АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 213/1074/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/774/2438/К/16 суддя Соловйова Л.Я.
Категорія 26 (І) Доповідач Барильська А.П.
У Х В А Л А

Іменем України

26 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар - Гладиш К.І.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційними скаргами представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 11 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», третя особа - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя, повязаного з виконанням трудових обовязків, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПАТ «Південний ГЗК») про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя, повязаного з виконанням трудових обовязків.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що працюючи протягом тривалого часу у відповідача в шкідливих умовах праці, вона отримала професійне захворювання з діагнозом: хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким зниженням слуху, у звязку із чим висновком МСЕК від 03 червня 2013 року їй вперше встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 15%. При повторному переогляді висновком МСЕК від 02.06.2015 року встановлено 20% втрати профпрацездатності, починаючи з 01.06.2015 року до 01.07.2017 року.

Позивач вважає, що у звязку з отриманим професійним захворюванням, їй спричинено моральну шкоду, а тому просила суд стягнути на її користь з ПАТ «Південний ГЗК» в рахунок відшкодування моральної шкоди 30000 грн. без урахування стягнення податку з доходів фізичних осіб.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 11 листопада 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Південний ГЗК» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди - 13000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. Стягнуто з ПАТ «Південний ГЗК» на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про зміну рішення суду та збільшення суми моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача до 30000 грн. Зокрема, на думку апелянта, судом не враховано, що ОСОБА_1 більше ніж 21 рік пропрацювала на роботах зі шкідливими умовами праці, які викликали розвиток профзахворювання, а також те, що отримане нею професійне захворювання має прогресуючий характер.

Також представник позивача вказує, що визначена судом сума моральної шкоди у розмірі 13000 грн. є значно заниженою й не є тотожною розміру нанесеної позивачу моральної шкоди.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПАТ «Південний ГЗК», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні її позовних вимог.

Зокрема, представник відповідача вважає, що позивачем не було надано до суду доказів того, що відповідач є винним в отриманні ним професійного захворювання, оскільки у п.19 акту розслідування хронічного професійного захворювання, вказано, що конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійного захворювання позивача встановити неможливо. Крім того, акт складено з окремою думкою.

Представник відповідача зазначає, що судом не враховано, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконував роботу в шкідливих умовах праці, а відповідач забезпечував його засобами колективного та індивідуального захисту і скорочував час дії шкідливих факторів виробництва відповідно до норм законодавства.

Представник ПАТ «Південний ГЗК» вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги, що причинно-наслідковий звязок існує між професійним захворюванням позивача і діями самого потерпілого, які виражаються у тривалому продовженні роботи в шкідливих умовах праці, а відповідач не має можливості обмежити тривалість роботи працівника в шкідливих умовах праці.

Крім того, на думку представника ПАТ «Південний ГЗК», позивачем не доведено факту спричинення йому моральної шкоди жодними доказами, зокрема висновками відповідних медичних установ, а також необґрунтовано розмір стягнутої моральної шкоди.

Представник відповідача заперечує проти доводів апеляційної скарги представника позивача й просить її відхилити.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг, наданих заперечень, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, працювала на підприємстві відповідача в періоди з 05.09.1994 року по 31.03.2016 року на посадах помічника машиніста насосних установок шламових систем, машиніста насосних установок шламових систем, сторожем дільниці з ремонту устаткування та гідроспоруд управління з ремонту технологічного устаткування. 31.03.2016 року звільнена у звязку з переведенням до ПП «Приватна охорона» (а. с. 6-8, 60).

Медичним висновком Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 19.11.2012 року № 41/1711 ОСОБА_1 встановлено професійне захворювання з діагнозом: хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниженням слуху (ІІ ст.) за класифікацією ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а. с. 24).

Згідно з актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 05 березня 2013 року причиною зазначеного професійного захворювання є тривала робота в умовах впливу шуму, рівень якого перевищував ГДР (а.с. 9-11).

Висновком МСЕК від 03.06.2013 року позивачу первинно встановлено 15 % втрати профпрацездатності, починаючи з 07.05.2013 року до 01.06.2014 року, група інвалідності не визначена (а.с. 16).

При огляді МСЕК 17.06.2014 року позивачу повторно встановлено 20 % втрати профпрацездатності, починаючи з 01.06.2014 року до 01.06.2015 року, та ІІІ група інвалідності на строк до 01.11.2014 року (а.с. 80).

При огляді МСЕК 02.06.2015 року позивачу повторно встановлено 20 % втрати профпрацездатності, починаючи з 01.06.2015 року до 01.06.2017 року, група інвалідності не визначена (а. с. 15).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що у звязку з отриманим професійним захворюванням та встановленням ступеня втрати професійної працездатності, їй спричинено моральну шкоду, яку має компенсувати відповідач, як особа, яка не забезпечила позивачу безпечних та нешкідливих умов праці, внаслідок чого вона отримала професійне захворювання.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 153, ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України й виходив з обовязку відповідача відшкодувати на користь позивача спричинену йому моральну шкоду у звязку з отриманим на виробництві професійним захворюванням.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту розслідування причин виникнення професійного захворювання від 05.03.2013 року, причиною професійного захворювання позивача є робота в умовах перевищення гранично допустимого рівня шуму, яке виникло в результаті порушення керівництвом відповідача ПАТ «Південий ГЗК» ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

В судовому засіданні встановлений факт заподіяння позивачу ОСОБА_1 моральної шкоди у зв'язку з отриманим нею на виробництві професійним захворюванням. Так, позивач час від часу змушена проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, що підтверджується медичними документами, переносить щоденний фізичний біль та моральні переживання, позбавлена нормальних життєвих зв'язків, у зв'язку з тим, що професійне захворювання обмежує її життєву активність і вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дійшов правильного висновку, що позивачу з вини відповідача була заподіяна моральна шкода, й саме на нього повинен бути покладений обовязок з її відшкодування.

Вищенаведене спростовує доводи представника відповідача в апеляційній скарзі щодо відсутності підстав для відшкодування ОСОБА_7 моральної шкоди у звязку з відсутністю вини відповідача у її заподіянні, оскільки порушення відповідачем положень ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачено обовязок підприємства забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці, встановлено актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 05.03.2013 року, в п. 19 якого вказано, що винними особами , які порушило законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи є керівництво цеху № 3 шламових і породних систем збагачувальних фабрик ВАТ «Південний ГЗК».

При цьому, неможливість встановити конкретних посадових осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці, гігієнічних регламентів і нормативів, не знімає з відповідача ПАТ «Південий ГЗК» обовязку виконувати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання. Не знімає такого обовязку з відповідача й наявність окремої думки щодо редакції п. 19 зазначеного акту.

Враховуючи викладене, колегія суддів не може взяти до уваги доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не було надано до суду доказів вини відповідача в отриманні ним професійного захворювання.

Спростовуються й доводи апеляційної скарги представника відповідача щодо відсутності підстав відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1, оскільки факт заподіяння моральної шкоди у звязку з отриманим нею професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушена проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, що підтверджується наявними в матеріалах справи медичними документами, переносить щоденний фізичний біль та моральні переживання, позбавлена нормальних життєвих завязків, у звязку з тим, що професійне захворювання обмежує її життєву активність і вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

Посилання представника ПАТ «Південий ГЗК» в апеляційній скарзі на те, що позивач ОСОБА_1 з власної волі протягом тривалого часу виконувала роботу в шкідливих умовах праці, а відповідач забезпечував її засобами колективного та індивідуального захисту і скорочував час дії шкідливих факторів виробництва відповідно до норм законодавства, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки здійснення відповідачем заходів для забезпечення працівникам безпечних умов праці, які не усунули впливу негативних факторів, не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови доведеності такої шкоди.

Доводи апеляційної скарги представника ПАТ «Південий ГЗК» про те, що причинно-наслідковий звязок існує між професійним захворюванням позивача і діями самого потерпілого, які виражаються у тривалому продовженні роботи в шкідливих умовах праці, а відповідач не має можливості обмежити тривалість роботи працівника в шкідливих умовах праці, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки причини виникнення професійного захворювання позивача та обставини щодо незабезпечення відповідачем позивачу безпечних та нешкідливих умов праці встановлені актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 05.03.2015 року, складеним комісією з розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання та затвердженого Головним державним санітарним лікарем м. Кривого Рогу, який відповідачем в установленому законом порядку не оскаржувався та є дійсним.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивачем не доведено факту спричинення йому моральної шкоди жодними доказами, зокрема висновками відповідних медичних установ, колегія суддів відхиляє, так як матеріали справи містять достатньо належних та допустимих доказів щодо спричинення позивачеві ОСОБА_1 в результаті ушкодження здоровя, моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача й вважає доводи апеляційних скарг сторін в цій частині необґрунтованими, виходячи з наступного.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 9 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди судом першої інстанції визначено виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, судом враховано конкретні обставини по справі, моральні страждання позивача ОСОБА_1, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, зокрема: тривала праця в умовах впливу шкідливих факторів, відсоток втрати працездатності, стан її здоровя на теперішній час.

Таким чином, підстав для зміни розміру стягнутої моральної шкоди колегія суддів не вбачає, у звязку з чим доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що судом не враховано стаж роботи позивача у шкідливих умовах, характер отриманого професійного захворювання та визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності та справедливості, колегія суддів не бере до уваги.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційні скарги підлягають відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» відхилити.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 11 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Я.М. Бондар

ОСОБА_8