АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 760/9417/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/885/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Усатова І.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2016 року колегія суддів судової палати по розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі
головуючого: судді Білич І.М
суддів Болотова Є.В., Поліщук Н.В.
при секретарі Горбачовій І.В.
розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою

представника Міністерства оборони України Полтєва Євгенія Олексійовича на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2015 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції за час прострочення виплати та 3 % річних.
в с т а н о в и л а :

Позивач звертаючись в травні 2015 року з позовом до Міністерства оборони України ставив питання про стягнення з відповідача суму встановленого індексу інфляції за час прострочення виконання рішення з 01.12.2013 року по 18.06.2014 року включно, в розмірі 19308,27 гривень та 3% річних від простроченої суми з 01.12.2013 року по 18.06.2014 року включно у розмірі 2617,74 гривень. Свої вимоги мотивував тим, що він був звільнений з військової служби у Збройних Силах України йому встановлена 2 група інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням військової служби. Між тим, відповідачем лише 19 червня 2014 року була виплачена одноразова грошова допомога у розмірі 159 246 гривень відповідно до постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 10.10.2013 року. Якою адміністративний позов позивача було задоволено частково, визнано неправомірними дії Міністерства оборони України щодо не призначення позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 54-місячного грошового забезпечення відповідно до Постанови КМ України від 28 травня 2008 року №499 та зобов`язано Міністерство оборони України здійснити перерахунок та виплату позивачу одноразову грошову допомогу в разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби у розмірі 54 місячного грошового забезпечення, виходячи зі складу грошового забезпечення, визначеного ч. 2 ст. 9 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на день встановлення інвалідності, за вирахуванням проведеної виплати.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2015 року позов було задоволено.
Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 індекс інфляції за час прострочення виплати у сумі 19308, 27 гривень, 3% річних у сумі 2617,74 гривень.
Додатковим рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 9 листопада 2015 року було вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду представник відповідача подав апеляційну скаргу. Де ставив питання про його скасування та постановлення нового про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. Вказуючи при цьому, що судом першої інстанції були порушені норми матеріального та процесуального права.
Зазначаючи, що адміністративним судом вирішено спір між позивачем та відповідачем у сфері публічних правовідносин. При цьому, факт виконання судового рішення, прийнятого за результатами розгляду публічно-правового спору, не може бути доказом виникнення цивільно-правових відносин між сторонами у даній справі. Так як ч. І ст. 1 ЦК України регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Отже, спірні правовідносини не відносяться до цивільних і застосування судом першої інстанції ст. 625 ЦК України є помилковим.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав подану апеляційну скаргу, просив суд її задовольнити.
Позивач про день і час розгляду справи повідомлений належним чином повторно не з`явився у судове засідання, поважність причин неявки не повідомив. (а.с. 83, 114).
Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача в силу вимог ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з`явилися у судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом при розгляді справи було встановлено, що відповідно до постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 10.10.2013 року, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано неправомірними дії Міністерства оборони України щодо не призначення позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 54-місячного грошового забезпечення відповідно до Постанови КМ України від 28 травня 2008 року №499 та зобов`язано Міністерство оборони України здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби у розмірі 54 місячного грошового забезпечення, виходячи зі складу грошового забезпечення, визначеного ч. 2 ст. 9 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на день встановлення інвалідності, за вирахуванням проведеної виплати. Постанова набрала законної сили.
Згідно наказу № 111 від 19.06.2014 року «Про виплату грошової допомоги» прийнято рішення щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з набуттям законної сили постанови суду, в тому числі і ОСОБА_2 в сумі 159 246 гривень.
Відповідно до довідки військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 № 5110 від 03.06.2015 року вбачається, що на виконання постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 10.10.2013 року позивачу призначено одноразову грошову допомогу в розмірі 54-місячного грошового забезпечення, визначеного на день встановлення інвалідності в сумі 205 173 гривень замість 45927 гривень вказано здійснити виплату різниці в сумі 159 246 гривень. Також, зазначено, що дана сума перерахована на банківський рахунок позивача 19.06.2014 року.

Суд першої інстанції задовольняючи позов виходив з того, що за правилами ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Відповідно до вимог ст. 124 Конституції України та ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили є обов`язковими для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, За судовим рішеннямпідприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб, громадян і підлягають виконанню на всій території України.
Згідно постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 10.10.2013 року, яка набрала законної сили, у відповідача перед позивачем виникло грошове зобов`язання по сплаті одноразової грошової допомоги. У свою чергу, таке зобов`язання зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобов`язанням. У відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення яким, суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам оскаржуване рішення не відповідає.

Відповідно до статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.
Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання та поширює свою дію на всі види зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.
Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов`язання слід з`ясувати: чи існує зобов`язання між сторонами, чи це зобов`язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов`язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.
Передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

Як вбачається із матеріалів справи, спір виник у зв`язку з тривалим, на думку позивача, невиконанням рішення суду про зобов`язання Міністерства Оборони України перерахувати та виплатити одноразову грошову допомогу відповідно до ст. ст. 9, 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження». А відтак до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року в справі 6-2759 цс 15, та згідно зі ст. 360 - 7 ЦПК України є обов`язковою для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду як таке що постановлено з порушенням норм діючого законодавства, підлягає скасуванню з постановленням нового за правилами ст. 309 ЦПК України про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог з підстав зазначених вище.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 309, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника Міністерства оборони України Полтєва Євгенія Олексійовича задовольнити.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2015 року скасувати та постановити нове за яким,

ОСОБА_1 відмовити у задоволенні заявлених позовних до Міністерства оборони України про стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції за час прострочення виплати та 3 % річних.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення. Може бути оскаржено у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: