Справа № 381/5158/15-ц Головуючий у І інстанції Чернишова Є. Ю.
Провадження № 22-ц/780/3869/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 14.09.2016
УХВАЛА

Іменем України

14 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Березовенко Р.В., Голуб С.А.,

за участю секретаря: Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит та зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа ОСОБА_2 про визнання поруки за договором такою, що припинена,-

встановила:

у грудні 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит, мотивуючи свої вимоги порушенням відповідачем взятих на себе зобов'язань відповідно до умов договору.

Посилаючись на те, що 13 червня 2008 року між ТзОВ «УніКредит Банк», правонаступником якого є ПАТ «УКРСОЦБАНК», та ОСОБА_2 був укладений Договір про іпотечний кредит № MRTG-31, згідно з яким ОСОБА_2 було надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 47 349,00 доларів США з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 13 червня 2028 року.

13 червня 2008 року між Банком, ОСОБА_2 та ОСОБА_3. укладений договір поруки №MRTG-31/Р, відповідно до якого ОСОБА_3 зобовязався у повному обсязі солідарно відповідати за виконання ОСОБА_2 обовязків, що випливають з укладеного кредитного договору та додатковими договорами (угодами) до нього, які можуть бути укладені в майбутньому.

Банк свої зобовязання за Договором виконав в повному обсязі, умови щодо сплати кредиту та відсотків в строк передбачений Договором кредиту не виконувалися відповідачем, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, тому станом 06 жовтня 2015 року утворилася заборгованість, загальний розмір якої складає 61 927,94 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 06 жовтня 2015 року становить 1 313 840,90 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 солідарно на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість в розмірі 61 927доларів США 94 центи, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 06 жовтня 2015 року 1 313 840 грн. 90 коп. та судові витрати покласти на ОСОБА_2, ОСОБА_3

В свою чергу, у січні 2016 року ОСОБА_3 подав зустрічний позов про визнання припиненою поруки за Договором поруки № MRTG-31/Р від 13 червня 2008 року, укладеного між ТОВ «УніКредитБанк» та ОСОБА_3, мотивуючи свої вимоги тим, що 13 червня 2008 року між ТзОВ «УніКредит Банк», правонаступником якого є ПАТ «УКРСОЦБАНК», та ОСОБА_2 був укладений Договір про іпотечний кредит №MRTG-31, згідно з яким ОСОБА_2 було надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 47 349,00 доларів США з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 13 червня 2028 року.

13 червня 2008 року між Банком, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладений договір поруки №MRTG-31/Р, відповідно до якого ОСОБА_3 зобовязався у повному обсязі солідарно відповідати за виконання ОСОБА_2 обовязків, що випливають з укладеного кредитного договору та додатковими договорами (угодами) до нього, які можуть бути укладені в майбутньому.

Відповідно до п.1.1 Договору поруки поручитель поручився за належне виконання позичальником взятих на себе зобовязань.

Умовами договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобовязання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобовязання не може розглядатися як установлення строку дії поруки.

Просив визнати припиненими поруку ОСОБА_3 за Договором поруки №MRTG-31/Р від 13 червня 2008 року, укладеного між ТОВ «УніКредитБанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 Стягнути з ПАТ «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2016 року первісний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 33 178,60 дол. США., що у гривневому еквіваленті складає 703 903, 91 грн.

У задоволені іншої частини позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» судові витрати в сумі 10 445 грн.

Зустрічний позов задоволено повністю.

Визнано поруку, що виникла з договору поруки від 13 червня 2008 року № MRTG-31/Р укладеної між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - припиненою.

Стягнуто з ПАТ «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 551,21 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ПАТ «Укрсоцбанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилається на його незаконність та необґрунтованість, ухваленого з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, оскільки: при винесенні судом першої інстанції неповно встановлено обставини, які мають значення для справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що апелянт виконав свої зобовязання за кредитним договором в повному обсязі та здійснив видачу кредитних коштів.

Згідно договору кредиту, кредитор має право вимагати негайного повернення кредиту, погашення нарахованих процентів та сплати можливих штрафних санкцій, якщо позичальник протягом трьох робочих днів від дати отримання вимоги кредитора про надання додаткових засобів забезпечення виконання зобовязання.

Отже, апелянт вважає, що ОСОБА_2 порушила умови кредитного договору.

Просило скасувати рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2016 року і ухвалити нове рішення яким позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» задовольнити в повному обсязі, а судові витрати покласти на відповідачів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що13 червня 2008 року між ТзОВ «УніКредит Банк», правонаступником якого є ПАТ «УКРСОЦБАНК», та ОСОБА_2 був укладений Договір про іпотечний кредит №MRTG-31,згідно умов якого Банк надав, а ОСОБА_2 отримала грошові кошти у сумі 47 349,00 доларів США зі сплатою 11,1 відсотків річних з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 13 червня 2028 року на умовах, визначених договором.

13 червня 2008 року між позивачем, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір поруки №MRTG-31/Р від 13 червня 2008 року, відповідно до якого ОСОБА_3 зобовязався у повному обсязі солідарно відповідати за виконання ОСОБА_2 обовязків, що випливають з укладеного кредитного договору.

Угодою про внесення змін та доповнень №1 до договору про іпотечний кредит №MRTG-31, що укладена між Банком та ОСОБА_2 23 грудня 2009 року, у звязку з реструктуризацією простроченої кредитної заборгованості сторони дійшли згоди внести зміни до кредитного договору, зокрема щодо суми кредиту, яка складає на момент підписання цієї угоди 52210,43 дол. США.

З матеріалів справи вбачається, що з розрахунку заборгованості, позичальник ОСОБА_2 належним чином не виконувала умови кредитного договору, у звязку з чим станом на 06 жовтня 2015 року утворилась заборгованість в сумі 61 927,94 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 1 313 840,90 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом у сумі 48 801,52 дол. США, заборгованість за відсотками в сумі 9 682,81 дол. США, пеня за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 842,75 дол. США, пеня за несвоєчасне повернення відсотків в сумі 2 600,86 дол. США.

За змістом договору про іпотечний кредит №MRTG-31 та Угоди про внесення змін та доповнень №1 до нього, позичальник зобовязаний був сплачувати кредит щомісяця згідно погодженого сторонами графіку погашення кредиту, встановленому у Додатку №1 до Договору.

Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно з частиною 3 статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Також, судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені договором та графіком, та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення первісного позову, та про задоволення зустрічного позову, суд першої інстанції виходив із того, що в договорі поруки не встановлено строк його дії і банком не предявлено вимог до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання (несплати чергового платежу), то такий договір поруки є припиненим.

Разом з тим, аналізуючи умови договору та зміст правових норм, суд прийшов до висновку про стягнення на користь позивача заборгованість за невиконання позичальником кредитного зобовязання за період з 06 грудня 2012 року.

Визначаючи кінцевий термін для розрахунку заборгованості суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість в межах позовної давності слід нараховувати по 06 грудня 2015 року (часу звернення позивача до суду), однак позивачем здійснювалось визначення розміру заборгованості станом на 06 жовтня 2015 року, а тому суд прийшов до висновку про стягнення заборгованості за період з 06 грудня 2012 року по 06 жовтня 2015 року.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони узгоджуються з вимогами чинного законодавства та ґрунтуються на матеріалах справи.

Законним і обґрунтованим відповідно до ст.213 ЦПК України є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно з ч.1 статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилами статей 525, 526 і 527 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмові від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Разом з тим, відповідачем подана до суду заяву про застосування наслідків спливу позовної давності, в якій просила з цих підстав відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлений трирічний строк позовної давності, який застосовується до всіх правовідносин, за винятком тих, для яких законом встановлені інші, більш короткі або більш тривалі строки.

До вимог, що виникли з кредитних правовідносин застосовується трирічний строк позовної давності.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності повязаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина 5 статті 261 ЦК України).

У зобовязаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, виходячи зі змісту норм ст.261,530,631 ЦК України, колегія суддів приходить до висновку, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України кредитор протягом всього часу до закінчення строку виконання останнього зобовязання вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів.

Оскільки пунктами договору встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного щомісячного платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, колегія суддів вважає, що у випадку неналежного виконання відповідачем-позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

При цьому колегія суддів враховує також правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі №6-116цс13, прийнятої за наслідками розгляду заяви про перегляд судових рішень з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, які є обов'язковими для всіх судів відповідно до положень ст.360-7 ЦПК України.

За правилами ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобовязання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Отже, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Згідно із ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

В п.27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» зазначено: істотними обставинами в розумінні ч.3 ст.551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобовязання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ст.ст.553,554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсиідарну) відповідальність поручителя.

Згідно із частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука - це строкове зобовязання, і незалежно від того, установлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора на задоволення його вимог. Останнє означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків, основна властивість яких, на відміну від строків позовної давності, припиняє суб'єктивне право, та полягає в тому, що вони не можуть бути призупинені, перервані чи відновлені. Такі строки також не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обовязок боржника за договором.

Припинення поруки зі спливом строку, установленого в договорі поруки, означає, що кредитор позбавляється можливості звернутись із вимогою до поручителя про виконання його зобовязання за договором поруки у звязку з припиненням такого зобовязання поручителя.

Відповідно на вказані строки не поширюється положення частини пятої статті 267 ЦК України про захист судом порушеного права у разі, коли строк позовної давності пропущений із поважних причин.

Отже, сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, так само як закінчення строку, установленого договором поруки, та закінчення одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся до поручителя з позовом.

Так само, непредявлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обовязку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у своїй Постанові №6-170цс13 від 17.09.2014 року, і такий висновок є обовязковим для всіх судів України (ч.2 ст. 214, ч.1 ст. 360-7 ЦПК України).

Таким чином, оскільки в даному випадку в договорі поруки не встановлено строк його дії і банком не предявлено вимог до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання (несплати чергового платежу), то такий договір поруки є припиненим.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 17 вересня 20142 р. у справах №6-6цс14, №6-53 цс14, строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобовязання поруки, тобто, строк існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про часткове задоволення первісного позову, та задоволення зустрічного позову.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, відповідно до ст.303 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Згідно ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила :

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» відхилити, рішенняФастівського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді