Апеляційний суд міста Києва

Справа № 22-ц/796/1988/2016 Головуючий у 1-й інстанції Кицюк В.С.
Доповідач - Кабанченко О.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Кабанченко О.А.

суддів Желепи О.В.,

Рубан С.М.

при секретарі Перетятько А.К.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Міністерства оборони України Субботіна Олександра Миколайовича на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 2 листопада 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 2 листопада 2015 року задоволено позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про стягнення заборгованості.

Стягнуто з Міністерства оборони України: на користь ОСОБА_1 заборгованість в сумі 6 578,56 грн., в дохід держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі представник Міністерства оборони України просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального та процесуального права. Зазначає, що спірні правовідносини не відносяться до договірних і застосування судом першої інстанції ст.. 625 ЦК України є помилковим.

У судове засідання апеляційного суду сторони не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 21 травня 2014 року було частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до МО України:

визнано протиправними дії Міністерства оборони України щодо виплати позивачу в меншому розмірі одноразової грошової допомоги в порушення вимог Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»,

зобов`язано Міністерство оборони України перерахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в зв`язку із настанням інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби в розмірі 54-місячного грошового забезпечення, передбаченого ч.2 ст.9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з урахуванням виплачених сум (а.с.16-17)

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2014 року вказану постанову районного суду змінено та зобов`язано Міністерство оборони України перерахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу в зв`язку із настанням інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби в розмірі 54-місячного грошового забезпечення, передбаченого ч.2 ст.9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», на день встановлення інвалідності, з урахуванням виплачених сум (а.с. 18-21)

З довідки ТВО військового комісара Київського міського військового комісаріату встановлено, що на виконання зазначених рішень адміністративних судів позивачу призначено одноразову грошову допомогу в розмірі 54-місячного грошового забезпечення, визначеного на день встановлення інвалідності в сумі 124 564,50 грн. замість 3 365,28 грн. та вказано необхідність здійснити доплату допомоги, з урахуванням раніше виплаченої суми за державним обов`язковим особистим страхуванням 825,00 грн. та одноразової грошової допомоги, в сумі 120 374,22 грн.

Вказана грошова сума перерахована на пенсійний рахунок позивача через ВАТ «Ощадбанк» двома платежами: 29 вересня 2014 року 60 374,22 грн. та 21 жовтня 2014 року 60 000,00 грн. (а.с.54, 64- 65).

У травні 2015 року позивач звернувся до суду із даним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилався на судове рішення, на підставі якого у відповідача виникло зобов`язання виплатити позивачу одноразову грошову допомогу в сумі 120 374,22 грн., і яке було виконане відповідачем частинами 29 вересня 2014 року (60 374,22 грн.) та 21 жовтня 2014 року (60 000 грн.) та із запізненням. З урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просив ухвалити рішення, яким на підставі ст. 625 ЦК України стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 2 247,85 грн., які є інфляційними втратами від суми боргу 60 374,22 грн. за період з 10 серпня по 28 вересня 2014 року, та 248,1 грн. - 3% річних від цієї простроченої суми боргу за цей же період, а також за період з 10 серпня по 20 жовтня 2014 року З 727,53 грн. інфляційні втрати та 355,07 грн., які є 3% річних від простроченої суми 60 000 грн.

Відповідач позов не визнав, його представник посилався на те, що рішенням адміністративного суду не було стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти, а лише зобов`язано відповідача виплатити їх, отже між сторонами на підставі такого рішення не виникли грошові зобов`язання, за несвоєчасне виконання яких передбачено відповідальність ст. 625 ЦК України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, вважає, що він не відповідає обставинам справи та вимогам закону, та, враховуючи правову позицію Верховного Суду України, висловлену в справі №6-2759цс15 20 січня 2015 року та положень ст. 360-7 ч. 1 ЦПК України, виходить з такого.

Відповідно до ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання та поширює свою дію на всі види зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Частиною 2 ст.625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При розгляді справ про передбачену ст. 625 ч. 2 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов`язання слід з`ясувати: чи існує грошове зобов`язання між сторонами, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов`язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Передбачена ст. 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованість по заробітній платі, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

У даній справі спір виник у зв`язку з тривалим, на думку позивача, невиконанням судового рішення про зобов`язання МО України перерахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу відповідно до положень Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, регулюються Законом України «Про виконавче провадження», до них не можуть застосовуватись норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України).

Судова колегія також вважає, що судом першої інстанції при вирішенні даного спору невірно враховано правову позицію Верховного Суду України, висловлену в постанові від 01 жовтня 2014 року (а.с. 32-34), оскільки зі змісту вказаної постанови вбачається, що Верховним Судом України переглядалась справа, у якій підставою виникнення зобов`язань сторін було спричинення майнової та моральної шкоди, і така підстава виникнення цивільних прав і обов`язків передбачена ст. 11 ч. 1 п. 3 ЦК України, отже правовідносини сторін не є аналогічними правовідносинам, що виникли в даній справі.

З огляду на наведене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника Міністерства оборони України Субботіна Олександра Миколайовича задовольнити.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 2 листопада 2015 року скасувати.

Ухвалити в справі нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: