Справа № 305/2019/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 серпня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача), суддів: Боднар О.В. та Ігнатюка Б.Ю., при секретарі: Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства « Укрсиббанк» на рішення Рахівського районного суду від 15 березня 2016 року за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и л а :

Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» (надалі - Банк) звернулося у суд із позовом до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у вересні 2014 року.

Просило стягнути на свою користь з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №0 у розмірі 7144 швейцарських франка 26 сантимів, що за курсом НБУ станом на 11.09.2014 року складало 99289 грн. 61 коп.; звернути стягнення на предмет іпотеки - належну ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 з метою погашення указаної кредитної заборгованості, встановивши спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» та встановити початкову ціну, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки майна, здійсненої суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; стягнути з відповідачів судові витрати.

Рішенням Рахівського районного суду від 13.11.2014 року, яке ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 16 січня 2015 року було залишено без змін, позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № 0 в сумі 7144 швейцарських франків 26 сантимів, що за курсом НБУ станом на 11.09.2014 року еквівалентно 99289,61 гривень та 992,90 гривень судових витрат. У решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 липня 2015 року вказані судові рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано, а справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Тобто, предметом розгляду в суді першої інстанції та апеляційного перегляду є лише вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки.

З приводу цього Банк у заяві про збільшення позовних вимог зазначив початкову вартість предмету іпотеки в сумі 92000 грн. (т.1, а.с.216-217).

Рішенням Рахівського районного суду від 15 березня 2016 року в задоволенні позовних вимог Банку до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартири АДРЕСА_2, загальною площею 38,70 кв. м, житловою площею 22,12 кв. м, що належить ОСОБА_2, відмовлено.

У апеляційній скарзі Банк просить скасувати це рішення та ухвалити нове про звернення стягнення на предмет іпотеки, а також вирішити питання судових витрат. Доводить про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та неправильне застосування норм матеріального права. Указує, що Банк як іпотекодержатель дотримався вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку» щодо повідомлення іпотекодавця про неналежне виконання умов кредитного договору, необхідності в 30-денний строк погасити заборгованість і попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки. Вважає, що посилання суду на пожежу, фінансовий стан майнового поручителя тощо є безпідставним, оскільки ці обставини не мають жодного значення для правильного вирішення справи.

У судове засідання сторони не з'явилися, хоча про час і місце такого були належно повідомлені.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення - скасуванню із ухваленням нового по суті позовних вимог, із таких мотивів.

Установлено та не заперечується, що 15.08.2007 року Банк уклав із ОСОБА_1 договір про надання споживчого кредиту № 0, а з ОСОБА_2 - договір іпотеки квартири АДРЕСА_2 загальною площею 38,70 кв. м (житловою площею - 22,12 кв. м). Однак, із жовтня 2013 року позичальник неалежно здійснював узяті на себе зобов'язання, унаслідок чого станом на 11 вересня 2014 року заборгованість по кредиту складає 7144 швейцарських франків 26 сантимів, що за курсом НБУ станом на 11.09.2014 року еквівалентно 99289,61 гривень. Суд першої інстанції дійшов висновку, що Банк, звертаючись до суду з позовними вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки, явно порушив при цьому законний порядок, не сповістивши відповідачів про неналежне виконання ними основного зобов'язання, що суперечить вимогам статті 35 Закону України «Про іпотеку». Вказує на те, що надіслана Банком вимога від 01.07.2014 р. не може підтверджувати доводів позивача про належне повідомлення відповідачів. Вважає, що такого повідомлення відповідачі не отримували. Копія реєстру замовних пакетів відправника та копія фіскального чеку від 02 липня 2014 року не є доказом того, що вимога від 01 липня 2014 року на ім'я ОСОБА_2 була отримана останньою, із-за відсутності в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу. Тобто, недотримання іпотекодержателем процедури звернення стягнення на предмет іпотеки є однією із підстав для відмови в позові. Також суд вважає, що в боржника/іпотекодавця виникли форс мажорні обставини, які власне вплинули на їх майновий стан і частково порушили систематичність погашення боргових і кредитних платежів/внесків.

Колегія суддів не погоджується із цими висновками через їх невідповідність обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Частинами першою та третьою статті 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. За правилами частини 1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" в разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. За змістом частин 2, 3 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Вимога, встановлена частиною першою цієї статті, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки.

Указані норми та сам договір іпотеки (п.п.4.3., 4.4.) не встановлюють обов'язкової умови надіслання вимоги про виконання порушеного зобов'язання рекомендованим повідомленням про врученням поштового відправлення, на що посилається суд першої інстанції.

Відповідно до п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012, № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України "Про іпотеку" про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України. Надіслані ОСОБА_1 і ОСОБА_2 вимоги від 01 липня 2014 року (т.1, а.с.37-39) повністю відповідають положенням договору іпотеки та ст. 35 Закону України «Про іпотеку». У матеріалах справи також міститься реєстр замовних пакетів, де відправником є Банк, і з якого вбачається про відправлення 02 липня 2014 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 кореспонденції (т.1, а.с.40). Окрім того, в матеріалах справи містяться рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 і ОСОБА_2 (т.1 а.с.244, т.2 а.с.23, 27), згідно з якими остання, зокрема, отримувала рекомендованого листа від Банку 05.07.2014 р.

Висновок суду першої інстанції про форс-мажорні обставини, які вплинули на майновий стан і частково порушили систематичність погашення боргових і кредитних платежів/внесків, ґрунтується на припущеннях, суперечить положенням договору іпотеки та матеріальним нормам, що регулюють спірні правовідносини. Питання ж кредитної заборгованості, в рахунок погашення якої здійснюється звернення стягнення на предмет іпотеки, вже вирішено в судовому порядку й таке не є предметом спору.

Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Тобто, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованою і доведеною.

Разом із тим, у Постанові Верховного Суду Судової палати у цивільних справах Верховного Суду від 25.11.2015 № 6-1249цс15 вказано, що 7 червня 2014 року набув чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття "мораторій" у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України), що повною мірою відповідає значенню відповідного слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови. Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільненням від його виконання. Відтак установлений Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Окрім того, згідно з пунктом 4 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не підлягає виконанню. У контексті наведеного суддів дійшла висновку, що позов у частині звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором слід задовольнити, відстрочивши виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Судові витрати в сумі 1092.19 грн. відповідно до вимог ст. 88 належить присудити позивачу з відповідачів порівну: по 546.10 грн. Питання решти судових витрат (992.90 грн.) вирішено рішенням Рахівського районного суду від 13.11.2014 року, яке в цій частині набрало законної сили.

Керуючись ст.ст. 33, 35 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 526, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 215, 303 ч.1, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.1, п.4, ч.2, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

в и р і ш и л а :

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» задовольнити. 2. Рішення Рахівського районного суду від 15 березня 2016 року скасувати. 3. Позов публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» у частині вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити. 4. Звернути стягнення на предмет іпотеки - належну ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 38.70 кв. м (житлова - 22.12 кв. м) з метою погашення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору № 0, у сумі 7144 (сім тисяч сто сорок чотири) швейцарських франків 26 сантимів, що за курсом НБУ станом на 11 вересня 2014 р. складає 99289 (дев'яносто дев'ять двісті вісімдесят дев'ять) грн. 61 коп., із яких: 7000.40 швейцарських франків, що еквівалентно 97290.27 грн., заборгованості за кредитом (включно з 65.56 швейцарськими франками простроченої заборгованості з 01.06.2014 р. по 11.09.2014 р.), 123.81 швейцарських франків, що еквівалентно 1720.69 грн., заборгованості за процентами (включно з 705.81 швейцарськими франками простроченої заборгованості з 10.04.2014 р. по 11.09.2014 р.), 19.83 швейцарських франків, що еквівалентно 275.59 грн., пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом (нарахованої з 11.02.2014 р. по 11.09.2014 р.), 0.22 швейцарських франків, що еквівалентно 3.06 грн., пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом (нарахованої з 12.07.2014 р. по 11.09.2014 р.), шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, але не менше вартості за договором іпотеки в сумі 92000 грн. 5. Відстрочити виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». 6. Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» по 546.10 грн. судових витрат із кожного. 7. Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: