Справа № 438/169/16 Головуючий у 1 інстанції: Слиш А.Т.
Провадження № 22-ц/783/5040/16 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2016 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шумської Н.Л.,

при секретарі: Цапові П.М.,

за участю: представника позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

представника апелянта ОСОБА_5. - ОСОБА_6,

представника апелянта ОСОБА_7 - ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на рішення Бориславського міського суду Львівської області від 23 червня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

В лютому 2016р. позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4, звернулися в суд із позовом до відповідача ОСОБА_5 про реальний розподіл нерухомого майна комплексу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та просили стягнути на їх користь судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що вони є власниками майна, яке є у спільній частковій власності та правовий статус якого, обмежує їх права щодо володіння, користування та розпорядження ним, а оскільки відповідач - ОСОБА_5 не погоджується на укладення договору про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна, то вважають, що їхні права порушені.

Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 23 червня 2016 року позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про реальний розподіл нерухомого майна - задоволено частково.

Виділено у власність ОСОБА_2 наступні об'єкти нерухомого майна, що знаходиться у АДРЕСА_1, а саме: будівлю цеху машинної обробки площею 988,7 кв.м, позначену на плані літерою «Є-1» вартістю 997000 гривень 00 копійок та будівлю побутових приміщень цеху машинної обробки площею 284,2 кв.м, позначену на плані літерою «Ж-2» вартістю 301 780 гривень.

Виділено у власність ОСОБА_3 наступні об'єкти нерухомого майна, що знаходиться у АДРЕСА_1, а саме: будівлю компресорної площею 76,1 кв. м, позначеної на плані літерою «Г-1» вартістю 126410 гривень, будівлю ремонтно-механічної майстерні площею 765,0 кв.м. позначеної на плані літерою «Д-1» вартістю 1195090 гривень, будівлю складально-оздоблювального цеху площею 1633, 0 кв.м, позначену на плані літерою «А-1» вартістю 2451620 гривень, будівлю адміністративного комплексу площею 634,9 кв.м, позначену на плані літерою «А-2» вартістю 1079620 гривень та будівлю прохідної й магазину площею 108,7 кв.м, позначеної на плані літерою «Б-« вартістю 190120 гривень.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_5 та ОСОБА_7.

В апеляційній скарзі відповідач(апелянт) ОСОБА_5 зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, таким що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Вважає, що розгляд справи відбувся без його участі та участі його представника, що призвело до постановлення судом незаконного рішення. Крім того, апелянт зазначає, що поділ та переобладнання приміщень в самостійні об'єкти як травило супроводжується необхідністю улаштування інженерних комунікацій, таких як мережі газо-, електропостачання, водопостачання та водовідведення, а такі роботи проводяться за технічними умовами та проектами, розробленими спеціалізованими організаціями, та з додержанням відповідних норм і правил й за погодженням контролюючих органів. Таким чином питання поділу об'єктів нерухомості (одного об'єкту або комплексу об'єктів) вимагає з'ясування даних про технічне планування цих об'єктів, їх стан, а також висновків технічної експертизи щодо можливих варіантів поділу в натурі на час розгляду справи, а у необхідних випадках органів державного архітектурно-будівельного контролю, пожежної і санітарної інспекції про допустимість пов'язаних із цим переобладнань. Натомість суд першої інстанції на дані обставини уваги не звернув, в рішенні суду взагалі відсутнє обґрунтування чи наявне на момент розгляду судом улаштування інженерних комунікацій, таких як мережі газо-, електропостачання, водопостачання та водовідведення у спірних об'єктах нерухомості та яким чином у після припинення права спільної часткової власності необхідно здійснити переобладнання для самостійного функціонування об'єкта нерухомості. Суд першої інстанції в порушення норм матеріального права здійснив поділ об'єктів нерухомості, до складу яких входять самочинно переплановані об'єкти нерухомого майна. Також суд першої інстанції не звернув увагу на заперечення Відповідача, що дані приміщення не можливо поділити у варіанті, який запропонований Позивачами. Апелянт також вважає, що право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками і такому праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов'язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду судом справи. Також, Апелянт зазначає, що вартість спірного майна є значно більшою ніж визначена у Звіті про оцінку станом на 12.02.2016 року і тому у нього є реальна можливість зберегти за собою частину інших будівель (адже її можливо розділити багатьма способами) або отримати відповідну суму компенсації, відтак суд першої інстанції не вірно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права. Крім того, суд першої інстанції помилково погодився з доводами Позивачів щодо визначення розміру їхньої частки та частки Відповідача у майновому комплексі, який належав ЗАТ «Діброва». Відтак, апелянт просить суд скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, та постановити нове, яким повністю відмовити у задоволенні позову.

Апелянт ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі зазначає, що судом було вирішено питання, що стосується його прав та законних інтересів, оскільки він не був залучений до розгляду справи. Також посилається на те, що оскаржуваним рішенням було в натурі поділено майновий комплекс, що знаходиться у м. Борислав, Львівської області за адресою:АДРЕСА_1, який належав ЗАТ «Діброва». Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.09.2003 року виданого виконавчим комітетом Бориславської міської ради, комплекс за адресою АДРЕСА_1 належить ЗАТ «Діброва» на праві колективної власності та складається з ряду об'єктів. серед яких є будівля котельні 1-Е, 240, 8 кв.м. Крім того, ОСОБА_7 вказує на те, що із договору купівлі - продажу від 26.11.2008 року ОСОБА_7 придбав майно, а саме нежитлову будівлю (будівлю котельні), а відтак просить скасувати рішення суду першої інстанції ухвалити нове яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Згідно ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що договорами купівлі-продажу часток комплексу позивачу ОСОБА_2 передано у володіння та користування наступні об'єкти нерухомого майна, що знаходиться у АДРЕСА_1, а саме: будівлю цеху машинної обробки площею 988,7 кв.м, позначену на плані літерою «Є-1» та будівлю побутових приміщень цеху машинної обробки площею 284,2 кв.м, позначену на плані літерою «Ж-2», позивачу ОСОБА_3 передано у володіння та користування наступні об'єкти нерухомого майна, що знаходиться у АДРЕСА_1, а саме: будівлю компресорної площею 76,1 кв. м, позначеної на плані літерою «Г-1», будівлю ремонтно-механічної майстерні площею 765,0 кв.м. позначеної на плані літерою «Д-1», будівлю складально-оздоблювального цеху площею 1633, 0 кв.м, позначену на плані літерою «А-1», будівлю адміністративного комплексу площею 634,9 кв.м, позначену на плані літерою «А-2» та будівлю прохідної й магазину площею 108,7 кв.м, позначеної на плані літерою «Б», а також те, що відповідач ОСОБА_5, не погоджується на укладення договору про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна, що підтверджується повідомленням приватного нотаріуса Фірмана Б.І. від 21 березня 2016 року за №63/01-16 (а.с.38 т.2) - фактично оспорює право власності позивачів на нерухоме майно, а відтак вважав, що можливо провести виділ частки із майна у натурі відповідно до частки кожного із співвласників з урахуванням умов вищезазначених договорів, визнати права власності позивачів на майно, припинивши право спільної часткової власності на нього. Разом із тим, суд першої інстанції вважав, що не підлягають до задоволення позовні вимоги в частині виділення у власність ОСОБА_5 у власність нерухомого майна, оскільки відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Проте, повністю погодитись з такими висновками суду, колегія суддів не може з таких підстав.

Судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, що згідно з договором купівлі-продажу 18/100 часток комплексу від 10 листопада 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Фірманом Б.І. за р.н. 614, позивачу ОСОБА_2 належить нерухоме майно, що складається з 18/100 часток комплексу, що знаходиться у АДРЕСА_1.

Відповідно до п.2.2. позивачу ОСОБА_2 передано у володіння та користування будівля цеху машинної обробки площею 988,7 кв.м., позначену на плані літерою "Є-1" та будівля побутових приміщень цеху машинної обробки площею 284,2 кв.м., позначену на плані літерою "Ж-2". На вказане майно йому вказаним вище приватним нотаріусом Фірманом Б.І. видано Свідоцтво від 10 листопада 2015 року за р.н. 615.

Дане майно було належним чином зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10листопада 2015 року.

Відповідно до Звіту про оцінку майна від 12 лютого 2016 року - будівлі цеху машинної обробки загальною площею 988,7 кв.м., позначеного на плані літерою «Є-1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 її вартість становить 997000,00 гривень.

Відповідно до Звіту про оцінку майна від 12 лютого 2016 року - будівлі побутових приміщень цеху машинної обробки загальною площею 284,2 кв.м., позначеного на плані літерою «Ж-2», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 її вартість становить 301780.0 гривень.

Позивачу ОСОБА_3 належить 12/100 часток комплексу нерухомого майна, що знаходиться у АДРЕСА_1, відповідно до договору купівлі-продажу від 01 липня 2015 року посвідченого приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Фірманом Б.І. за р.н. 348.

Відповідно до п.2.2. позивачу ОСОБА_3 передано у володіння та користування будівлю компресорної площею 76,1 кв.м., позначеної на плані літерою "Г-1" та будівлю ремонтно-механічної майстерні площею 765,0 кв.м., позначеної на плані літерою 'Д-1". На вказане майно йому вказаним вище приватним нотаріусом Фірманом Б.І. видано Свідоцтво від 31 липня2015 року за р.н. 349.

Відповідно до Звіту про оцінку майна від 12 лютого 2016 року - будівлі компресорної загальною площею 76,1 кв.м., позначеного на плані літерою «Г-1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 її вартість становить 126410,00 гривень.

Відповідно до Звіту про оцінку майна від 12 олютого 2016 року - будівлі ремонтно-механічної майстерні загальною площею 765,0 кв.м., позначеного на плані літерою «Д-1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 її вартість становить 1195090,00 гривень.

Крім цього, позивачем ОСОБА_3 01 липня 2015 року відповідно до договору купівлі-продажу було придбано 35/100 часток комплексу нерухомого майна, що знаходиться у АДРЕСА_1. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Фірманом Б.І. за р.н. 346. Відповідно до п.2.2. позивачу ОСОБА_3 було передано у володіння та користування будівлю складально-оздоблювального цеху площею 1633,0 кв.м., позначеної на плані літерою "А-1", будівлю адміністративного корпусу площею 634,9 кв.м., позначену на плані літерою «А-2» та будівлю прохідної й магазину площею 108,7 кв.м., позначеної на плані літерою "Б-2". На вказане майно йому вказаним вище приватним нотаріусом Фюманом Б.І. видано свідоцтво від 01.07.2015 року за р.н. 347.

Відповідно до Звіту про оцінку майна від 12 лютого 2016 року - будівлі складально- оздоблювального цеху загальною площею 1633,0 кв.м., позначеного на плані літерою «А-1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 її вартість становить 2451620.0 гривень.

Відповідно до Звіту про оцінку майна від 12 лютого 2016 року - будівлі прохідної та магазину загальною площею 108,7 кв.м., позначеного на плані літерою «Б-2», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 її вартість становить 190120,00 гривень.

Відповідно до Звіту про оцінку майна від 12 лютого 2016 року - будівлі адміністративного корпусу загальною площею 634,9 кв.м., позначеного на плані літерою «А-2», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 її вартість становить 1079620,00 гривень.

Дане майно було належним чином зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 01 липня 2015 року.

Судом також встановлено, що відповідачу ОСОБА_5 належить 35/100 часток комплексу нерухомого майна, що знаходиться у АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу 14/100 часток комплексу нерухомого майна, що знаходиться у АДРЕСА_1, посвідченого приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Паньків Г.О. за р.н. 624, яке складається із будівлі побутових приміщень сушильного господарства загальною площею 214,0 кв.м., позначеної на плані літерою «К-2», будівлі сушильного господарства загальною площею 344,1 кв.м., позначеної на плані літерою «Л-2», будівлі навісу, загальною площею 240,4 кв.м., позначеної на плані літерою «М-1», будівлі їдальні загальною площею 175,0 кв.м., позначеної на плані літерою «В-1», та договору купівлі-продажу 21/100 часток комплексу нерухомого майна, що знаходиться у АДРЕСА_1, посвідченого Паньків Г.О.., приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу за р.н. 616, яке складається із будівлі складу готової продукції загальною площею 482,6 кв.м., позначеної на плані літерою «3-1», будівлі ангарного складу загальною площею 951,5 кв.м., позначеної на плані літерою «Н-1». Дані договори укладені 21 травня 2015 року На вказане майно йому вказаним вище приватним нотаріусом Паньків Г.О. видано Свідоцтва від 21 травня 2015 року за р.н. 620, 628..

На час розгляду спору судом ідеальні долі між сторонами не були змінені.

В силу положень ст.ст.21, 24, 41 Конституції України, ст.ст.319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Частиною 1 ст. 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Разом з тим, згідно з ч. 4 ст. 10, пунктами 1 та 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, зобов'язаний роз'яснити особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, сприяти здійсненню їхніх прав, а також уточнити позовні вимоги та вирішити питання про склад осіб, які братимуть участь у справі згідно з процедурою, передбаченою ст. 33 ЦПК України.

Так, матеріалами справи стверджується, що суд першої інстанції не сприяв особам, які беруть участь у справі, здійсненню їхніх прав, не уточнив позовні вимоги та не вирішив питання про склад осіб, які братимуть участь у справі згідно з процедурою, передбаченою ст.33 ЦПК України.

Крім того, не дав оцінку доказам, що оскаржуваним рішенням було в натурі поділено майновий комплекс, що знаходиться у м. Борислав, Львівської області за адресою:АДРЕСА_1, який належав ЗАТ «Діброва». Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.09.2003 року виданого виконавчим комітетом Бориславської міської ради, комплекс за адресою АДРЕСА_1 належить ЗАТ «Діброва» на праві колективної власності та складається з ряду об'єктів, серед яких є будівля котельні 1-Е, 240, 8 кв.м., власником якої є апелянт ОСОБА_7, та не вирішив питання про залучення останнього як співвідповідача.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом порушено норми процесуального права, які є безумовною підставою для скасування рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Оскільки підставою для скасування рішення є порушення норм процесуального права, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст. ст. 309, 313, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 23 червня 2016 року - скасувати та ухвалити нове, яким у позовних вимогах ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про реальний розподіл нерухомого майна - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : О.М. Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

Н.Л. Шумська