АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2587/16 Справа № 204/8149/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Прозорова М.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2016 року

20 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді: Прозорової М.Л.,

суддів: Максюти Ж.І., Макарова М.О.,

при секретарі: Самокиша О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18.01.2016 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання права власності на 3/8 частини гаража № 120, що знаходиться в м. Дніпропетровську, вул. Железнодорожна, ГБК Дорожник та на 3/8 частини автомобіля ВАЗ 21043, державний номер НОМЕР_1, 1993 року випуску, зареєстрованого на імя ОСОБА_3, ухваливши в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог в цій частині (а.с.158-160).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18.01.2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Суд визнав за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, померлої 12.12.2013 року, на 3/8 частини трикімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 51,1 кв.м.

В решті позовних вимог суд відмовив (а.с.151-154).

Як на підстави апеляційній скарги, ОСОБА_2 посилається на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права, а також неповно зясовані обставини, що мають значення для справи (а.с.158-160).

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 12.12.2013 року померла ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть ОСОБА_5 І-КИ № 543846, виданим 20.12.2013 року відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 8535 від 12.12.2013 року (а.с.6).

Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно.

Позивач ОСОБА_2 є рідним сином ОСОБА_4, а відповідач ОСОБА_3 є чоловіком померлої (а.с.8, 10).

02.03.2010 року ОСОБА_4 склала заповіт, яким заповіла все належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось на день її смерті ОСОБА_2 (а.с.7).

На підставі заяви ОСОБА_2 про прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_4, Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа за № 906/2013.

Відповідач на момент відкриття спадщини був непрацездатним (пенсіонер) та є особою, яка має право на обовязкову частку у спадщині.

24.10.2014 державним нотаріусом була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4, оскільки позивачем не надані правовстановлюючі документи на спірне нерухоме майно (а.с.5).

Також встановлено, що ОСОБА_4 належала ? частина квартири АДРЕСА_1, що підтверджується листом КП ДМБТ Дніпропетровської обласної ради від 08.07.2015 року за № 7765 (а.с.90).

Співвласником вищевказаного нерухомого майна є відповідач, якому належить інша ? частина вказаної квартири.

За таких обставин, в силу діючого законодавства, а саме: ст.ст. 1216,1218,1220,1222, 1223,1261,1268-1270,1296 ЦК України, з урахуванням того, що відповідачу належить 1/8 частина спадкового майна, як спадкоємцю на обовязкову частину в порядку ч.1 ст. 1241 ЦК України, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, визнавши за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, померлої 12.12.2013 року, на 3/8 частини трикімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 51,1 кв.м.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на 3/8 частину гаража №120 та на 3/8 частини автомобіля ВАЗ 21043, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що належних та допустимих доказів того, що відповідачу належить вищевказане майно, окрім частини спірної квартири, суду не надано, що зокрема підтверджується й Інформаційним Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 06.07.2015 року за № 40166742, ксерокопією рішення АГК Дорожник від 15.05.2013 року про переоформлення вказаного гаража на ОСОБА_6, листом регіонального сервісного центру в Дніпропетровської області від 09.08.2016 року за № 31/11-2588, з якого вбачається, що спірний автомобіль зареєстровано за ОСОБА_7 (а.с.93, 235, 218).

В суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_3 пояснив, що гараж та автомобіль продав у 2013 року, а гроші витратив на ліки для дружини, яка померла 12.12.2013 року. Дані обставини підтверджуються генеральною довіреністю від 19.09.2012 року на імя ОСОБА_7

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі є необґрунтованими та не можуть бути прийняті до уваги судом, оскільки не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні під час розгляду справи.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі зясував права та обовязки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами та поясненнями самих сторін.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень матеріального або процесуального закону, які могли б потягти за собою скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,315,319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: