Справа № 658/1654/16-ц
(провадження № 2/658/776/16)
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2016 року Каховський міськрайонний суд Херсонської області в складі

головуючого судді Єйбог І.М.,

при секретарі Садовій І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, м. Каховка Херсонської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Каховська міська рада про визнання договору купівлі-продажу недійсним,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою про визнання договору купівлі-продажу недійсниммотивуючи свої вимоги тим, що 11 серпня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири, яка розташована за адресою: м. Каховка Херсонська область, вул. Мелітопольська, 182/71, який посвідчений приватним нотаріусом Каховського районного нотаріального округу Херсонської області.

Посилаючись на ст.ст. 203, 215, 236, 317, 328, 655, 658 ЦК України вважає, що вказаний договір є недійсним. Так, на час укладення спірного договору ОСОБА_4 не був власником нерухомого майна квартири, оскільки договір купівлі-продажу від 19 вересня 1991 року, за яким останній набув права власності на квартиру був визнаний рішенням суду недійсним, тому ОСОБА_4 не будучи власником квартири не міг розпоряджатися нею.

Отже, під час укладення оспорюваного правочину не було додержано вимог ст.ст. 317, 28, 655, 658 ЦК України, що слугує підставою для визнання його недійсним на підставі п. 1 ч.1 ст. 203, ст. 215 ЦК України.

Оскільки позивачі постійно були зареєстровані та проживали у вказаній квартирі, тому вважають, що мають право на приватизацію нерухомого майна, проте через його продаж іншій особі позбавлені такого права.

За вказаних обставин просив суд визнати договір купівлі-продажу квартири за адресою: м. Каховка Херсонська область, вул. Мелітопольська, 182/71, а також судові витрати покласти на відповідача.

В судове засідання позивач не зявився надав заяву про розгляд справи за її відсутністю, відповідно до змісту якої на задоволенні позовних вимог наполягала, з підстав викладених в позові.

Відповідач в судове засідання не зявися надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, відповідно до змісту якої позов не визнав.

Представник третьої особа Каховської міської ради Херсонської області в судове засідання не зявився надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, відповідно до змісту якої проти задоволення позову не заперечував.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути відшкодування збитків або інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 11 серпня 2014 року між ОСОБА_3, як покупцем та, ОСОБА_4 як продавцем, було укладено договір про купівлі-продажу квартири, за адресою: м. Каховка вул. Мелітопольська, № 182/71, що перебуває у власності продавця на підставі Свідоцтва про право власності від 08 серпня 2014 pоку, виданого Реєстраційною службою Каховського міськрайонного управління юстиції Херсонської області (а.с. 11).

Укладаючи спірний договір купівлі-продажу сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, правочин вчинено у письмовій формі та нотаріально посвідчено, в ньому міститься істотні умови як - номер квартири, її місце знаходження, розмір площі, вартість продажу та інше. Договір підписано обома сторонами продавцем і покупцем. При укладанні договору позивач стверджував, що відчужувана квартира на момент підписання цього договору нікому іншому не відчужена; не надана в користування наймачам (орендарям); обтяжень, а також будь-яких прав у третіх осіб щодо квартири немає; під забороною (арештом та у заставі, у податковій заставі не перебуває; щодо квартири відсутні судові спори; внаслідок продажу квартири не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, в тому числі неповнолітніх, малолітніх, непрацездатних дітей та інших осіб, яких продавець зобовязаний утримувати за законом чи договором.

Згідно положень ст.ст. 3, 6, 627 ЦК України цивільним законодавством гарантується свобода укладання договору, відповідно до якої сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 13 січня 2014 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, Каховської міської ради Херсонської області про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна задоволено. Визнано договір купівлі-продажу квартири № 71, розташованої в житловому будинку № 182 по вул. Мелітопольській в м. Каховці Херсонської області, посвідчений державним нотаріусом Каховської міської державної нотаріальної контори 19 вересня 1991 року за реєстровим № 2200, укладений між Каховською міською радою народних депутатів та ОСОБА_4 недійсним (а.с. 16 17).

18 жовтня 2014 року помер ОСОБА_4, про що складено відповідний актовий запис № 206 (а.с. 30).

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1, 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.09 року № 9 відповідно до статей 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину».

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину».

Згідно виданої КП «Наш дм» довідки від 24 листопада 2010 року ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 25).

Відповідно до складеного акту комісії КП «Наш дім» від 22 жовтня 2010 року ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, проте не мешкає з 1995 року, у звязку з мешканням за іншою адресою м. Каховка, вул. Пушкіна, 103-10. Вказаний факт засвідчений підписами сусідів.

Як вбачається з виданої КП «ККК» довідки від 19 серпня 2014 року ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, азом з нею зареєстровані: батько ОСОБА_4, брат ОСОБА_1 (а.с. 26).

Згідно відомостей про реєстрацію місця проживання, що містяться в паспорті громадянина України ОСОБА_1, остання знята з реєстрації місця проживання з 26 липня 2014 року та зареєстрована того ж дня за адресою: м. Каховка, вул. К.Лібкнехта, № 3/50.

Як вбачається з відомостей про реєстрацію місця проживання, що містяться в паспорті громадянина України ОСОБА_1, останній зареєстрований за місцем проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4 з 26 липня 2014 року.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Згідно до ст. 2 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» до обєктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Згідно зі ст.ст. 58, 59 ЦПК України, докази повинні бути належними та допустимими. При цьому, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами. Які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи позивача про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_1 постійно проживали у спірній квартирі до 13 січня 2014 року суд не приймає, оскільки надані докази в підтвердження зазначеного факту не можуть слугувати підтвердженням саме постійного проживання, а лише свідчать про реєстрацію місця проживання вказаних осіб, на що вказує також досліджений під час розгляду справи акт виданий КП «Наш дім».

Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку про те, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами обставини того, що спірна квартира є обєктом приватизації державного житлового фонду, ОСОБА_1 та ОСОБА_1 мають право на приватизацію вказаної квартири. Крім того, позивачем не надано суду доказів в підтвердження виконання рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 13 січня 2014 року.

Також, в обґрунтування викладених обставин щодо неможливості реалізувати своє права на приватизацію позивачем не надано, а матеріали справи не містять доказів щодо звернення ОСОБА_1, ОСОБА_1 до уповноваженого органу з приватизації на час фактичного проживання у спірній квартирі із заявою щодо реалізації свого права на приватизацію та наявності перешкод у такому.

Таким чином, суд вважає, що в обґрунтування позовних вимог позивачем відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України не доведено наявності підстав, визначених ст. 215 ЦК України, для визнання оспорюваного договору недійсним.

Відтак, позовні вимоги про визнання правочину недійсним підлягають залишенню без задоволення.

Керуючись ст. 124 Конституції України,

ст.ст. 3, 6, 11 16, 203, 215, 627 ЦК України,

ст.ст. 1, 3 11, 57 61, 212 215, 223 ЦПК України,

вирішив:

В задоволені позову ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Каховська міська рада про визнання договору купівлі-продажу недійснимвідмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Херсонської області через Каховський міськрайонний суд Херсонської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.М. Єйбог