Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.04.2016 Справа №607/20709/14-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Дзюбича В.Л., з участю секретарів судового засідання Грабської Ю.І., Субчак Г.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних нарахувань, трьох процентів річних в звязку із несвоєчасним поверненням коштів, а також понесених витрат за проведення економічних досліджень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних нарахувань, трьох процентів річних в звязку із несвоєчасним поверненням коштів, а також понесених витрат за проведення економічних досліджень.

В обґрунтування позовних вимог вказала, що 03 вересня 2014 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ було ухвалено рішення згідно якого стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 кошти понесені на ремонт будинку № 42-А по вул. Л. Українки а с. Петриків Тернопільського району Тернопільської області протягом березня травня 2008 року в сумі 152488 гривень. Після ухвалення вказаного рішення відповідачем у період із 29.12.2014 року по 08.02.2016 року сплачено позивачу 136402,69 гривень, в період із 15.03.2016 року по 06.04.2016 року - 1900,02 гривень.

Позивач вказала, що згідно висновків експертних досліджень відповідач зобовязаний сплатити в користь позивача інфляційний нарахувань, в звязку із несвоєчасними погашенням боргу з урахуванням сплачених сум в розмірі 28463,58 грн. за період із 01.12.2014 року по 11.11.2015 року, в сумі 152488 гривень, а також три проценти річних в сумі 1943,95 гривень.

Крім цього, відповідач зобовязаний сплатити в користь позивача інфляційних нарахувань виходячи із суми боргу 152488 гривень за період з травня 2008 року по грудень 2014 року в сумі 99696,65 гривень, а також три проценти річних за вказаний період в сумі 29753,96 гривень.

Загальна сума інфляційних нарахувань та три проценти річних, які відповідач зобовязаний сплатити в користь позивача становить 160202,62 гривень, а також 344,48 гривень понесених витрат за проведення експертних досліджень розрахунку інфляційних нарахувань та три проценти річних.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позовній заяві, просять їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог з тих підстав, що положення ст. 625 ЦК України щодо стягнення інфляційних нарахувань та три проценти річних застосовуються як відповідальність за прострочення грошового зобовязання, в той час як між ним та позивачем ОСОБА_1 виникли не грошові зобовязання, що встановлено рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 вересня 2014 року. Вказав, що за таких обставин позивач не має права застосовувати ст. 625 ЦК України та вимагати стягнення заявлених нею сум.

Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, заслухавши пояснення сторін вважає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити виходячи із наступного.

Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 вересня 2014 року яке ухвалено в цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу ОСОБА_5, Тернопільське районне госпрозрахункове бюро технічної інвентаризації про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди рішення апеляційного суду Львівської області від 27 листопада 2013 року змінено в частині стягнення вартості безпідставно набутого майна, зменшено розмір стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів з 213753,26 грн. до 152488 гривень. У решті рішення апеляційного суду Львівської області від 27.11.2013 року залишено без змін.

Ухвалюючи рішення від 03.09.2014 року - Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ встановлено наступні обставини.

Судами встановлено, 04 березня 2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено нотаріально посвідчений попередній договір, за умовами якого сторони домовились у термін до 10 квітня 2008 року укласти договір купівлі-продажу належного ОСОБА_2 незавершеного будівництвом житлового будинку № 42а по вул. Л. Українки в с. Петриків Тернопільського району Тернопільської області та частини земельної ділянки за 93 000 доларів США.

На виконання умов попереднього договору ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 25 280 грн, що було еквівалентно 5 000 дол. США.

У визначений попереднім договором строк договір купівлі-продажу незавершеного будівництвом житлового будинку та частини земельної ділянки укладено не було, у звязку з підвищенням ОСОБА_2 вартості майна.

20 травня 2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено ще один попередній договір купівлі-продажу спірного будинку та земельної ділянки, в якому визначено вартість майна в розмірі 210 000 дол. США та строк укладення основного договору до 30 травня 2008 року.

На виконання умов попереднього договору ОСОБА_3 передала ОСОБА_4 4 800 грн, що було еквівалентно 1 000 дол. США.

Договір купівлі-продажу на підставі попереднього договору від 20 травня 2008 року між сторонами укладено не було, у звязку з відмовою ОСОБА_2 від його укладення.

