РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/12946/15-ц

Провадження № 2/643/429/16

02.03.2016 року Московський районний суд м.Харкова під головуванням судді Букреєвої І.А., при секретарі Темченкової Д.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості , -

в с т а н о в и в :

Між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 був укладений договір позики, на виконання якого з метою цільового витрачання наданих коштів відповідачка взяла у позивачки в борг грошову суму еквівалент 50000,00 доларів та зобовязалася повернути позичені кошти у строк до 09 липня 2012 року. До теперішнього часу взяті на себе зобовязання Відповідачкою не виконані, позичені гроші не повернуті, що підтверджується наявністю у позивачки оригіналу договору позики, де міститься особиста розписка відповідачки.

Позивачка ОСОБА_1 надала суду заяву , у якої зменшила свої вимоги та просить стягнути з відповідача суму богу у розмірі 439 000 грн. та судові витрати. Просила розглянути справу у її відсутність.

Відповідачка ОСОБА_2 визнала позов у розмірі 439 000 грн. та витрати на оплату судового збору а просила розглянути справу у її відсутність.

Суд, дослідив матеріали справи , прийшов до наступного висновку.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Між сторонам 07 листопада 2006 року було укладено договор позики ( а.с.3 ) у відповідності до якого відповідачка взяла у позивачки в борг грошову суму еквівалент 50 000,00 доларів та зобовязалася повернути позичені кошти у строк до 09 липня 2012 року.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. За ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.

Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Позичальник, як передбачено ч. 1 ст. 1049 ЦК України, зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (ч. 1 ст. 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 2 липня 2014 року № 6-79цс14, від 16 вересня 2015 року № 6-190цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, суд приходить до висновку, про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача суми сплаченого судового збору 3654 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 10, 27, 30, 57-58, 30, 208-209, 212-215 ЦПК України , суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 439 000 грн. витрати на сплату судового збору 3 654 грн.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд міста Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя