Справа № 489/2872/16-ц
Номер провадження 2/489/1788/16
РІШЕННЯ

Іменем України

14 грудня 2016 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі НедавнійА. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» (далі-позивач або Банк) до ОСОБА_1 (далі-відповідач 1), ОСОБА_2 (далі-відповідач 2) про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "КРЕДОБАНК" про захист прав споживача банківської послуги, визнання правочину удаваним та недійсним,

встановив

В червні 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, обґрунтовуючи вимоги тим, що між ВАТ "Кредобанк", правонаступником якого є позивач та відповідачем 1 було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач 1 отримав від позивача кредитні кошти та зобов'язався повернути кредит щомісячними платежами зі сплатою відсотків. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем 2 було укладено договір поруки. Позивач вказує, що відповідач 1 зобов'язання належним чином не виконав, тому просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку суму заборгованості та судові витрати.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду не заперечує.

19.09.2016 до суду від відповідача надійшла зустрічна позовна заява. Просив суд визнати договір споживчого кредиту №А010037 від 13.05.2008 удаваним та таким, що приховує правочин позики 55000 дол. США; визнати договір споживчого кредиту №А010037 від 13.05.2008, укладений між ПАТ "КРЕДОБАНК" та ОСОБА_1 недійсним.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та відповідні правовідносини.

13.05.2008 між ВАТ "Кредобанк", правонаступником якого є позивач та відповідачем 1 було укладено договір № А010037 за яким Банк надав відповідачу 1 кредит в сумі 55000,00 дол. США грн. з терміном кредитування до 12.05.2023.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем була надана суду копія кредитного договору, яка засвідчила факт укладення даного договору. Згода відповідача 1 підтверджується його підписом.

На основі укладеного між позивачем та відповідачем 1 договору суд робить висновок про виникнення зобов'язальних правовідносини між сторонами, відповідно до яких позивач зобов'язувався надати грошові кошти відповідачу в розмірі та на умовах, встановлених в договорі, а відповідач зобов'язувався повернути кредит та сплатити відсотки.

13.05.2008 між ВАТ "Кредобанк" та відповідачем 2 було укладено договір поруки в якості забезпечення виконання відповідачем 1 зобов'язань за кредитним договором.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

В ч. 1 ст. 527 ЦК України зазначається, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно з ч. 1 ст. 530 цього кодексу, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З розрахунку заборгованості за договором №А010037 вбачається, що відповідач має заборгованість за даним договором, що підтверджує факт порушення ним умов кредитного договору та не виконання зобов'язань, що випливають з нього.

В ч. 1 ст. 610 ЦК України вказується, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається з розрахунку заборгованість станом на 28.04.2016 становить 30579,95 дол. США, що еквівалентно 771076,31 грн. з яких: 27062,42 дол. США - кредитна заборгованість; 3109,66 дол. США - прострочені відсотки; 407,87 дол. США - пеня.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Згідно положень ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

У ч. 2 ст. 554 ЦК України зазначено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором.

Верховний Суд України в Постанові від 11.03.2015 зазначив, що ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як вбачається з змісту зустрічної позовної заяви, відповідач вказує, що кредитний договір, укладений між сторонами є удаваним та його необхідно визнати недійсним. Як на одну з підстав для підтвердження своїх вимог, відповідач посилається на те, що кредитор не повідомив позичальника про детальний розпис сукупної вартості кредиту. Крім того, домовленість між сторонами про повернення позичальником грошового еквіваленту вартості доларів США не підпадає під визначення фінансового кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Судом встановлено, що споживачу Банком було надано кредит у іноземній валюті.

Згідно зі ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Отже, вказана норма визначає правовий статус грошової одиниці України, але не визначає сферу її обігу та будь-яких обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит - це будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надане в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Відповідно до цієї ж статті кошти - це гроші у національній, іноземній валюті чи їх еквівалент.

Відповідно до ст. 627, 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Оскільки боржник погодився на укладення кредитного договору в іноземній валюті, що не заборонено чинним законодавством, суд спростовує посилання відповідача на ту обставину, що надання кредиту в іноземній валюті не підпадає під визначення фінансового кредиту.

Також суд вважає безпідставними доводи відповідача про те, що банком не дотримані вимоги ст. 11, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме йому не надано повної інформації щодо сукупної вартості кредиту, який фактично підлягає виплаті щомісячно, оскільки як вбачається з самого кредитного договору (п. 3, 4) Банком визначено порядок повернення кредиту щомісячно з відсотками. Тобто, банк свій обов'язок виконав повністю, надавши відповідачу повну інформацію щодо сукупної вартості кредиту, який фактично підлягає виплаті щомісячно.

Крім того, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Відповідно до положень вказаної статті Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

У частині третій названої статті визначений приблизний (невичерпний) перелік несправедливих умов договору, зокрема, встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору.

У даному випадку відсутні підстави вважати, що договір, укладений сторонами містить несправедливі умови до позивача, оскільки при підписанні договору позивач мав реальну можливість ознайомитись з умовами договору, в зв'язку з чим і погодився на його укладання шляхом підписання договору.

Крім того, відповідач посилається на Правила НБУ про використання готівкової іноземної валюти на території України №200, затвердженого постановою Правління НБУ від 30.05.2007. Суд зазначає, що пункти, на які посилається відповідач (п. п. 6.1, 6.2, 6.3, 7.1) стосуються використання готівкової іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, або як засобу платежу резидентами - суб'єктами підприємницької діяльності під час їх перебування за кордоном та не стосуються питання надання Банками кредиту в іноземній валюті.

П. 7.13 Інструкції про порядок відкриття використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою Правління НБУ від 12.11.2003 поточного рахунку в іноземній валюті за розпорядженням фізичної особи-резидента або за його дорученням проводяться такі операції, зокрема, перерахування коштів для погашення заборгованості за отриманим кредитом в іноземній валюті (у тому числі проценти, комісійні, неустойка відповідно до законодавства України).

Виходячи з наведених норм матеріального права та обставин справи, суд приходить до висновку про порушення відповідачами взятих зобов'язань, а тому позов підлягає задоволенню шляхом стягнення заборгованості в солідарному порядку з позичальника та поручителя.

Згідно з п. 12 постанови Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вбачається: «У разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК».

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в сумі 11566,14 грн., що були понесені позивачем у справі і документально підтверджені.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 525, 526, 530, 549 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212-214 ЦПК України, суд

вирішив

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП - НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП - НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь Публічного акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» заборгованість за кредитним договором №А010037 від 13.05.2008 в розмірі 771076 (сімсот сімдесят одна тисяча сімдесят шість) дол. США 31 цент, з яких: 27062,42 дол. США - кредитна заборгованість; 3109,66 дол. США - прострочені відсотки; 407,87 дол. США - пеня.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "КРЕДОБАНК" про захист прав споживача банківської послуги, визнання правочину удаваним та недійсним - відмовити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» судовий збір у розмірі 5783,07 грн. з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі оскарження особою, яка не була присутня під час проголошення рішення - з моменту отримання копії рішення.

Суддя В. В. Кокорєв