У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДьоміної О.О.,
суддів: Демяносова М.В., Маляренка А.В., Парінової І.К., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6до Національного університету «Одеська юридична академія» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за касаційними скаргами Лескової-Годлевської ЮліїКимівни, яка діє в інтересах Національного університету «Одеська юридична академія», ОСОБА_8, яка діє в інтересах ОСОБА_6, на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 1 липня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 8 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 1 липня 2015 року позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Стягнуто з Національного університету «Одеська юридична академія» на користь ОСОБА_6 доплату на оздоровлення за період 2007-2011 роки в розмірі 1 674 грн 10 коп.

Стягнуто з Національного університету «Одеська юридична академія» на користь ОСОБА_6 середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 500 грн.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 8 вересня 2015 року рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 1 липня 2015 року скасовано частково.

Стягнуто з Національного університету «Одеська юридична академія» на користь ОСОБА_6 надбавку в розмірі 10 % за вислугу років за педагогічний стаж в сумі 91 грн 91 коп.

В інших частинах рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі Лескова-Годлевська Ю.К., яка діє в інтересах Національного університету «Одеська юридична академія», просить суд касаційної інстанції скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовити, мотивуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_8, яка діє в інтересах ОСОБА_6, просить суд касаційної інстанції скасувати рішення апеляційного суду в частині залишення без змін рішення суду першої інстанції щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача 144 051 грн 60 коп. на відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку, мотивуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем при звільненні ОСОБА_6 не було проведено з останнім повного розрахунку, не виплачено допомогу на оздоровлення. Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для застосування положення ст. 117 КЗпП України та визначив розмір відшкодування в розмірі 500 грн.

Скасовуючи рішення суду в частині стягнення виплати 10 % надбавки за вислугу років за педагогічний стаж, апеляційний суд виходив із того, що право позивача на зазначену надбавку виникло 1 вересня 2008 року, а відповідач розпочав виплачувати надбавку починаючи з жовтня 2008 року, що є порушенням Порядку виплати надбавок за вислугу років педагогічним працівникам навчальних закладів і установ освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2001 року № 78 (далі - Порядок). Також апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача 500 грн за затримку розрахунку при звільненні.

Проте зазначені висновки апеляційного суду не відповідають вимогам матеріального та процесуального закону з наступних підстав.

Судами встановлено, що позивач в період з 1 вересня 2005 року по 31 серпня 2011 року перебував із Криворізьким навчальним центром Одеської юридичної академії в структурі Національного університету «Одеська юридична академія».

Відповідно до довідки про науково-педагогічний стаж роботи, станом на 1 вересня 2008 року ОСОБА_6 мав педагогічний стаж 3 роки. Надбавку за науково-педагогічний стаж розпочато нараховувати з жовтня 2008 року. У вересні 2008 року штатний оклад позивача становив 919 грн 10 коп.

Держава забезпечує педагогічним та науково-педагогічним працівникам виплату педагогічним і науково-педагогічним працівникам надбавок за вислугу років щомісячно у відсотках до посадового окладу (ставки заробітної плати) залежно від стажу педагогічної роботи у таких розмірах: понад 3 роки - 10 відсотків, понад 10 років - 20 відсотків, понад 20 років - 30 відсотків (ст. 57 Закону України «Про освіту»).

Відповідно до Порядку основним документом для визначення стажу педагогічної роботи є трудова книжка та інші документи, що відповідно до законодавства підтверджують стаж роботи.

Зміна розміру надбавки за вислугу років провадиться з

місяця, що настає за місяцем, коли виникло таке право, якщо

документи, необхідні для своєчасного і правильного обчислення

стажу, знаходяться в навчальному закладі чи установі освіти, або з

дня подання таких документів працівником (пункт 7 Порядку).

Судами встановлено, що право на надбавку за вислугу років у позивача виникло 1 вересня 2008 року в розмірі 10 %.

Стягуючи з відповідача на користь ОСОБА_6 надбавку за вислугу років, апеляційний суд належним чином не перевірив доводи відповідача що положення пункту 7 Порядку застосовуються також і під час першого встановлення надбавки за вислугу років.

Також не можна погодитись із висновком апеляційного суду в частині визначення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з наступних підстав.

Згідно зі статтею 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Вищезазначені положення норм матеріального закону апеляційним судом залишено поза увагою, не враховано те, що позовні вимоги ОСОБА_6 щодо розміру належних йому при звільненні сум задоволені повністю, а тому висновки апеляційного суду про застосування принципу співмірності та зменшення розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні є передчасними.

Враховуючи те, що апеляційним судом не встановлено фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору, не враховано вищезазначених норм матеріального права, судове рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухваленого судового рішення із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Лескової-Годлевської Юлії Кимівни, яка діє в інтересах Національного університету «Одеська юридична академія», ОСОБА_8, яка діє в інтересах ОСОБА_6, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 8 вересня 2015 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.В. Маляренко

І.К.Парінова

О.В.Ступак