У Х В А Л А

18 січня 2016 року суддя Словянського міськрайонного суду Донецької області Чернишов Ю.В. , розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ДП «Артемвугілля» заборгованості нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 42 638,67 грн., -

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з ДП «Артемвугілля» заборгованості нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 42638,67 грн.

Вивчивши заяву про видачу судового наказу, з урахуванням доданих до неї документів, вважаю, що необхідно відмовити у прийнятті заяви про видачу судового наказу враховуючи наступне.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року „Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження" орієнтує суди, що наявність спору про право (пункт 2 частини третьої статті 100 ЦПК), яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб'єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб'єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов'язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності.

Також, згідно п. 12 вищезазначеного Пленуму, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати, до заяви має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо. Не допускається розгляд вимог про стягнення заробітної плати у разі наявності спору щодо розміру заборгованості чи права на її отримання. При цьому частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України визначено, що працівник має право звернутися до суду з вимогою про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Так наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №841 від 25.11.2014року було зобовязано припинити виробничу та фінансово господарську діяльність державних підприємств, установ, організацій та обєднань , що належать до сфери управління Міненерговугілля та господарських товариств, щодо яких Міненерговугілля здійснює управління корпоративними правами держави, які знаходяться у зоні здійснення антитерористичної операції, згідно з додатком. У переліку підприємств, згідно додатку до наказу, значиться ДП «Артемвугілля».

Як зазначає у своїй заяві ОСОБА_1, боржник ДП «Артемвугілля» зареєстроване за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Але, заявником надано до заяви Довідку структурного підрозділу «Шахта імені ОСОБА_2» ДП «Артемвугілля» № 1/0-765 від 19.11.2015 року м. Горлівки Донецької області про нараховану заробітну плату ОСОБА_1, яке не є юридичною особою, а не довідку самої юридичної особи до якої звертається з вимогами, тому надана довідка не є належно оформленим документом у підтвердження розміру заборгованості чи права на її отримання.

Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України, суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі якщо із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

Враховую вищевикладені обставини, можливо зробити висновок про існування спору про право.

Таким чином заявник в даній заяві, заявляє вимогу з якої вбачається спір про право.

З урахуванням наведеного у прийнятті заяви про видачу судового наказу слід відмовити.

На підставі зазначеного та керуючись ч. 3 ст. 100, ч.2 ст. 101 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у прийнятті заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ДП «Артемвугілля» заборгованості нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 42 638,67 грн.

Роз'яснити заявнику про його право на звернення до суду з тими самими вимогами у позовному порядку.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_3