Справа № 761/5935/13-ц
Провадження № 4-с/761/422/2016
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Осаулова А.А.

при секретарі: Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Руденко Ю.О. про повернення виконавчого документа стягувачеві від 30 червня 2016 року,-

в с т а н о в и в :

В листопаді 2016 року заявник ПАТ «Родовід Банк» звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва із зазначеною скаргою, де просив суд визнати незаконними дії державного виконавця з винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 30.06.2016 року у виконавчому провадженні №41940970 та її скасувати.

Свої вимоги скаржник обґрунтовував тим, що по теперішній час залишається не виконаним рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 14.06.2013 року, на підставі якого було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь банку заборгованості по кредиту, а державним виконавцем було винесено оскаржувану постанову про повернення виконавчого листа стягувану від 30.06.2016 року з порушенням вимог законодавства у відсутність проведення усього комплексі виконавчих дій по встановленню боржника та дійсного його розшуку та арешту, а тому скаржник вимушений був звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

В судове засідання представник заявника не з»явився, а але надав суду заяву про необхідність задоволення заяви та розгляду справи у його відсутність.

Суб'єкт оскарження, Відділ державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві та боржник в судове засідання не з»явились, хоча про дату і час розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що подана скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 23.10.2013 року Шевченківським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист за №761/5935/13-ц про стягнення із ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованості по кредиту в сумі - 17 905,24 доларів США та пені - 3% річних і інфляційні втрати в розмірі - 177 130,87 грн., а також судовий збір.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що судове рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Стаття 14 ЦПК України передбачає, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" (далі Закону) примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

За зверненням стягувача до ДВС, державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві було відкрито виконавче провадження за №49864476 згідно постанови від 22.01.2016 року та направлено для виконання сторонам виконавчого провадження.

Разом з тим, у вказаному виконавчому провадженні постановою від 30.06.2016 року виконавчий лист державним виконавцем було повернуто стягувачеві на підставі п.7 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Постанова мотивована тим, що майно боржника не розшукано на протязі року з моменту оголошення в розшук, а інше майно відсутнє та його встановити не можливо.

Відповідно до вимог п.7 ч.1 ст.47 вказаного Закону виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами Національної поліції, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

При цьому, як вбачається з оскаржуваної постанови, то державним виконавцем вживались певні дії по встановлення та розшуку майна боржника, але майна, на яке б можливо було накласти арешт в рахунок погашення заборгованості перед банком встановлено не було.

Між тим, перевірити вказані обставини щодо дійсного вчинення державним виконавцем зазначених у постанові дій на примусове виконання вказаного судового рішення не представляється можливим, оскільки на виклик суду в судове засідання державний виконавець із матеріалами провадження не з»явився та не довів того, що органами поліції здійснювались протягом року заходи щодо розшуку майна боржника та які саме дії для розшуку майна боржника безпосередньо вживались та їх наслідки.

У постанові відсутні дані про виявлення зареєстрованих за боржником земельних ділянок, рахунків в банках та іншого майна.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Таким чином, з матеріалів справи не вбачається, що державний виконавець здійснив всі можливі дії щодо розшуку майна боржника та коштів як на рахунках в банках, так і на отримувані ним пенсійні виплати, що вказує на не бажання державного виконавця вчиняти примусові дії щодо виконання судового рішення та на передчасність винесення оскаржуваної постанови про повернення виконавчого документа стягувану від 30.06.2016 року.

Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно вимог ч. 2, 3 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Відповідач ВДВС Шевченківського РУЮ в м.Києві, будучи повідомленим про час та місце розгляду даної справи належним чином, в судове засідання не з'явився, матеріали виконавчого провадження не надав у зв'язку із чим суд вважає за необхідне розглядати дану справу, шляхом повного, всебічного та об'єктивного дослідження доказів, наданих відповідно до вимог ЦПК України, які містяться в матеріалах справи, надавши кожному наявному доказу належну правову оцінку.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що станом на час винесення оскаржуваної постанови від 30.06.2016 року державним виконавцем допущена протиправна дія у вигляді прийняття рішення про передчасне повернення виконавчого листа стягувачеві, а відтак скарга підлягає задоволенню, постанова про повернення виконавчого документу стягувачу є незаконною та підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 11, 17, 18, 29, 30, 47 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 383-387 ЦПК України , суд, -

у х в а л и в:

Скаргу задовольнити.

Визнати незаконними дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Руденко Ю.О. з винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 30.06.2016 року та скасувати вказану постанову про повернення виконавчого документа стягувану за виконавчим провадженням №49864476.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається Апеляційному суду м.Києва через Шевченківський районний суд м.Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: