АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Прокопчук Н.О., Стрижеуса А.М.

при секретарі: Бережняк Н.В.

за участю:

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 29 вересня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, в тому числі за минулий час, але не більш як за три роки, в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку щомісячно та до досягнення дочкою 23 років за умови, що вона буде продовжувати навчання.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 29.09.2015 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 щомісяця в розмірі 1/4 частини від усіх доходів відповідача, але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.07.2015 і до досягнення дитиною повноліття та стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Апелянт посилається на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що з жовтня 2008 року по серпень 2015 року регулярно сплачував кошти на утримання дитини в розмірі від 25 000 до 40 000 грн. на виконання умов угоди про визначення умов проживання, виховання та утримання дитини, укладеної між сторонами 29.09.2008.

Справа № 760/13950/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/2255/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Лазаренко В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, а вимоги щодо стягнення аліментів починаючи з дати пред'явлення позову є обґрунтованими та підстави щодо стягнення аліментів відповідно до ст. 199 СК України відсутні.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів.

З матеріалів справи вбачається, та встановлено при розгляді справи в суді першої інстанції, що 30.06.2005 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, про що Центральним відділом реєстрації шлюбів в м. Києві з державним Центром розвитку сім'ї в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №1300 (а. с. 11). Від шлюбу мають доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 10). 14.11.2008 шлюб між сторонами розірвано, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського РУЮ у м. Києві в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 972 (а. с. 8). 29.09.2008 між сторонами було укладено угоду про визначення умов проживання, виховання та утримання дитини та додаткову угоду до неї, відповідно до яких погоджено розмір аліментів та порядок їх сплати шляхом перерахування грошових коштів на картковий рахунок позивача (а. с. 27-30). Згідно з копій банківських документів, відповідач регулярно з жовтня 2008 року по серпень 2015 щомісяця в рахунок сплати аліментів перераховував грошові кошти на відповідний картковий рахунок (а. с. 31-53). Враховуючи те, що неповнолітня донька проживає з ОСОБА_3 та перебуває на її утриманні, позивач звернулася з відповідним позовом до суду.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються в частині від доходу його батька (матері) або в твердій сумі.

Відповідно до даної норми права, при відсутності укладеного в порядку передбаченому ст. 189 СК України між батьками договору про сплату аліментів на неповнолітню дитину та ненадання дитині утримання, аліменти стягуються у судовому порядку на користь того з батьків, з ким проживає дитина та хто її утримує.

Зазначене випливає також з п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006, згідно якого за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК України) і виплачуються щомісячно.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Враховуючи, що при розгляді справи було встановлено, що відповідач працює, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо розміру та порядку стягнення аліментів правильними.

Посилання в апеляційній скарзі на укладену між сторонами угоду про визначення умов проживання, виховання та утримання дитини, яку відповідач виконує належним чином та не порушує, тому стягнення аліментів є безпідставним, колегія суддів вважає необґрунтованими, враховуючи наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти до висновку про те, що угода про визначення умов проживання, виховання та утримання дитини, укладена між сторонами від 29.09.2008 підлягала обов'язковому нотаріальному посвідчено.

Разом з тим, матеріали справи свідчать, що вказана угода нотаріально не посвідчена.

Відповідно до вимог ст. 219 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним.

В зв'язку з наведеними обставинами, колегія суддів вважає, що дана угода є нікчемною.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до вимог ч. 2 вищезгаданої статті ЦК України суд може визнати такий правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі, але з такими вимогами відповідач до суду не звертався..

За наведених обставин, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Таким чином, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 308, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.303,304,308,312,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 29 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

А.М.Стрижеус