на користь свого сина ОСОБА_2 15 липня 2014 року ОСОБА_2 зареєстрований в спірній квартирі, як власник, разом з дружиною ОСОБА_3 17 листопада 2014 року ОСОБА_2 відчужив квартиру ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу. 20 квітня 2015 року рішенням Нововолинського міського суду Волинської області визнано за ним право власності на 1/2 частину квартири. На даний час співвласниками спірної квартири в рівних частках є він та ОСОБА_4 В квартирі залишилися зареєстрованими попередній власник ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_3 Просить суд усунути перешкоди в користуванні квартирою за адресою АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 особами, які втратили право користування житловим приміщенням.

Рішенням Нововолинського міського суду від 09 листопада 2016 року позов задоволено. Усунуто ОСОБА_1 перешкоди в користуванні власністю квартирою №4 в будинку №31 по бульвару Шевченка в м.Нововолинську Волинської області шляхом визнання ОСОБА_2, ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням двокімнатною квартирою №4 в будинку №31 по бульвару Шевченка в м.Нововолинську Волинської області.

Третя особа ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу на зазначене рішення суду. Вважає рішення незаконним та несправедливим, при ухваленні якого суд не врахував ряд обставин, що мають суттєве значення для її вирішення. Просить суд скасувати рішення та ухвалити нове про відмову в позові.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового про відмову у позові.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що право користування спірним житлом втрачено відповідачами внаслідок втрати власником ОСОБА_2 права власності на це житло, яке відбулося внаслідок його добровільного відчуження, а факт перебування ОСОБА_4 у родинних стосунках з відповідачами не є правовою підставою для збереження права користування спірним житлом.

З таким висновком суду погодитись не можна.

Судом встановлено, що квартира №4 по бульварі Шевченка,31 в м.Нововолинську Волинської області належить на праві спільної часткової власності позивачу ОСОБА_1 та третій особі ОСОБА_4, по 1/2 частці кожному. Це підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані у даній квартирі з 15 липня 2014 року.

Згідно статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є зятем, а ОСОБА_3 дочкою співвласника спірної квартири ОСОБА_4 Дана обставина визнана сторонами по справі. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 користуються даною квартирою зі згоди власника ОСОБА_4 і є членами її сімї. Співвласник квартири ОСОБА_4 являється інвалідом другої групи по зору і потребує допомоги від членів своєї сімї. ОСОБА_4, як співвласник, має право використовувати дану квартиру для власного проживання, і для проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3, як члени сімї власника мають право на користування спірним жилим приміщенням.

У даному випадку право користування відповідача ОСОБА_2 спірною квартирою у звязку з її відчуженням члену своє сімї ОСОБА_4 не припинилось і не тягне за собою позбавлення його та іншого члена сімї ОСОБА_3 права на користування спірним житлом на правах члена сімї іншого співвласника цього житла.

Позивач ОСОБА_1 не є одноосібним власником спірної квартири, а є лише співвласником 1/2 її частки, а отже не наділений правом ставити питання про визнання членів сімї іншого співвласника такими, що втратили право користування квартирою.

Відповідачі не є членами сімї позивача і ніколи ними не були. Стаття 405 ЦК України, 156 ЖК України, на яку посилається позивач в позовній заяві та суд першої інстанції у своєму рішенні, не поширюється на правовідносини, що виникли між сторонами по даній справі.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Позивач не навів і не надав суду доказів, що йому відповідачами чиняться перешкоди у користуванні його часткою у спірній квартирі чи порушуються його права.

Разом з тим, позивач чинив перешкоди другому співвласнику - третій особі ОСОБА_4 у користуванні даною квартирою. У цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою, виселення та встановлення порядку користування квартирою рішенням Нововолинського міського суду від 16 травня 2016 року, яке набрало законної сили, встановлено порядок користування двохкімнатною квартирою за адресою бул.Шевченка,31/4 в м.Нововолинську, виділено ОСОБА_4 у користування житлову кімнату площею 16,3кв.м., ОСОБА_1 виділено житлову кімнату площею 11,4кв.м., інші приміщення залишенні в спільному користуванні. Зобовязано ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_4 перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою.

Позов ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням не підлягає до задоволення. Рішення суду першої інстанції слід скасувати з підстав неправильного застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу третьої особи ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 09 листопада 2016 року в даній справі скасувати та ухвалити нове.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: