АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №759/7506/15-ц
№ апеляційного провадження:22-796-3176/16
Головуючий у суді першої інстанції: Борденюк В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А.

Суддів - Кравець В.А., Шиманського В.Й.

при секретарі - Крічфалуши С.С.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Гринь Костянтина Андрійовича - представника ПАТ КБ «Приватбанк» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року в справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення кредитної заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за договором кредиту у розмірі 1 719,95 євро, що за курсом НБУ станом на 04.03.2015 року становило 45 647,47 грн.

У решті позову публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості відмовлено.

Позов до ОСОБА_5, ОСОБА_6 залишено без задоволення.

Визнано договори поруки №К2НСАК01191132/1 від 07.09.2007 року, № К2НСАК01191132/2 від 07.09.2007 року припиненими.

Вирішене питання щодо розподілу судових витрат.

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу на рішення суду, в якій просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі, вважаючи, що судом порушені норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з'явився, хоча був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином., про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе слухати справу у відсутність особи, яка не з'явилася.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що у травні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про солідарне стягнення кредитної заборгованості, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що 07.09.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № К2НСАК01191132 від 07.09.2007 року, за яким відповідачеві надано кредит у розмірі 8605,25 Євро зі строком повернення 06.09.2012 року.

Внаслідок неналежного виконання позичальником своїх обов'язків щодо повернення боргу, у відповідача утворилась заборгованість, загальний розмір якої становить 14 420,27 євро.

У забезпечення належного виконання умов кредитного договору, з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 7 вересня 2012 року було укладено договори поруки № К2НСАК01191132/1 та № К2НСАК01191132/2 відповідно, за якими відповідачі зобов'язались забезпечити виконання ОСОБА_4 своїх зобов'язань з повернення кредиту.

Просив позов задовольнити.

Судом встановлено, що 7 вересня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № К2НСАК01191132 від 07.09.2007 року, за яким ОСОБА_4 отримав кредитні кошти у розмірі 8605,25 Євро, зі сплатою 9 % відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 06.09.2012 року.

7 вересня 2007 року, з метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_4, між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5 був укладений договір поруки № К2НСАК01191132/1, за яким відповідачка зобов'язується перед кредитором відповідати за виконання ОСОБА_4 усіх його зобов'язань перед ПАТ КБ «Приватбанк» за вказаним кредитним договором.

7 вересня 2007 року, з метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_4, між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6 був укладений договір поруки №К2НСАК01191132/2, за яким поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за виконання ОСОБА_4 усіх його зобов'язань перед ПАТ КБ «Приватбанк» за вказаним кредитним договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на /мовах, встановлених договором.

Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно зляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Як встановлено судом, ОСОБА_4 умови договору кредиту належним чином не виконувались, у зв'язку із чим утворилась заборгованість, яка складається із 4 200,10 євро боргу за кредитом, 2 812,62 євро боргу за відсотками, 167,94 євро заборгованості по комісіям і 7239,61 євро пені.

У процесі розгляду даної справи, представником відповідача було подано заяву про застосування строку позовної давності, при цьому представник відповідача зазначав, що кінцевий термін погашення заборгованості спливав 6 вересня 2012 року; відтак, враховуючи те, що даний позов було подано до суду 12 травня 2015 року, вважав, що банк пропустив загальний трирічний строк позовної давності звернення із позовом.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 зобов'язався перед банком повернути суму кредиту з процентами до 6 вересня 2012 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів.

Отже, разом із установленням строку дії кредитного договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою стаття 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідно до частини 1 статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України).

Частиною 5 статті 261 ЦК України встановлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком «конання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи вимоги позивача та стягуючи з ОСОБА_4 в рахунок погашення заборгованості за кредитом 1 719,95 євро, що за курсом НБУ станом на 04.03.2015 року, становило 45 647,47 грн., виходив з того, що повернення кредиту та інших визначених договором платежів мало бути здійсненне до 06.09.2012 року, позов подано до суду лише 12.05.2015 року, а тому прострочені чергові платежі за кредитом, відсотками за користування кредитом і комісіями, що виникли включно до травня 2012 року, є такими, що нараховані поза межами строку позовної давності.

Відтак, до кожного із цих обов'язкових періодичних щомісячних платежів за кредитом, відсотками за користування кредитом та комісіями судом застосовано строки позовної давності.

Як вбачається з правової позиції Верховного Суду України, яка висловлена у справі № 6-1085цс15, перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

Як вбачається з розрахунку заборгованості і виписки з особового рахунку, останній платіж за кредитним договором здійснено відповідачем 28 лютого 2011 року.

Визначаючи суму заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_4, суд виходив з наданих розрахунків заборгованості та умов кредитного договору, з яких вбачається, що загальний борг за кредитом, який підлягає стягненню із застосуванням строку позовної давності, складає 650 євро, загальний розмір відсотків (2,09%) за користування кредитом, у період з 12.05.2012 року по 04.03.2015 року складає 436,27 евро, сума комісії за період з 12.05.2012 року по 04.03.2015 року становить 37,32 євро, пеня становить 596,36 євро.

Визначаючи розмір пені, суд першої інстанції правильно виходив з того, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (ст. 256 ЦК України)

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до поручителів та визнаючи договори поруки припиненими, суд першої інстанції виходив з того, що договорами поруки №К2НСАК01191132/1 і № К2НСАК01191132/2 від 07.09.2007 року не визначено строку дії поруки, а тому, моментом початку перебігу 6-місячного строку для пред'явлення вимоги до поручителів є строк виконання основного зобов'язання, який сторони кредитного договору визначили 6 вересня 2012 року .

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку виконання основного зобов'язання, в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється.

Оскільки позивач звернувся до суду з позовом лише 12 травня 2015 року, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що порука припинилась.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що позивачем не пропущено строк позовної давності, судом не враховано, що строк кредитного договору встановлено сторонами до 6 вересня 2012 року, а з позовом банк звернувся 12 травня 2015 року, тобто, в межах трирічного строку, оскільки ці доводи спростовуються матеріалами справи.

Так, суд, частково задовольняючи вимоги позивача, стягнув суми боргу з урахуванням усіх обставин справи, що сторонами при укладанні кредитного договору визначено порядок погашення боргу частинами (щомісячними платежами), при цьому, правильно визначився з правовідносинами, які склались між сторонами, та врахував правові позиції Верховного Суду України.

Також колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що судом першої інстанції помилково визнано договори поруки, укладені з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 припиненими, оскільки ці доводи не ґрунтуються на законі, судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, вірно застосовано положення ч. 4 ст. 559 ЦК України щодо припинення договорів поруки.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду також не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норми матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Гринь Костянтина Андрійовича - представника ПАТ КБ «Приватбанк» відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді