АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача АнтоненкоН.О.,

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І. при секретарі Юрченко А.С.,

за участю представника позивача Кирсенка Є.В.,

відповідача,

представника відповідача ОСОБА_4,

представника третьої особи ОСОБА_5,

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4, яка на підставі довіреності діє в інтересах ОСОБА_6, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 серпня 2016 року у справі за позовом Управління справами Верховної ради України до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_8, треті особи Управління житловими будинками Управління справами Верховної ради України, Служба у справах дітей Дарницького району м. Києва про виселення зі службового жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до Управління справами Верховної ради України про визнання ордеру на службове жиле приміщення недійсним.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25 серпня 2016 року задоволено позов Управління справами Верховної ради України: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4 та ОСОБА_8 виселено зі службового жилого приміщення - квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення; стягнуто з ОСОБА_6 на користь Управління справами Верховної ради України 243,60 грн судового збору; у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 відмовлено.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням комітету з питань Регламенту, депутатської етики та забезпечення діяльності Верховної Ради України (протокол №37 від 24.06.2009) спірна квартира включено до числа службових жилих приміщень по АДРЕСА_1, внесено на розгляд ВРУ народними депутатами України - членами Комітету відповідний проект Постанови Верховної Ради України. Рішенням Комітету з питань Регламенту, депутатської етики та забезпечення діяльності Верховної Ради України від 09.07.2009 затверджено список народних депутатів України, яким надано службові жилі приміщення у місті Києві, у тому числі ОСОБА_6 трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Судом також установлено, що ОСОБА_6 був обраний народним депутатом України шостого - сьомого скликань з 25 грудня 2007 року по 27 листопада 2014 року, у зв'язку з чим та відповідно до положень ст.122 ЖК України Управлінням справами Верховної Ради України 17.11.2009 йому на сім'ю у складі чотирьох осіб (він, дружина ОСОБА_7, донька ОСОБА_4, син ОСОБА_8) видано ордер на право зайняття службового жилого приміщення жилою площею 51,6мІ за адресою АДРЕСА_1. Постановою Верховної Ради України від 21.10.2009 №1652-VI «Про деякі питання управління державним майном, що забезпечує діяльність Верховної Ради України» зазначена квартира була включена до числа службових жилих приміщень, яка відповідно до ст.35 Закону України «Про статус народного депутата України» надається народним депутатам України на строк їх повноважень.

Також установлено, що ОСОБА_6 листом Керівника апарату Верховної Ради України від 30.03.2015 був повідомлений про необхідність звільнення у місячний термін займаного службового приміщення, проте, на даний час службова квартира не звільнена.

Виходячи з того, що житловий будинок по АДРЕСА_1 перебуває на балансі Управління житловими будинками Управління справами Верховної Ради України, яке підпорядковано Управлінню справами Верховної Ради України, а також що строк повноважень народного депутата України ОСОБА_6 закінчився, проте, він із сім'єю не звільнив спірну квартиру як службову квартиру Верховної Ради України, суд першої інстанції вважав законними і обгрунтованими позовні вимоги Управління справами Верховної Ради України та задовольнив їх. Вважаючи зустрічні позовні вимоги недоведеними і безпідставними, суд першої інстанції відмовив у їх задоволенні у зв'язку із пропуском строку позовної давності.

В апеляційній скарзі представник відповідача просить скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 серпня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Управління справами Верховної Ради Українивідмовити у повному обсязі, а зустрічні позовні вимоги задовольнити. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги з наведених у ній доводів, просила її задовольнити. Представники позивача та третьої особи просили відхилити апеляційну скаргу та залишити без змін законне і обгрунтоване рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обгрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що підстав для скасування рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 серпня 2016 року у даній справі немає, з наступних підстав.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч.2 ст.118 ЖК України жилі приміщення, що надаються народним депутатам України на період їх роботи на постійній основі у Верховній Раді України, включаються до числа службових і виключаються з їх числа за рішенням Верховної Ради України за поданням Комісії Верховної Ради України з питань Регламенту, депутатської етики та забезпечення діяльності депутатів.

Правильно встановлено судом і підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, що надання ОСОБА_6 спірної квартири як службового жилого приміщення вирішено з дотриманням норм чинного на момент вирішення цього питання законодавства.

Так, 09.07.2009 було прийнято рішення Комітету з питань Регламенту, депутатської етики та забезпечення діяльності Верховної Ради України щодо надання службового приміщення народним депутатам України, в тому числі і ОСОБА_6 Указане рішення прийнято з дотримання положень ч.1 ст.12 ст.35 Закону України «Про статус народного депутата України» в чинній на той час редакції, п.14 Положення про порядок надання народним депутатам України службових жилих приміщень і користування ними та ст.ст.15,16 Закону України «Про комітети Верховної Ради України».

Постановою Верховної Ради України №1652-УІ від 21.10.2009 «Про деякі питання управління державним майном, що забезпечує діяльність Верховної Ради України» спірна квартира АДРЕСА_1 включена до числа службових, а 17.11.2009 ОСОБА_6 було видано ордер на службове жиле приміщення №11 на сім'ю з п'яти осіб.

Доводи зустрічної позовної заяви та апеляційної скарги про те, що на момент прийняття рішення про надання житла ОСОБА_6 спірна квартира не мала статусу службового житла, не заслуговують на увагу, адже рішенням Комітету з питань Регламенту, депутатської етики та забезпечення діяльності Верховної Ради України від 09.07.2009 було вирішено питання про надання ОСОБА_6 службового жилого приміщення, а не спірної квартири.

Право на зайняття спірної квартири АДРЕСА_1 виникло у ОСОБА_6 та членів його сім'ї на підставі виданого 17.11.2009 ордеру на службове жиле приміщення №11. Підставою для видачі ордера в ньому зазначена постанова Верховної ради України №1652-УІ від 21.10.2009 про включення спірної квартири до числа службових, проте, сама по собі ця обставина не є підставою для визнання ордеру недійсним відповідно до ст.58 ЖК України.

Відповідно до ст.59 ЖК України ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючи дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Вимогу про визнання ордеру недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі.

На обставини, які відповідно до ст.59 ЖК України тягнуть визнання ордеру недійсним, позивач за зустрічним позовом не посилається, а обставини, які ним зазначені як підстава для визнання ордеру недійсним - відсутність відповідного рішення Верховної Ради України про надання ОСОБА_6 квартири АДРЕСА_1, на підставі якого відповідно до ст.58 ЖК України ордер видається - не відповідають установленим судом обставинам та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

З огляду на наведене правильним є висновок суду першої інстанції про відсутність передбачених законом підстав для визнання недійсним виданого 17.11.2009 ОСОБА_6 ордеру на службове жиле приміщення №11.

Відповідно до статті 124 ЖК України службовці, що припинили трудові відносини з установою, підлягають виселенню зі службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Встановлено і не заперечується жодною зі сторін, що повноваження ОСОБА_6 як народного депутата України припинилися 27 листопада 2014 року. Незважаючи на це в порушення ст.124 ЖК України він та його родина не звільнили спірну квартиру, продовжують нею користуватися та бути у ній зареєстрованими.

За таких обставин правильним є і висновок суду першої інстанції про наявність передбачених законом підстав для виселення зі службового жилого приміщення ОСОБА_6 з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Доводи відповідача та його представника в заперечення позову про виселення зводяться до наполягання на обставинах, що зазначені в обгрунтування їх зустрічного позову, які є безпідставними і не грунтуються на вимогах закону.

Посилання представника ОСОБА_6 на ту обставину, що на даний час він працює помічником народного депутата України, не заслуговує на увагу як таке, що не спростовує висновку суду про обгрунтованість позову про виселення, адже відповідно до положень ч.2 ст.118 ЖК України та ч.1 ст.35 Закону України «Про статус народного депутата України» у чинній на момент виникнення спірних правовідносин - надання ОСОБА_6 спірної службової квартири - право на отримання службового жилого приміщення мав народний депутат України на строк його повноважень. Положень про те, що помічник народного депутата має право на надання йому службового жилого приміщення на час виконання повноважень, чинне законодавство не передбачає.

Суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини, на які сторони посилалися в обгрунтування своїх вимог і заперечень, підтверджених наявними у матеріалах справи та дослідженими судом доказами, і, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, ухвалив законне і обгрунтоване рішення, висновки якого доводами апеляційної скарги не спростовані. Передбачених ст.309 ЦПК України підстав для його скасування немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,308,313,315 ЦПК України, колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, яка на підставі довіреності діє в інтересах ОСОБА_6, відхилити. Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя-доповідач Н.О. Антоненко

Судді А.М.Стрижеус

О.І. Шкоріна