АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №668/2810/15-ц Головуючий в І інстанції Головко О.В.
Номер провадження №22-ц/791/ 582/2016 Доповідач: Лісова Г.Є.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого -ОСОБА_1
Суддів:ОСОБА_2
ОСОБА_3
Секретар -ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 24 грудня 2015 року за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення позики

В С Т А Н О В И Л А:

03.03.2015 року ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом в до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 31.08.2012 року за безпроцентним договором позики, укладеним з ОСОБА_6, передала останньому грошові кошти в сумі 330000 грн., які позичальник зобовязувався повернути в строк визначений законом з дня предявлення вимоги.

02.09.2014 року відповідачу була направлена вимога про повернення боргу в сумі 330000,00 грн., яку він отримав 19.09.2014 року. Оскільки в строк до 27 вересня 2014 року ОСОБА_6 борг не повернув, то просила стягнути з відповідача на її користь 330000,00 грн. позики, три процента річних за період з 28 вересня 2014 року по 3 березня 2015 року в сумі 4258,35 грн., інфляційні втрати за період з жовтня 2014 року по січень 2015 року в сумі 35665,40 грн., а також понесені судові витрати в сумі 3654,00 грн.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 24 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі на рішення суду ОСОБА_5 просить його скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримав з підстав викладених у ній, просить рішення суду скасувати як незаконне.

Представник відповідача ОСОБА_8 апеляційну скаргу не визнала, просить її відхилити як безпідставну, а рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з того, що грошові кошти в розмірі 42000 дол. США отримані відповідачем за розпискою від 17.06.2012 року та 330000,00 грн., про які йдеться в договорі позики від 31.08.2012 року є одним і тим же грошовим зобовязанням.

Проте з таким висновком суду не можна погодитися.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 31 серпня 2012 року ОСОБА_5 уклала з ОСОБА_6 договір позики, за умовами якого передала у власність ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 330000.00 грн. Позичальник зобовязувався повернути суму позики у семиденний строк від дня предявлення вимоги.

Як зазначено в п.1 договору позики передачу грошей було здійснено до підписання договору, позичальник підписом на цьому договорі підтверджує факт отримання грошових коштів в повному розмірі. Сторони прийшли до згоди, що окрім цього договору іншого документа, який би підтверджував факт передачі грошових коштів не потрібно.

Положеннями ст.ст. 1046,1047 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, а на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору позики, укладеного у письмовій формі ОСОБА_5 з ОСОБА_6 31 серпня 2012 року, оскільки обовязок позичальника щодо повернення позикодавцеві позики (грошові кошти у такій же сумі) виникає в силу договору позики, за яким позикодавець набуває права, позичальник обовязки, який належить до групи реальних договорів і, відповідно, вважається укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Обставини щодо укладення сторонами договору позики 31 серпня 2012 року на суму 330000,00 грн. встановлені також рішенням апеляційного суду Херсонської області від 2.03.2015 року в справі за позовом ОСОБА_6 в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_9 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи Приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_10, Служба у справах дітей виконавчого комітету Суворовської районної у місті Херсоні ради про визнання договору іпотеки недійсним та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_6, треті особи Суворовський районний відділ у місті Херсоні управління державної міграційної служби в Херсонській області, Служба у справах дітей виконавчого комітету Суворовської районної у місті Херсоні ради про визнання договору іпотеки дійсним, звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення з житлового будинку, яким визнано недійсним іпотечний договір, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на забезпечення виконання договору позики, укладеного сторонами 31.08.2012 року на суму 330000,00 грн. Рішення суду набрало законної сили.

Позика на суму 42000,00 дол. США була стягнута з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 22 травня 2015 року як за самостійним договором позики, на підтвердження якого суду була надана розписка позичальника від 17.06.2012 року. Рішення суду ОСОБА_6 не оскаржувалося. Обставини з приводу того, що грошові кошти в сумі 42000,00 дол. США (335 206 грн.) одержані ОСОБА_6 за розпискою від 17.06.2012 року це та ж сама позика, що витікає із договору від 31.08.2012 року зазначеним рішенням не встановлені.

Зі змісту договору позики від 31.08.2012 року також не вбачається, що позика за цим договором та позика за розпискою від 17 червня 2012 року це одні і ті ж грошові кошти.

Крім того, у п.6 договору позики сторони передбачили, що на час укладення договору позики усвідомлюють значення своїх дій і можуть керувати ними; розуміють природу цього правочину, свої права та обовязки за договором; при укладенні договору відсутній будь-який обман чи інше приховування фактів, які б мали істотне значення та були свідомо приховані ними; договір укладається ними у відповідності зі справжньою їхньою волею, без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску; договір укладається на вигідних для сторін умовах і не є результатом впливу тяжких обставин; правочин вчиняється з наміром створення відповідних правових наслідків (не є фіктивним); цей правочин не приховує інший правочин (не є удаваним).

Висновок суду про те, що грошові кошти в розмірі 42000 дол. США одержані відповідачем по розписці від 17.06.2012 року та 330000 грн., про які йдеться в договорі позики від 31.08.2012 року є одним і тим же грошовим зобовязанням, спростовується тією обставиною, що на час укладення договору позики 31.08.2012 року не був повернутий ОСОБА_5 борговий документ від 17.06.2012 року на суму 42000 дол. США ОСОБА_6 та що вимоги ОСОБА_5 за цим борговим документом задоволені рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 22.05.2015 року.

Суд зазначених обставин не врахував та необґрунтовано прийшов до висновку, що задоволення позовних вимог призведе до подвійного стягнення грошових коштів.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами склалися правовідносини, які регулюються ст.1046 ЦК України, відповідно до якої за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Пунктом четвертим договору позики передбачено, що при повному розрахунку за цим договором оригінал договору позикодавець повертає позичальнику, а отже наявність договору позики у позикодавця свідчить про невиконання зобовязання позичальником, при цьому та обставина, що за рахунок цієї позики була погашена заборгованість по кредиту дружини позичальника ОСОБА_6 не спростовує факт укладення договору позики між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 31.08.2012 року.

За таких обставин вимоги ОСОБА_5 про стягнення з ОСОБА_6 330000, 00 грн. позики підлягають задоволенню.

Так як боржник прострочив виконання грошового зобов'язання, то він відповідно до вимог ст. 625 ЦК України повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції в розмірі 35665 грн. 49 коп. та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 4258, 35 грн.

Оскільки рішення судом першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права, висновки суду суперечливі, не відповідають обставинам справи та вимогам закону, його слід скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Керуючись ст. ст. 303, 307,309 ЦПК України, ст.ст.1046, 1047, 1049, 625 ЦК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 24 грудня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 330000,00 грн. позики, 4258 грн.35 коп. три проценти річних та 35665 грн.49 коп. інфляційних втрат.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 3654,00 грн. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Г.Є. Лісова

Судді:

ОСОБА_2

ОСОБА_3