Справа №242/4658/15-ц
Провадження №2/242/54/16
І м е н е м У к р а ї н и
15 січня 2016 року Селидівський міський суд Донецької області в складі: головуючого судді Пирогової Л.В., при секретарі Гречка К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Селидове цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки, -
Представник позивача, належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій підтримав позов, та не заперечував проти винесення заочного рішення по справі.
Відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, належним чином повідомлені про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не зявились.
Відповідно положень ст. 224 ЦПК України, зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи із наступного.
Відповідно до п. 1.2.2 умов кредитного договору позичальник зобовязався повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку 1 до договору, але в будь-якому випадку не пізніше 01.03.2022 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору або згідно умов відповідної угоди сторін.
Пунктом 1.3.1 кредитного договору передбачено проценту ставку за користування кредитом протягом перших 30 календарних днів що дорівнює 07,99 % річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування розмір процентної ставки підлягає перегляду відповідно до умов договору.
Умовами п. 1.3.3, 1.3.4, 4.1, розділ 7 кредитного договору та додаткової угоди №2 від 25.05.2009 року передбачено нарахування процентів, період нарахування процентів та відповідальність сторін.
Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), та в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статі 1048 цього Кодексу.
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу.
Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Факт неналежного виконання позичальником своїх договірних зобов'язань і наявність підтверджується наявними у матеріалах справи, наданими позивачем розширеними розрахунками заборгованості, якими підтверджується заявлений банком розмір загального боргу позичальника.
Суд визнає правильним представлений позивачем розрахунок періоду і суми заборгованості, що утворилася у відповідача. Розрахунок відповідає Умовам укладеного договору.
Пунктом 2.1.1, 2.1.2 договору іпотеки передбачено, що іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання забезпечених іпотекою зобовязань, а в разі їх невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки і задовольнити свої вимоги.
Крім того, договорами іпотеки передбачено способи звернення стягнення на предмет іпотеки, які не суперечать Закону України «Про іпотеку».
На підставі частини 1 статті 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває права звернення на предмет застави.
Відповідно до частини 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до статей 590, 591 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.
При вирішенні позовної вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, суд враховує положення п. 1.1 договору іпотеки від 01.03.2007 року, яким визначено загальну вартість предмета іпотеки, а саме: квартиру №34 загальною площею 44,8 кв.м, житловою площею 29,6 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Донецьк, вул..Шекспіра, 5-А, яка складає 287852,00 грн., та вважає, що сума заборгованості за кредитом є співмірною з вартістю іпотечного майна.
Щодо звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку», то суд у своєму рішенні може встановити спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки або шляхом проведення прилюдних торгів, або із застосуванням процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку».
Таким чином і застосування судом процедури продажу іпотекодержателем предмета іпотеки у порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку» і продаж забезпеченого іпотекою майна з прилюдних торгів у ході виконавчого провадження є встановленими законодавцем способами звернення стягнення на предмет іпотеки, кожен із яких суд застосовує, враховуючи характер спірних правовідносин сторін.
Крім того, суд вирішуючи одночасно питання про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 та позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким є квартира №34 загальною площею 44,8 кв.м, житловою площею 29,6 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Донецьк, вул..Шекспіра, 5-А, що належить іпотекодавцям ОСОБА_2, ОСОБА_3 враховує розяснення викладені у п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року, згідно яких право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).
При вирішенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд бере до уваги положення ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 р., оскільки нерухоме майно, розташовано на території м. Донецьк, яке відповідно до Розпорядження КМУ від 05.12.2015 року № 1275-р, відноситься до населеного пункту, де здійснювалася антитерористична операція.
На підставі ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» протягом терміну дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України (у тому числі фізичним особам - підприємцям) або юридичним особам - субєктам малого і середнього підприємництва та перебуває в іпотеці, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі обєкти), статей 41, 43-47 (у частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах) Закону України "Про іпотеку".
Тому суд приходить до висновку про те, що звернення стягнення на предмет іпотеки належить не звертати до виконання протягом дії ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, понесених позивачем, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд враховує той факт що позивач звернувся до суду в порядку п. 2 ст. 1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції» із матеріалами позовної заяви та Закон України «Про судовій збір» в редакції чинній на час звернення позивача до Ворошиловського районного суду м.Донецька, та вважає, що з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в рівних частках з кожного в розмірі 1108,11 грн..
Керуючись ст. ст. 525, 526, 527, 530, 553, 554, 572, 589 - 592, 610, 611 ЦК України, ст.ст. 11, 33, 39, 40 Закону України „Про іпотеку", ст. ст.10,11, 57, 60, 88, 208, 209, 212 - 215, 224 - 226 ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити.
Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не звертати до виконання протягом дії ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судові витрати у розмірі 1108,11 грн..00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судові витрати у розмірі 1108,11 грн..00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судові витрати у розмірі 1108,11 грн..00 коп.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Донецької області через Селидівський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.В.Пирогова