Справа № 215/5937/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2016 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу

в складі: головуючого, судді - Мельника Ю.П.

за участю: секретаря - Паращенко В.Д.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритомусудовому засіданні в м. Кривому Розі справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Центральний гірничозбагачувальний комбінат Костянтиновича» про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

05 листопада 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Центральний гірничозбагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди.

В позові зазначив, що він з 10.05.2005 року по 10.10.2014 року виконував роботу відповідно до трудового договору працював за спеціальністю машиніст бурової установки на шахти імені «Орджонікідзе» ВАТ «ЦГЗК», яке з 01.04.2011 року було перейменовано на ПАТ «ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ».

Внаслідок стану здоров'я його було направлено на обстеження до клініки державного підприємства "Український НДІ промислової медицини", в неврологічному відділені якої він знаходився на обстежені та було встановлене професійне захворювання: радикулопітія попереково-крижова L4, L5, S1 і шийна С6, С7 і з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м?язово-тонічним синдромом, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді: двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ступеня), остеоартрозу в поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів з комбінованим контрактурами (ПФС другого ступеня) та остеоартрозу в поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФС другого ступеня); хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легенів першої стадії; нейросенсорна приглухуватість 1 ст.

15.01.2015 році він був визнаний не придатним до роботи за своєю спеціальністю внаслідок стану здоров'я, який перешкоджав продовженню даної роботи. У звязку з цим він був вимушений звільнитися з роботи.

Внаслідок виникнення хронічного професійного захворювання було проведене його розслідування, про що був складений акт розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 12.02.2015 року.

Згідно п. 13 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 12.02.2015 року (форма П-4), він 12 років 3 місяців працював на ПАТ «ЦГЗК» у шкідливих умовах праці (3 клас) відповідно до Гігієнічної класифікації праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 27 грудня 2001 р. N 528 (далі Гігієнічна класифікація праці).

Згідно п. 17 Акту розслідування від 12.02.2015 року, причина виникнення професійного захворювання: перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Висновком МСЕК від 02.04.2015 року, на підставі акту огляду МСЕК йому було встановлено 60 % втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності.

Насамперед, завдана мені моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав та продовжує і далі зазнавати у зв'язку з ушкодженням його здоров'я через вищевказану професійне захворювання.

У результаті вищевказаного професійного захворювання у стані мого здоровя виникли незворотні зміни, що свідчить про настання для нього негативних явищ (фізичних, душевних та соціальних).

Фізичний біль та страждання, яких він зазнав та продовжує і далі зазнавати полягають у тому, що кожного дня він зазнає та терпить постійний біль в шийному та поперековому відділах хребта з розповсюдженням на обидві ноги, обмеження рухів і біль в плечових, ліктьових та колінних суглобах, нудоту, печію.

Також, у результаті захворювання (яке є професійним), у 46 років був порушений його звичайний спосіб життя.

У звязку з тим, що він був визнаний не придатним до роботи за своєю спеціальністю внаслідок стану здоров'я, який перешкоджав продовженню даної роботи, тому він був вимушений у працездатному віці 46 років звільнитися з роботи

Тобто, у працездатному віці, враховуючи його захворювання, він вже не може працювати а також не може виконувати навіть домашню роботу, яку він виконував до того, як отримав захворювання. Зараз, замість нього, частину домашньої роботи виконує його дружина, внаслідок чого був порушений не тільки його звичайний спосіб життя, але й звичайний спосіб життя його дружини.

Через втрату свого здоровя йому у багатьох звичайних життєвих ситуаціях потрібна стороння допомога (приходиться звертатися до оточуючих його людей за допомогою) і усвідомлюючи це, він також зазнає моральних страждань. Наприклад, у звязку з обмеженням рухів йому кожного дня тяжко навіть самостійно одіватися, приходиться просити дружину допомагати.

Крім того, до отримання професійного захворювання, він разом зі своїми друзями, у вільний від роботи час займався рибальством та грав у футбол. Однак, тепер він вже не може разом з своїми друзями займатись рибальством та грати у футбол.

Після отримання травми та захворювання, він постійно відчуває свою обмеженість як у спілкуванні з оточуючими його людьми, так і обмеженість у можливості продовжувати активний спосіб життя.

Передумовою для поліпшення його стану здоровя є постійне санаторно-курортне та медикаментозне лікування, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Все вищевказане спричинило втрату повноцінного (якісного) життя у віці 46 років, що також безперечно призвело та надалі призводить до завдання йому моральної шкоди (моральних страждань).

Оцінюю заподіяну йому моральну шкоду у сумі 701 568 гривень.

Вважає, що вищевказана сума у розмірі 701 568 грн. є справедливою компенсацією за завдану йому моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він вимушений кожного дня зазнавати та терпіти у зв'язку з ушкодженням свого здоров'я через професійне захворювання.

Таким чином, позивач вважає, що професійне захворювання викликало втрату працездатності, йому було заподіяно суттєву моральну шкоду умовами праці, яку він оцінює відповідно до часу роботи у відповідачів та стягнути з Товариства з Публічного акціонерного товариства Центральний гірничозбагачувальний комбінат» на його користь в рахунок компенсації моральної шкоди 701 568 грн. та стягнути з відповідача судові витрати.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_2 наполягає на позовних вимогах позивача.

Представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнав та пояснив, що зі сторони роботодавця не було вчинено ніяких навмисних протиправних дій, а також штучно не було створено шкідливих і небезпечних умов праці, які спричинили профзахворювання Позивача. Алже, такі умови праці є наслідком недосконалості технології розробки корисних копалин відкритим та закритим способом.

Умови праці, у яких працював ОСОБА_1 не створювались ПАТ «ЦГЗК», а є наслідком недосконалості технології розробки корисних копалин закритим способом, та результатом проектних робіт виконаних державними органами при створенні структурних підрозділів ПАТ «ЦГЗК», зокрема ш. ім. Орджонікідзе. Крім того, відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці» на ПАТ «ЦГЗК» постійно впроваджуються нові технології та ведеться робота з пропаганди безпечних методів праці та співробітництво з працівниками у галузі охорони праці, виконуються функції для забезпечення умов праці відповідно до нормативно-правових актів ПАТ «ЦГЗК», а саме, створено спеціалізований відділ охорони праці, розроблені інструкції з охорони праці, розроблялися та виконувалися передбачені колективним договором заходи щодо поліпшення умов праці та інше. На підприємстві проводиться атестація робочих місць.

Крім того, волевиявлення при обранні місця роботи та умов праці на протязі 9 років 5 місяців було добровільним.

Також вважає необхідно враховувати, що при роботі на ПАТ «ЦГЗК» ОСОБА_1 отримував встановлені різноманітними нормативними актами компенсації, саме за роботу у шкідливих умовах, що можуть призвести до виникнення професійного захворювання. Наприклад, щорічна оплачувана відпустка ОСОБА_1 становила на 24 календарних днів більше, ніж у працівника, що працює у нешкідливих умовах. Все вищенаведене свідчить про те. що протягом роботи позивача на ПАТ «ІІПК». він отримував усі передбачені діючим законодавством пільги, саме за роботу у несприятливих умовах, як компенсацію.

Також вважають, що слід звернути увагу на той факт, що комісії з розслідування професійного захворювання ОСОБА_1 не вдалося встановити посадових осіб які порушили законодавство про охорону праці, що й призвело до професійного захворювання Позивача про, що зазначається у пун- кті 19 акту від 12.02.2015 року.

Вважають також, що роботі у шкідливих умовах на ПАТ «ЦГЗК» передувала робота на інших підприємствах впродовж загального стажу роботи 27 років 8 місяців. А саме у ВО «Кривбасруда».

Виходячи з наведеного, твердження Позивача щодо спричинення йому моральної шкоди, завданої професійним захворюванням, саме з вини ПАТ «ЦГЗК є необгрунтованими, враховуючи його стаж роботи у шкідливих умовах, що передував роботі на ПАТ «ЦГЗК».

Отже, стосовно грошового відшкодування моральної шкоди ПАТ «ЦГЗК» у розмірі 701 568 грн., визначеного позивачем, то це не відповідає критеріям, передбаченим у частині третій ст. 23 ЦК України.

Зазначені доводи, а відповідно і сума грошової компенсації в 701 568 грн., є необєктивними, а тому в позові вважають слід відмовити.

Вислухавши сторони та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач ОСОБА_1 працював на ПАТ «ЦГЗК» з 10.05.2005 року по 10.10.2014 року на шахті ім. Орджонікідзе а.с.9-14.

Виконував роботи у шкідливих умовах праці, в умовах, запиленості робочої зони, важкості праці, що перевищувала ГДР, про що свідчить санітарно-гігієнічна характеристика умов праці а.с. 19-23.

Згідно довідки МСЕК від 02.04.2015 року, ОСОБА_1 було встановлено 60 % втрати професійної працездатності та третю групу інвалідеості а.с.24-25.

Крім того, ПАТ «ЦГЗК» організувало розслідування, та було складено 12.02.2015 року було складено акт форми П-4 з причин виникнення хронічного професійного захворювання у ОСОБА_1 а.с.15-18.

Згідно п. 17 Акту розслідування від 12.02.2015 року, причина виникнення професійного захворювання: перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу а.с.15-18.

Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 12.02.2015 року (а.с. 15-18) та наданих позивачем медичних документів встановлено, що ОСОБА_1 обстежувався в науково-дослідному інституті промислової медицини та знаходився на лікуванні, що підтверджується наданими до позовної заяви виписними епікризами з історії хвороби. (а.с.26-28).

Стаття 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що «забезпечення безпечних і не шкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган». Аналогічні вимоги передбачені ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Статтею 173 Кодексу законів про працю України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, повязаних з виконанням трудових обов'язків.

Згідно статті 237-1 КЗпП України, відшкодування шкоди власником, або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування визначається законодавством.

За змістом ч.ч.1-3 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я та душевних стражданнях, яких особа зазнала в звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини душевних і фізичних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізацій, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно до частини 2 абз. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується, незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Відповідно до розяснень, викладених у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (зі змінами), судам необхідно враховувати , що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності погіршення прав працівника у сфері трудових відносин ( в тому числі виконання робіт у безпечних для життя і здоровя умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

До юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих звязків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Вказане свідчить про те, що закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обовязку власника відшкодувати моральну шкоду.

Відповідно до вимог ст.14 «Про охорону праці» акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 12.02.2015 року (а.с.15-18), виписок МСЕК а.с.24,25, виписок із історії хвороби ОСОБА_1 суд вважає, що вищевказані докази свідчать про доведеність виконання робіт позивачем у небезпечних для життя і здоров'я умовах.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача, та часу роботи у відповідачів, вини позивача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Отже, враховуючи те, що позивачу встановлено 60% втрати працездатності та 3-ю групу інвалідності, а також фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що слід позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково та стягнути з Публічного акціонерного товариства Центральний гірничозбагачувальний комбінат» на його користь в рахунок компенсації моральної шкоди 85 000 грн. та судові витрати по справі.

На підставі ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України , ст.10, 11, 60, 88, 209 ч.3, 212, 213-214, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Центральний гірничозбагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Центральний гірничозбагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 85 000,00 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Центральний гірничозбагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір в сумі 850,00 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана всіма учасниками по справі до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Тернівський районний суд м. Кривого Рогу протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: