Справа № 128/3844/16-ц Провадження № 22-ц/772/3862/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 39Доповідач Зайцев А. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Зайцева А.Ю.,

суддів: Панасюка О.С., Шемети Т.М.,

при секретарі: Топольській В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 22.11.2016 року за матеріалами позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 11.11.2016 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків поданої заяви.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 22.11.2016 року позовну заяву ОСОБА_2 визнано неподаною та повернуто з підстав, передбачених ч.2 ст.121 ЦПК України.

Не погоджуючись із ухвалою суду, представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

За змістом ст.311 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Визнаючи позовну заяву ОСОБА_2 неподаною, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не виконала вимог ухвали суду від 11.11.2016 року про залишення позовної заяви без руху, а саме не оформила позовну заяву відповідно до вимог Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна, адже до нього суд дійшов з порушенням норм процесуального права.

Як убачається із ухвали місцевого суду від 11.11.2016 року про залишення позовної заяви без руху, суд першої інстанції в ухвалі не зазначив, яким саме положенням Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах не відповідає позовна заява ОСОБА_2, що свідчить про порушення судом першої інстанції положень ст.210 ЦПК України.

Пленум Верховного Суду України у розясненнях, викладених у п.7 постанови від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» звертає увагу судів на те, що позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам ст.119 ЦПК України.

Якщо заява не відповідає вимогам ст.ст.119, 120 ЦПК України або не сплачено судовий збір, суддя відповідно до вимог ст.121 ЦПК постановляє ухвалу, в якій повинні бути зазначені конкретні підстави залишення заяви без руху, в тому числі й розмір несплачених судових витрат, і надає строк для усунення недоліків, тривалість якого визначається в кожному конкретному випадку з урахуванням характеру недоліків, реальної можливості отримання копії ухвали, яка повинна бути надіслана заявнику негайно, та їх виправлення.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Як слідує із позовної заяви, ОСОБА_2 зазначає про те, що відповідач по справі проживає у Російській Федерації, з огляду на що судова колегія вважає за необхідне зазначити про наступне.

Відповідно до ст.7 ЦПК України мова цивільного судочинства визначається ст.14 Закону України «Про засади державної мовної політики».

Судочинство в Україні у цивільних, господарських, адміністративних і кримінальних справах здійснюється державною мовою. Сторони, які беруть участь у справі, подають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою. Особам, що беруть участь у розгляді справи в суді, забезпечується право вчиняти усні процесуальні дії (робити заяви, давати показання і пояснення, заявляти клопотання і скарги, ставити запитання тощо) рідною мовою або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись послугами перекладача у встановленому процесуальним законодавством порядку (ч. ч. 1, 3, 4 ст. 14 Закону України «Про засади державної мовної політики»).

Отже, з огляду на викладене та враховуючи наведені положення Закону, у разі проживання (місця знаходження) відповідача за межами України (в іншій державі) у позивача не виникає обов'язок подавати позовну заяву та документи для відповідача з перекладом іноземною мовою, якою володіє відповідач, суд першої інстанції на порушення вимог ст. 210 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув.

Відповідно до ч.1 ст.80 Закону України «Про міжнародне приватне право» у разі якщо при розгляді справи з іноземним елементом у суду виникне необхідність у врученні документів або отриманні доказів, у проведенні окремих процесуальних дій за кордоном, суд може направити відповідне доручення компетентному органу іноземної держави в порядку, встановленому процесуальним законом України або міжнародним договором України.

За правилами ст.415 ЦПК України у разі якщо в процесі розгляду справи суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, суд України може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Доручення суду України надсилається у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено, - Міністерству юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами.

Згідно з ч.3 ст.416 ЦПК України судове доручення про надання правової допомоги оформлюється українською мовою. До судового доручення додається засвідчений переклад офіційною мовою відповідної держави, якщо інше не встановлено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до п.1 ст.10 Конвенції «Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах» від 22.01.1993 року, ратифікованої в Україні 10.11.1994 року (далі - Конвенція), запитувана установа юстиції здійснює вручення документів відповідно до порядку, що діє в її державі, якщо документи, що вручаються, написані на її мові або російською мовою або забезпечені завіреним перекладом на ці мови. В іншому випадку вона передає документи одержувачеві, якщо він згодний добровільно їх прийняти.

Згідно зі ст.17 Конвенції у відношеннях один з одним при виконанні цієї Конвенції установи юстиції Договірних Сторін користуються державними мовами Договірних Сторін або російською мовою.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції може під час проведення попереднього судового засідання вирішити питання про звернення відповідно до положень ст.415 ЦПК України до компетентного органу іноземної держави із судовим дорученням про надання правової допомоги, зокрема: про вручення відповідачу копії позовної заяви з додатками, повідомлення його про слухання справи, тощо, а тому висновок суду про невідповідність позовної заяви вимогам Конвенції є помилковими, адже положення Конвенції на покладають на позивача обовязку надавати копію позовної заяви та доданих до неї документів з перекладом іноземною мовою, якою володіє відповідач.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Виходячи з наведеного, оскільки ухвала постановлена з порушенням вимог процесуального права, тому підлягає скасуванню, а матеріали справи направленню в суд першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі.

Доводи апеляційної скарги про направлення справи до суд першої інстанції для продовження розгляду не можуть бути задоволенні, оскільки провадження у справі судом першої інстанції не відкривалося і розгляд справи не відбувався, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а матеріали позовної заяви підлягають направленню до суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 311-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 22.11.2016 року за матеріалами позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування скасувати, а матеріали справи направити до суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_5

Судді: /підпис/ ОСОБА_6

/підпис/ ОСОБА_7

Згідно з оригіналом.

Суддя: