Провадження № 2/761/5470/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2016 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Романчук К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м.Києві про стягнення грошової компенсації вартості санаторно-курортного лікування,

ВСТАНОВИВ:

10.05.2016 року на адресу суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м.Києві про стягнення грошової компенсації вартості санаторно-курортного лікування у сумі 14100,00 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він має статус інваліда війни 3-ої групи з 1994 року та відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на пільги, зокрема, на безоплатне позачергове щорічне забезпечення санаторно-курортним лікуванням з компенсацією вартості проїзду до санаторно-курортного закладу і назад. Разом з тим, позивач зазначає, що йому не було виплачено грошової компенсації замість санаторно-курортної путівки та вартості самостійного санаторно-курортного лікування за період 2012-2014 років у сумі 6900,00 грн. та за період 2014-2016 років у сумі 7200,00 грн., а всього 14100,00 грн., у зв'язку з цим позивач звернувся до суду з даним позовом

Позивач у судове засідання не з'явився, свого представника до суду не направив, про час і місце судового розгляду повідомлялась належним чином у встановленому законом порядку, однак через канцелярію суду подав заяву, у якій просив суд розглянути справу за його відсутності, проти проведення заочного розгляду справи не заперечив.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, причини неявки суду повідомлено не було.

Враховуючи, що позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, при цьому, належним чином повідомлений представник відповідача у судове засідання не з'явився, а тому відповідно до ч.1 ст. 224 та ст. 225 ЦПК України, суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що позивач має статус інваліда війни 3-ої групи та відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на пільги, зокрема, на безоплатне позачергове щорічне забезпечення санаторно-курортним лікуванням з компенсацією вартості проїзду до санаторно-курортного закладу і назад.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» інвалідам війни та прирівняним до них особам надаються пільги, зокрема безоплатне позачергове щорічне забезпечення санаторно-курортним лікуванням.

Порядок надання путівок, розмір та порядок виплати компенсації визначається Кабінетом Міністрів України.

За бажанням інвалідів замість путівки на санаторно-курортне лікування вони можуть один раз на два роки одержувати грошову компенсацію: інваліди війни I - II груп - у розмірі середньої вартості путівки, інваліди війни III групи - у розмірі 75 процентів середньої вартості путівки. Грошова компенсація надається незалежно від наявності медичного висновку про необхідність санаторно-курортного лікування або медичних протипоказань.

Відповідно до п.2 Порядку виплати грошової компенсації вартості санаторно-курортного лікування деяким категоріям громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2004 року № 785 грошова компенсація виплачується інвалідам війни за місцем їх обліку один раз на два роки з дня звернення із заявою про виділення путівки або виплату грошової компенсації за бажанням, якщо ці особи протягом двох років не одержували безоплатних санаторно-курортних путівок, незалежно від наявності медичного висновку про необхідність санаторно-курортного лікування або медичних протипоказань.

Судом встановлено, що позивачу було виплачено грошову компенсацію замість санаторно-курортної путівки у розмірі в межах обсягу бюджетних коштів за період 2012-2014 років.

Однак, позивач вважає, що Головним управлінням Національної поліції у м.Києві не виплатило грошової компенсації замість санаторно-курортної путівки та вартості самостійного санаторно-курортного лікування за період 2012-2014 років у сумі 6900,00 грн. та за період 2014-2016 років у сумі 7200,00 грн.

При цьому, Головне управління Національної поліції у м.Києві як орган державної влади, відповідно до ст. 19 Конституції України, зобов'язане діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до п.7 Порядку виплати грошової компенсації вартості санаторно-куротного лікування деяким категоріям громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2004 року № 785, п.4 Порядку виплати деяким категоріям інвалідів грошової компенсації замість санаторно-курортної путівки та вартості самостійного санаторно-куротного лікування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2007 року № 150, наказами Міністерства соціальної політики України від 22.02.2012 року № 97, від 28.03.2013 року № 155, від 08.04.2014 року № 203, від 13.03.2015 року № 279 та від 09.03.2016 року № 226, установлено середню - вартість санаторно-курортної путівки для виплати грошової компенсації замість санаторно-курортної путівки та вартості самостійного санаторно-куротного лікування в межах обсягу бюджетних коштів, виділених у відповідному році, а саме:

- відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2012 рік», у сумі 320 гривень;

- відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2013 рік», у сумі 340 гривень;

- відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік», у сумі 360 гривень;

- відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік», у сумі 360 гривень;

- відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік», у сумі 400 гривень.

Тобто, середня вартість санаторно-курортної путівки для виплати грошової компенсації замість санаторно-курортної путівки та вартості самостійного санаторно-куротного лікування встановлюється виключно в межах обсягу бюджетних коштів на кожний рік окремо.

Враховуючи, що позивачу було виплачено грошову компенсацію замість санаторно-курортної путівки у розмірі передбаченому законом, в межах обсягу бюджетних коштів, при цьому, порядок виплати та середня вартість санаторно-курортного лікування не можуть бути змінені або перевищувати вартості, встановленої законом, а тому суд вважає, що позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м.Києві про стягнення грошової компенсації вартості санаторно-курортного лікування, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 212-215, 218, 223-225, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до Головного управління Національної поліції у м.Києві про стягнення грошової компенсації вартості санаторно-курортного лікування.

Рішення може бути переглянуте судом за заявою відповідача поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення, а також рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після перегляду справи апеляційним судом, або після закінчення строків для подання апеляційної скарги та заяви про перегляд заочного рішення.

Суддя: