АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Калініченко О.Б.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Кравець В.А.,

суддів: Желепи О.В. Лапчевської О.Ф.

за участю секретаря Синявського Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою боржників ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 23 вересня 2016 року у справі за заявами ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та виселення без надання іншого жилого приміщення,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом. Зазначала про те, що відповідно до свідоцтв про право на спадщину за заповітом після смерті батька та матері вона є власником 6/9 частин будинку № АДРЕСА_1. У вказаній частині будинку проживає її брат ОСОБА_1 із своєю родиною, який чинить їй перешкоди у користуванні, не впускає до будинку, внаслідок чого його частина перебуває в непридатному для проживання стані. Інші 3/9 частин вказаного будинку відокремлені і перебувають у власності третіх осіб.

Посилаючись на вказані обставини, просила зобов'язати відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не чинити їй перешкоди у користуванні житловим будинком із надвірними спорудами та земельною ділянкою по АДРЕСА_1, а також виселити їх із нього без надання іншого жилого приміщення.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 20 листопада 2014 року позов задоволено. Зобов'язано ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 не чинити перешкод ОСОБА_4 у користуванні житловим будинком, надвірними спорудами, земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1. Виселено ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 із будинку по АДРЕСА_1, без надання іншого жилого приміщення.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 9 липня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 23.12.2015 року, заочне рішення суду першої інстанції змінено в частині обґрунтування підстав для задоволення позову. В іншій частині заочне рішення суду першої інстанції залишено без змін.

06.08.2015 року Солом'янським районним судом м. Києва видано виконавчі листи про виселення ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 з будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, без надання іншого жилого приміщення.

У липні 2016 року відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду із заявами, в яких просили визнати виконавчі листи, видані Солом'янським районним судом міста Києва 06.08.2015 року по справі №760/19963/14-ц (провадження №2/760/6115/14), такими, що не підлягають виконанню.

В мотивування вимог посилалися на те, що у графі місцезнаходження боржників вказано «АДРЕСА_1» та зазначено «виселити ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 з будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення».

Однак, вони не проживають за адресою: АДРЕСА_1, a зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1, про що свідчать відомості їх паспортів.

Адреса, вказана у виконавчому листі, відсутня на мапі України, у зв'язку з чим, на думку заявників, виконавчі листи, видані Солом'янським районним судом міста Києва від 06.08.2015 року, є такими, що винесені з грубим порушенням ЦПК та Закону України «Про виконавче провадження», а тому не підлягають виконанню.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 23 вересня 2016 року у задоволенні заяв - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, боржники ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати ухвалу та постановити нову про задоволення заяви та на час розгляду справи у апеляційній інстанції зупинити виконання рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 20 листопада 2014 року по справі №2-6115-14 та витребувати із відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві оригінали виконавчих листів, посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною, прийнятою з порушенням норм процесуального права.

Вказують на те, що у зв'язку з відсутністю адреси АДРЕСА_1 державні виконавці позбавлені можливості виконати рішення суду. Відсутність у матеріалах справи будь-якого письмового документу, який підтверджує, що адреса - АДРЕСА_1 є тотожною адресі - АДРЕСА_1, де мешкають подружжя ОСОБА_3 із дітьми. У зв'язку із зазначенням у резолютивній частині рішення адреси, яка відсутня на карті України (АДРЕСА_1), державні виконавці взагалі не мали права виносити постанову про відкриття виконавчого провадження та здійснювати виконавчі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Крім того, ОСОБА_4 не є власником будинку АДРЕСА_1, що підтверджується матеріалами справи, зокрема витягу реєстру речових прав.

В судовому засіданні представник боржників ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представники ОСОБА_4 - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 проти апеляційної скарги заперечували, просили ухвалу суду залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд виходив з її безпідставності та необґрунтованості.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Звертаючись до суду із заявами, боржники ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 вказували, що адреси, що вказані у виконавчих листах є неправильними, оскільки вони зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1, про що свідчать відомості їх паспортів.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами ( ч.1 ст. 114 ЦПК України).

Частиною 2 статті 369 ЦПК передбачено, що суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Згідно ч. 4 ст. 369 ЦПК України, суд ухвалою вносить виправлення до виконавчого листа, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким виконавчим листом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону "Про виконавче провадження" є закінчення виконавчого провадження.

Аналізуючи зазначену норму статті словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов'язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв'язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема:

- видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню);

- коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню;

- видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа;

- помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване;

- видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката;

- пред'явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред'явлення цього листа до виконання.

Отже, вимоги заявників є безпідставними, оскільки заявники фактично посилались на оформлення виконавчого листа з помилками в порушення вимог ЦПК та Закону України «Про виконавче провадження», підстави та порядок усунення яких, в разі їх істотності та впливу на можливість виконання рішення суду, також передбачені законом.

Відповідно до ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, тому підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 313-315 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу боржників ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 - відхилити.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 23 вересня 2016 року в справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді