Провадження №2/263/184/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2016 року Жовтневий районний суд м.Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Папаценко П.І., при секретарі Масюк М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Житло-Плюс», Департамент міського майна Маріупольської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, зняття її з реєстраційного обліку та позбавлення участі в приватизації квартири, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом до відповідача, просила суд: визнати сина ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_2, зняти його з реєстраційного обліку та позбавити участі в приватизації квартири. В обґрунтування позовних вимог, посилаючись на ст.ст.71,72 ЖК України, зазначила, що на підставі ордеру №019216 від 22.08.1995 року вона вселилася у вказану квартиру, до теперішнього часу є основним квартиронаймачем. 18.05.2008 року квартира була приватизована, в приватизації приймали участь вона та її діти: дочка ОСОБА_3, син ОСОБА_2 - відповідач по справі. Крім них в квартирі значаться зареєстрованими її мати та онук. Раніше ОСОБА_2 брав участь у приватизації квартири АДРЕСА_1, так як на той час проживав за вказаною адресою. У спірній квартирі відповідач не проживає півтора роки, його особистого майна в квартирі не має, ним не сплачуються комунальні послуги, не проводяться ремонтні роботи в квартирі. Реєстрація відповідача в квартирі створює певні незручності, оскільки 28.06.2014 року в квартирі було проведено обшук, не раз приходили працівники поліції щодо з'ясування місцезнаходження сина. Крім того нею за відповідача сплачуються комунальні послуги, він не мав права повторно брати участь у приватизації квартири.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 наполягала на задоволені позовних вимог за обставинами наведеними в позовній заяві. Особисто зазначила, що задоволення судом вимог про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням та зняття його з реєстраційного обліку буде підставою для позбавлення ОСОБА_2 права участі у приватизації квартири АДРЕСА_2 та права власності на частку в квартирі.

Відповідач ОСОБА_2, будучи належним чином повідомлений про час, місце розгляду справи у судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суду не повідомив.

Представник третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Житло-Плюс» в судове засідання не з'явився, повідомив суд про розгляд справи у його відсутності.

Представник третьої особи Департаменту міського майна Маріупольської міської ради в судовому засіданні зазначив, що відповідача ОСОБА_2 не можна позбавляти права участі у приватизації квартири АДРЕСА_2, оскільки це право він реалізував у відповідності з вимогами закону.

Неявка в судове засідання вказаних осіб не є перешкодою для розгляду справи, оскілки надані докази дозволяють вирішити по суті спірні правові відносини.

Заслухавши позивача, представника Департаменту міського майна Маріупольської міської ради, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлені наступні обставини і відповідні їм правові відносини.

За повідомленням Департаменту міського майна Маріупольської міської ради від 26.11.2015 року, згідно обліку відділу приватизації житлового фонду департаменту квартира АДРЕСА_1 передана в приватну спільну сумісну власність ОСОБА_2,

ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на підставі розпорядження органу приватизації Об'єднання підприємств житлово-комунального господарства від 9.08.1995 року № 37513 згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». За постановою Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 18.04.2008 року у справі № 2-А-110/08 рік визнано приватизацію квартири АДРЕСА_1 недійсною в частині приватизації 3/4 частини квартири, оформленої на ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2. Також: управління міського майна Маріупольської міської ради зобов'язано внести зміни до наказу про приватизацію даної квартири, оформив приватизацію та право власності на ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Підтвердженням наведеному є:

- Свідоцтво на право власності на житло НОМЕР_1 від 9.08.1995 року, за яким право власності на квартиру АДРЕСА_1 визнане за ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_2;

- Постанова Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 18.04.2008 року у справі № 2-А-110/08 рік, за якою визнана приватизація квартири АДРЕСА_1 недійсною в частині приватизації 3/4 частини квартири, оформленої на ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зобов'язано управління міського майна Маріупольської міської ради внести зміни до наказу про приватизацію даної квартири, оформив приватизацію та право власності на ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1;

- Наказ управління міського майна Маріупольської міської ради №229 від 7.05.2008 року, на виконання постанови суду, за яким наказано відділу приватизації внести відомості до свідоцтва на право власності НОМЕР_1 від 9.08.1995 року, виключивши із числа власників квартири ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Після позбавлення відповідача ОСОБА_2 права приватизації квартири АДРЕСА_1, останній реалізував своє право на приватизацію квартири АДРЕСА_2, про що свідчить свідоцтво про право власності на житло НОМЕР_2 від 8.05.2008 року, за яким вказана квартира належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2, за кожним по 1/3 частині.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, за реєстровим номером НОМЕР_3 від 13.05.2008 року за ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_2.

До теперішнього часу вказані особи не позбавлені права власності на вказану квартиру та за особистим рахунком №2639-19 значаться зареєстрованими за адресою: АДРЕСА_2

Згідно акту, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Житло-Плюс» від 26.10.2015 року відповідач ОСОБА_2 не проживає в спірній квартирі з травня 2014 року.

Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешканнядля власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Обґрунтування позивачем позовних вимог з посиланням на ст.ст. 71,72 ЖК України є неспроможним, оскільки за наведеним нормами матеріального права не вирішуються спірні правові відносини стосовно житлового фонду, що знаходиться у приватній власності.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

В той же час судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є співвласником вказаної квартири.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону.

Окрім того, слід звернути увагу на норми міжнародного законодавства, які регулюють дану сферу правовідносин. Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту», як власника квартири так і наймача.

Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає володіння, користування, розпорядження, та якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків передбачених законом, тому враховуючи наведені обставини відповідач ОСОБА_2 не може бути позбавлений права користування квартирою, бути знятим з реєстраційного обліку з належного йому житла, оскільки таким чином буде порушено його право у здійсненні користування та розпорядження власним майном.

За таких обставин ОСОБА_2 не можна позбавити участі у приватизації квартири, яку він вже здійснив на законних підставах, а наведене позивачем обґрунтування цієї позовної вимоги є неспроможним оскільки не відповідає обставинам встановленим судом під час дослідження належних та допустимих доказів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,11,61,88,197,209,212,214,215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_1 у задоволені позовної заяви до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, зняття її з реєстраційного обліку та позбавлення участі в приватизації квартири - відмовити.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневій районний суд м.Маріуполя протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя : П.І. Папаценко