Також, судами встановлено, що після укладення першого попереднього договору позивачами у період березень-травень 2008 року з відома та дозволу ОСОБА_2 було проведено ряд робіт з добудови незавершеного будівництвом житлового будинку, а саме: замінено дах, поштукатурено стіни, замінено вікна та двері, тощо.

Відповідно до судового будівельно-технічного експертного дослідження будинку від 29 вересня 2011 року № 1101 вартість ремонтно-будівельних робіт у незавершеному будівництвом житловому будинку № 42а по вул. Л.Українки в с. Петриків Тернопільського району Тернопільської області, виконаних на даному обєкті на замовлення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 протягом березня-травня 2008 року та згідно з актом виконаних робіт становить 152 488 грн, вартість незавершеного будівництвом житлового будинку № 42а по вул. Л.Українки в с. Петриків Тернопільського району готовністю 45,14 % станом на 04 березня 2008 року становила 429 374 грн; вартість незавершеного будівництвом житлового будинку № 42а по вул. Л.Українки в с. Петриків Тернопільського району готовністю 61,2 % станом на 30 травня 2008 року становила 581 862 грн; вартість незавершеного будівництвом житло будинку № 42а по вул. Л.Українки в с. Петриків Тернопільського району готовністю 61,2 % станом на 10 вересня 2009 року становила 727 328 грн.

10 вересня 2009 року ОСОБА_2 відчужив спірний незавершений будівництвом житловий будинок ОСОБА_6

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна (ч. 2 ст. 1213 ЦК України).

Вирішуючи спір, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що будівельні матеріали, використані ОСОБА_1 в ході будівництва незавершеного будівництвом житлового будинку ОСОБА_2, є безпідставно набутим майном, яке останній повинен повернути ОСОБА_1 Оскільки відокремити будівельні матеріали не є можливим, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню їх вартість.

Однак, встановлюючи розмір вартості використаних у ході будівництва незавершеного будівництвом житлового будинку будівельних матеріалів та стягуючи з відповідача на користь ОСОБА_1 їх вартість з урахуванням інфляційних витрат, апеляційний суд не звернув уваги на те, що ст. 625 ЦК України передбачає відповідальність боржника за порушення грошового зобовязання у разі прострочення виконання грошового зобовязання у вигляді сплати інфляційних витрат, тоді як між сторонами виникли не грошові зобовязання.

Статтею 341 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення і ухвалити нове рішення або змінити рішення, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, чи не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Враховуючи викладене та те, що судовим будівельно-технічним експертним дослідженням будинку від 29 вересня 2011 року № 1101 встановлена вартість ремонтно-будівельних робіт у незавершеному будівництвом житловому будинку № 42а по вул. Л.Українки в с. Петриків Тернопільського району Тернопільської області, виконаних на даному обєкті на замовлення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 протягом березня-травня 2008 року становить 152488 грн., колегія суддів приходить до висновку про зміну рішення апеляційного суду в частині стягнення вартості безпідставно набутого майна та зменшення його розміру з 213753,26 грн. до 152488 грн.

Отже, вирішуючи виниклий між сторонами спір, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку, що виниклі між сторонами відносини повязані із стягненням із відповідача у користь позивача вартості використаних у ході будівництва незавершеного будівництвом житлового будинку будівельних матеріалів та стягнення їх вартості не відносяться до грошових зобовязань.

Відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на те, що позивач, на підставі положень ст. 625 ЦК України, просить стягнути із відповідача у її користь інфляційні нарахування та три проценти річних в звязку із несвоєчасним поверненням коштів як компенсації вартості використаних у ході будівництва незавершеного будівництвом житлового будинку будівельних матеріалів, що не є грошовим зобовязанням відповідача перед позивачем, а тому відсутні законні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1, оскільки положення ст. 625 ЦК України застосовуються лише при невиконанні грошових зобовязань.

На підставі викладеного, керуючись ст. 625 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212- 215, 218, 223, 294, 296 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних нарахувань, трьох процентів річних в звязку із несвоєчасним поверненням коштів, а також понесених витрат за проведення економічних досліджень відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий Дзюбич В.Л.