Справа № 219/6142/16-ц
Провадження № 2/219/3095/2016
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 грудня 2016 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі:
судді Павленко О.М.,
при секретарі Кудла Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» про визнання дій неправомірними, розірвання кредитного договору та за зустрічним позовом публічного акціонерного товариства «Сбербанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
в с т а н о в и в:
Представник відповідача за основним позовом та представник позивача за зустрічним позовом ПАТ «Сбербанк» в судове засідання не з'явився, просив справу розглядати за його відсутності, надав письмові пояснення, згідно яких заперечує проти позову ОСОБА_1, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 суперечать положенням ЦК України про виникнення та виконання зобов'язань. Зазначає, що з позовної заяви ОСОБА_1 не зрозуміло які істотні порушення допущені сторонами договору, що є підставою для розірвання кредитного договору, з урахуванням того, що кредитний договір укладений на погоджених сторонами умовах. В разі недосягнення сторонами згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінилися, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за наявності одночасно таких умов: в момент укладання договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розрахувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Отже, для розірвання договору у разі істотної зміни обставин необхідно наявність усіх перелічених умов одночасно. Вказує, що позивачем за основним позовом не доведено наявності всіх чотирьох умов, необхідних для розірвання кредитного договору у зв'язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору. Станом на 7.12.2016 року загальна сума заборгованості за кредитом становить 5 572 гр.02 коп., з яких: 3 761 гр. 70 коп. заборгованість за кредитом; 1 810 гр. 32 коп. процентів за користування кредитом. Пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань ОСОБА_1 ПАТ «Сбербанк» не нараховує та не пред'являє її до сплати позичальникові у відповідності до вимог Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Просить відмовити в задоволені позову ОСОБА_1 в повному обсязі. Крім того, звернувся до суду із зустрічним позовом, згідно якого просить стягнути з ОСОБА_1 вказану заборгованість за кредитним договором у розмірі 5 572 гр. 02 коп. та судові витрати, вказуючи, що між сторонами був укладений вказаний кредитний договір, згідно якого ОСОБА_1 були надані кредитні кошти в розмірі 6 000 гр. ОСОБА_3 виконав умови договору та надав відповідачу за зустрічним позовом кредит, однак відповідач свої зобовязання за договором не виконує, в звязку з чим має зазначену заборгованість.
Відповідач ОСОБА_1 за зустрічним позовом позовні вимоги ПАТ «Сбербанк» визнав частково та вказав, що визнає позов в частині стягнення з нього основної суми заборгованості в розмірі 3 761 гр. 70 коп., однак не визнає позовні вимоги банку в частині стягнення з нього процентів за користування кредитом в розмірі 1 810 гр. 32 коп., оскільки вважає, що банк не мав права нараховувати йому проценти за користування кредитом в звязку з проведенням на території Донецької та Луганської областей антитерористичної операції.
Суд, вислухавши пояснення позивача за основним позовом ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, а зустрічні позовні вимоги ПАТ «Сбербанк» підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до п.1.2 кредитного договору тип процентної ставки, що застосовується за кредитним договором фіксована процентна ставка. Розмір процентної ставки за користування кредитом складає 31 % річних. Позичальник зобов'язується сплачувати банку проценти у розмірі, що зазначений в пункті 2.1. цього договору.
Пунктом 6.9 кредитного договору відповідач за зустрічною заявою погодив, що у випадку порушення позичальником своїх зобов'язань, діюча процента ставка за користування кредитом встановлюється в новому розмірі 33% відсотків річних.
Відповідно до п.8.1 кредитного договору позичальник зобов'язується щомісячно «23» числа, яке є розрахунковою датою, кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місцем укладання цього договору, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані банком проценти платежами в сумі не менше 199 гр. 36 коп. відповідно до графіку, з кінцевим терміном повернення кредиту «22» листопада 2017 року.
Пунктом 8.3 кредитного договору передбачено, що банк має право в односторонньому порядку вимагати від позичальника дострокового повернення повної суми заборгованості за договором, а також інші права передбачені законодавством України або цим договором у разі: затримання позичальником щонайменше на один календарний місяць сплату частини кредиту, періодичність сплати якого передбачена цим договором, або процентів нарахованих за користування кредитом; перевищення повною сумою заборгованості за кредитом, суми кредиту, який підлягає поверненню більш як на 10%; несплати клієнтом більше однієї виплати з повернення кредиту та, або процентів, що перевищують 5% від суми кредиту, зазначеної в пункті 1.1 кредитного договору; істотного порушення позичальником будь-яких зобов'язань за цим договором.
Відповідно до ст.ст. 13, 14 ЦК України цивільні права і цивільні обов'язки здійснюються і виконуються особою у межах, установлених договором або актами цивільного законодавства.
Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України).
Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Сторони підписали вказаний договір, ОСОБА_1 отримав кредитні кошти, що свідчить про погодження з його умовами, на момент розгляду справи є дійсним, підписаний сторонами з метою реального настання прав та обовязків.
В судовому засіданні ОСОБА_1 не оспорював наявності укладеного між ним та банком кредитного договору, вказав, що дійсно має перед банком заборгованість. Однак вказує, що в звязку з тим, що під час виконання зобовязань за кредитним договором наприкінці 2013 року у нього виникли труднощі з вини його працедавця ТОВ «БізнесГруп», який зупинив виплату заробітної плати, ці обставини не дали змогу йому в повному обсязі виконати свої зобовязання перед публічним акціонерним товариством «Сбербанк». Вважає ці обставини істотними та такими, що на підставі ст. ст. 651, 652 ЦК України є підставою для розірвання кредитного договору. Просив суд визначити наслідки розірвання договору, виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, пронесених ними у звязку з виконанням цього договору, а саме скасувати проценти за користування кредитом в розмірі 1 810 гр. 32 коп.
Так, згідно ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Відповідно до ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв'язку з виконанням цього договору. Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.
Верховним Судом України у постанові судових палат у цивільних та у господарських справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 р. у справі № 6-75цс13 зроблено правовий висновок, що оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені зазначеною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.
Відповідно до розяснень, які містяться в п. 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів щодо розірвання кредитного договору з посиланням, зокрема, на світову фінансову кризу чи інші суттєві обставини суд має враховувати положення частини другої статті 652 ЦК і виходити з того, що закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених частиною другою цієї статті, при істотній зміні обставин.
Суд зазначає, що «істотна зміна обставин» є оціночною категорією, законодавець у п. 2 ч. 1 ст. 652 ЦК дає визначення цього поняття, зауважуючи на тому, що зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
Вказаний кредитний договір, на думку позивача, має бути розірваний в звязку з тим, що наприкінці 2013 року у нього виникли труднощі з вини його працедавця ТОВ «БізнесГруп», який зупинив виплату заробітної плати, ці обставини вважає істотними. В підтвердження своїх доводів ОСОБА_1 надав копію заочного рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12.02.2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Бізнес-Групп» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за період затримки в розрахунках при звільнення та моральної шкоди, згідно якого на користь ОСОБА_1 з ТОВ «Бізнес-Групп» було стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 92 452 гр. 50 коп. та моральну шкоду в розмірі 1 000 гр.
Разом з тим, суд вважає, що в момент укладання кредитного договору позивач за основним позовом ОСОБА_1 повинен був передбачити негативні явища щодо можливості виконання кредитного договору.
ОСОБА_3 надав позивачу кредитні кошти, чим своєчасно виконав взяті зобов'язання. Спір щодо розрахунку заборгованості або нарахування відсотків не може бути підставою для розірвання договору. Крім того, позивачем за основним позовом не доведений факт одночасного існування всіх чотирьох умов, необхідних для розірвання спірного договору у зв'язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувалися під час укладення договору, передбачених частинами другою та четвертою статті 652 ЦК України.
Згідно роз'яснень, які містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України від 12 червня 2009 року № 5 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду", предмет позову - це те, що конкретно вимагає позивач, підстава позову - чим він обґрунтовує свої вимоги, зміст вимоги - який спосіб захисту свого права він обрав. Оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.
Так, істотними умовами кредитного договору, в тому числі договору споживчого кредиту, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.
Згідно укладеного між сторонами договору такі умови кредитування ним передбачені.
Суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в частині розірвання кредитного договору внаслідок істотної зміни обставин, оскільки банк надавав позивачеві кредит з дотриманням істотних умов укладеного між ними договору, які не свідчать про те, що наявність заборгованості по заробітній платі у позивача ОСОБА_1 може бути розцінена як істотна зміна обставин, що може стати підставою для розірвання кредитного договору.
Відповідно до п. 2.3 кредитного договору у випадку, якщо в період дії цього договору відбудеться погіршення фінансового стану позичальника, а саме зменшення отримуваного позичальником доходу за всіма наявними джерелами більш ніж на 20 % (двадцять процентів) від суми доходів, інформація про які була надана позичальником для оформлення цього договору, позичальник зобовязаний, в строк не пізніше трьох робочих днів після такої втрати повідомити про це банк. ОСОБА_3 в такому випадку (на власний розсуд) може вимагати від позичальника, а позичальник зобов'язаний виконати таку вимогу на один із зазначених варіантів: 1) надання банку забезпечення, або 2) здійснення сплати всіх несплачених зобовязань за цим договором в повному обсязі (в разі такої вимоги банку) чи частково на суму, розраховану банком з урахуванням зменшення отримуваного позичальником доходу та зазначену у відповідній вимозі банку. ОСОБА_3 в своїй вимозі позичальнику встановлює строк для виконання (вчинення) останнім зазначеної в вимозі дії з переліку зазначених варіантів. Невиконання позичальником зазначеної вимоги банку (не вчинення відповідної дії) в строки, які встановлені у вимозі, є істотним порушенням позичальником умов цього договору. Згідно п. 2.4 договору у разі надання банком згоди на надання позичальником забезпечення, позичальник зобовязаний укласти із банком відповідний договір/ори забезпечення в строки, в порядку і на умовах, визначених у відповідній вимозі банка.
При укладенні кредитного договору ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на укладення кредитного договору, сторони не застерегли, що обставини, на які посилається позивач, можуть слугувати підставою для зміни вказаних умов. Це підтверджує вільне волевиявлення позивача при укладанні договору, повне розуміння його змісту та наслідків його укладання, без застереження підстав для його можливої зміни. Умови договору після його укладення позивачем визнавались та виконувались.
З огляду на зміст підписаного позивачем як позичальником договору, він своїм підписом в ньому засвідчив своє волевиявлення на його укладення, а тому доводи про те, що банк на порушення вимог Закону України "Про захист прав споживачів" відмовляється реструктуризувати його заборгованість за договором споживчого кредиту, є безпідставними, з точки зору свободи договору, яка полягає у визнанні за суб'єктом цивільного права можливості укладати договори (або утримуватись від їх укладення) і визначати їх зміст на власний розсуд відповідно до досягнутої домовленості.
Вільне волевиявлення позивача на укладення договору, крім надання йому права на свідомий і правильний вибір умов при укладенні договору, покладало на нього і обов'язок, в тому числі, враховувати можливу зміну його фінансового стану, зокрема, і в зв'язку з можливим звільненням з роботи або наявності заборгованості по заробітній платі, оскільки гарантованість незмінності стану працевлаштування неможлива. З кредитного договору не випливає, що ризик зміни певних обставин, які склалися на момент укладення договору, несе банк.
При цьому суд враховує, що позивач повинен був враховувати можливі зміни в його працевлаштуванні, а тому ризик втрати доходу у вигляді заробітної плати, виходячи зі змісту ст.ст. 1046, 1054 ЦК України, несе саме позивач як позичальник.
Положення Закону України "Про захист прав споживачів", ЦК України та інші нормативно-правові акти, на які посилається позивач, не зобов'язують банки брати на себе будь-які ризики, пов'язані з кредитуванням, а тому укладення договору реструктуризації заборгованості за кредитним договором є правом, а не обов'язком банку.
Оскільки суд відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог про розірвання кредитного договору від 23.11.2012 року внаслідок істотної зміни обставин, то суд відмовляє позивачу і в задоволенні позовних вимог про визначення наслідків розірвання договору, виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, пронесених ними у звязку з виконанням цього договору
Разом з тим, як вбачається з зустрічної позовної заяви банк не нараховує та не пред'являє її до сплати позичальникові у відповідності до вимог Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».
Натомість ОСОБА_1 вказує, що 23.06.2016 року ним була отримана довідка № 79/7/52-12, згідно якої за період з 24.12.2012 року по 16.07.2015 року йому була нарахована пеня в розмірі 66 гр. 71 коп. (а.с.5). Вважає, що дії публічного акціонерного банку «Сбербанк» щодо нарахування суми пені незаконними, посилаючись на ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».
Так, згідно ст. 2 Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2.09.2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14.04.2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14.04.2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. ОСОБА_3 та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.
Як вбачається з довідки, на яку посилається ОСОБА_1, ПАТ «Сбербанк» була нарахована пеня 30.07.2013 року в розмірі 2 гр. 73 коп., 9.09.2013 року в розмірі 3 гр. 74 коп., 19.12.2013 року 8 гр. 40 коп., 5.02.2014 року 5 гр. 33 коп., 17.03.2014 року 5 гр. 88 коп., 16.04.2014 року 5 гр. 29 коп. та 9.07.2014 року 27 гр. 84 коп. Однак, позивач за основним позовом ОСОБА_1 просить визнати дії банку незаконними щодо нарахування пені в повному обсязі в розмірі 66 гр. 71 коп., починаючи з 30.07.2013 року, тоді як Закон України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» про заборону нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14.04.2014 року був прийнятий 2.09.2014 року.
Крім того, згідно наданих письмових пояснень банку та зустрічної позовної заяви, банк вказав, що не нараховує та не предявляє пеню до сплати позичальникові у відповідності до вимог Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». У довідці за вих. № 79/7/52-12 від 23.08.2016 року банком було відображено 27.01.2015 року перенесення сум боргу на рахунок простроченої заборгованості у повному обсязі у звязку з вимогою банку дострокового повернення повної суми заборгованості по кредитному договору.
На підставі викладеного суд відмовляє позивачу за основним позовом ОСОБА_1С в задоволенні його позову повністю.
В судовому засіданні позивач за основним позовом ОСОБА_1 не оспорював наявності заборгованості за кредитним договором перед банком та визнав позов ПАТ «Сбербанк» в сумі заборгованості за кредитом в розмірі 3 761 гр. 70 коп.
У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором, станом на 7.12.2016 року загальна сума заборгованості відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 за кредитом становить 5 572 гр.02 коп., з яких: 3 761 гр. 70 коп. заборгованість за кредитом; 1 810 гр. 32 коп. процентів за користування кредитом (а.с.166).
Суду не надано достовірних доказів того, що наданий позивачем за зустрічним позовом розрахунок заборгованості за договором проведений невірно, є недостовірним або хибним, та не зазначено про існування таких доказів. Крім того, суду не надано та не зазначено про існування достовірних доказів того, що відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 звертався до банку щодо невиконання банком своїх зобовязань.
Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.
Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.
Таким чином, кредитор протягом всього часу до закінчення строку виконання основного зобовязання вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені щомісячні платежі. Зазначений правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13.
Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень.
Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.
ОСОБА_3 зобовязання за договором виконав повністю. У свою чергу, позивач за основним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 користується коштами банку, однак не виконує свої зобовязання перед банком належним чином, не здійснює погашення кредиту, не сплачує проценти за його користування.
Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи представником позивача за зустрічним позовом були обґрунтовані обставини, на які він посилався як на підстави своїх вимог.
Таким чином, суд задовольняє зустрічний позов публічного акціонерного товариства «Сбербанк» та стягує з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Сбербанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 5 572 гр. 02 коп.
Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» відносини, які витікають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян, у тому числі про надання кредитів, регулюються положеннями Закону України «Про захист прав споживачів».
На підставі ч.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.
При подачі цього позову позивач за основним позовом ОСОБА_1 був звільнений від сплати судового збору.
Разом з тим, відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 на користь позивача за зустрічним позовом ПАТ «Сбербанк» сплачений ним судовий збір в розмірі 1 378 гр. (а.с.158).
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 4, 5, 10, 60, 88, 212-215, 360-7 ЦПК України, ст. ст. 526, 610, 611, 629, 1048, 1050, 1054 ЦК України, -
Зустрічний позов публічного акціонерного товариства «Сбербанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Сбербанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 5 572 гр. 02 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Сбербанк» судові витрати в розмірі 1 378 гр.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Донецької області протягом 10-ти днів з моменту його проголошення, а представником відповідача за основним позовом та представником позивача за зустрічним позовом в той же строк, але з моменту отримання копії цього рішення.

Суддя -

ОСОБА_4