Номер провадження: 22-ц/785/5728/16
Головуючий у першій інстанції Панчук
Доповідач Цюра Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Сидоренко І.П., Погорєлової С.О.,

при секретарі: Колмакові В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 14 червня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Камянська сільська рада Роздільнянського району Одеської області про поділ майна в натурі, що належить на праві спільної сумісної власності та усунення перешкод,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 14 червня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Камянська сільська Рада Роздільнянського району Одеської області про поділ майна в натурі, що належить на праві спільної сумісної власності та усунення перешкод - задоволені частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 45/100 частини /в натурі/ будинку з господарчими спорудами за адресою село Матишівка, вул.Садова, 31, Роздільнянського району Одеської області, яке складається з: будинку літ «А,А1,а»: та виділити в її власність:

Вітальня 1-2 площею 4,6 кв.м (2.10х2.18 м), вартістю 22636 грн.;

Кухня 1-3 площею 20,0 кв.м вартістю 98 417 грн;

Їдальня 1-4 площею 28,6 кв.м, вартістю 140 737 грн;

Кімната 1-5 площею 12,2 кв.м вартістю 60 035 грн;

Санвузол 1-6 площею 2,1 кв.м вартістю 10334 грн.

Сарай літ «В» вартістю 37 681 грн;

Санвузол літ «Г» вартістю 12 397 грн;

Літня кухня літ «Б» вартістю 32729 грн;

Вимощення І ( 1/2 частина) вартістю 9 658 грн;

Колодязь ІІ ( 1/2 частина) вартістю 4 763 грн;

Огорожа № 1 ( 1/2 частина) вартістю 7182 грн;

Ворота № 2 ( 1/2 частина) вартістю 2 988 грн,

ВСЬОГО: вартість 439 557 грн.

439 557 х 100= 45/100

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 55/100 частини /в натурі/ будинку з господарчими спорудами за адресою село Матишівка, вул. Салова, 31, Роздільнянського району Одеської області та виділити у власність, яке складається з:

Коридор 1-1 площею 8,3 кв.м вартістю 40 843 грн;

Вітальня 1-2 площею 10,9 3,12м х 3,48 м) кв.м, вартістю 53637 грн;

Передпокій 2-1 площею 21,3 кв.м вартістю 104815 грн;

Ванна кімната 2-2 площею 8,5 кв.м, вартістю 41 827 грн;

Кімната 2-3 площею 21,4 вартістю 105307 грн;

Кімната 2-4 площею 25,5 кв.м вартістю 125 487 грн;

Гараж з підвалом літ «Д» вартістю 51531 грн;

Вимощення І (1/2 частина) вартістю 9 658 грн;

Колодязь ІІ ( 1/2 частина) вартістю 4 763 грн;

Огорожа № 1 (1/2 частина) вартістю 7182 грн;

Ворота № 2 (1/2 частина) вартістю 2 988 грн,

ВСЬОГО : 548033 грн.

548033 х 100/ 987590 = 55/100

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 3607 грн. за подання позовної заяви.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 14 червня 2016 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Відповідно ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Так, судом першої інстанції було вірно встановлено, що 30.01.1990 року був укладений шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, про що свідчить актовий запис № 12.

07.11.2013 року вказаний шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано відповідно до рішення Рівненського міського суду Рівненської області.

Рішенням Камянської сільської Ради Роздільнянського району Одеської області від 09.12.2005 року ОСОБА_1 було виділено земельну ділянку для будівництва житлового будинку з господарчими спорудами. Будинок побудовано та прийнято в експлуатацію, видано свідоцтво на право приватної власності від 24.03.2010 року. 25.03.2010 року зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно, номер витягу №25679567, реєстраційний номер № 30015611.

Також судом встановлено, що майно житловий будинок № 31 з господарчими спорудами по вул. Садовій в селі Матишівка Роздільнянського району Одеської області було набуте подружжям за час шлюбу. Проведено державну реєстрацію, набуто право власності (а.с. 55 -58), що не заперечувалось сторонами.

По справі було проведено судово- будівельну експертизу, відповідно висновку № 30-15 від 14.10.2015 року надано варіанти поділу майна та зазначено, що в разі поділу майна не можливий ідеальний поділ майна, долі будуть нерівними, що в свою чергу тягне за собою наслідки у вигляді виплати компенсації однієї сторони за якою суд визнає більшу частку тій стороні, за якою суд визнає меншу частку з загальної вартості майна.

Статтею 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

За змістом ч.ч. 1-3 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Згідно позиції Верховного Суду України, викладеною в п.п. 6, 7 постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» за № 7 від 04.10.1991 року, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст.115 ЦК України, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв'язку з цим стосовно до ст.119 ЦК ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.

У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він проводиться при наявності дозволу на це виконкому місцевої Ради (ст.152 ЖК). Якщо сторона оспорює рішення виконкому щодо дозволу на переобладнання та перепланування і воно є необґрунтованим, суд може не погодитись з ним, мотивуючи це в рішенні.

При поділі жилого будинку суд зобов'язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику.

Аналогічну за змістом норму містить п.п. 1.4.1 п.1.4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України 17.05.2005 року за № 76 (далі - Правила за № 76).

Згідно з п.п. 1.4.3 п.1.4 вказаних Правил за № 76 до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків.

Відповідно до п.4 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 08.10.1992 року за № 572, власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку (квартири) та органу місцевого самоврядування, виданого в установленому порядку.

Разом з тим слід враховувати, що нормативними правовими актами визначено поняття перепланування обєктів, які не належать до самочинного будівництва і відповідно не вимагають дозволу на його проведення.

Так, п. 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України 24.05.2001 року за № 127, не є самочинним будівництвом, зокрема улаштування чи закриття дверних (віконних) прорізів у внутрішніх не капітальних стінах, збільшення або зменшення житлової або допоміжної площі за рахунок демонтування або влаштування перегородок (без порушення капітальних несучих стін, несучих конструкцій, опор, балок), комор, утеплення і оздоблення стін.

Отже, для переобладнання та перепланування належного на праві власності нерухомого майна, які не вважаються самочинним будівництвом, дозвіл органу місцевого самоврядування не потрібний.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те виділення на користь ОСОБА_2 45/100 частини майна та визначив за ОСОБА_2 право власності на 45/100 частини /в натурі/ будинку з господарчими спорудами за адресою село Матишівка вул.Садова, 31, Роздільнянського району Одеської області, яка складається з:

Вітальня 1-2 площею 4,6 кв.м (2.10х2.18 м), вартістю 22636 грн.; Кухня 1-3 площею 20,0 кв.м вартістю 98 417 грн; Їдальня 1-4 площею 28,6 кв.м, вартістю 140 737 грн; Кімната 1-5 площею 12,2 кв.м вартістю 60 035 грн; Санвузол 1-6 площею 2,1 кв.м вартістю 10334 грн. ОСОБА_3 літ « В» вартістю 37 681 грн; Санвузол літ «Г» вартістю 12 397 грн; Літня кухня літ «Б» вартістю 32729 грн; Вимощення І (1/2 частина) вартістю 9 658 грн; Колодязь ІІ ( 1/2 частина) вартістю 4 763 грн; Огорожа № 1 (1/2 частина) вартістю 7182 грн; Ворота № 2 (1/2 частина) вартістю 2 988 грн,

ВСЬОГО : вартість 439 557 х 100= 45/100

Виділено та визнано за ОСОБА_1 право власності на 55/100 частини /в натурі/ будинку з господарчими спорудами за адресою село Матишівка вул. Салова, 31, Роздільнянського району Одеської області, яке складається з коридор 1-1 площею 8,3 кв.м вартістю 40 843 грн; Вітальня 1-2 площею 10,9 3,12м х 3,48 м) кв.м, вартістю 53637 грн; Передпокій 2-1 площею 21,3 кв.м вартістю 104815 грн; Ванна кімната 2-2 площею 8,5 кв.м, вартістю 41 827 грн; Кімната 2-3 площею 21,4 вартістю 105307 грн; Кімната 2-4 площею 25,5 кв.м вартістю 125 487 грн; Гараж з підвалом літ «Д» вартістю 51531 грн; Вимощення І (1/2 частина) вартістю 9 658 грн; Колодязь ІІ (1/2 частина) вартістю 4 763 грн; Огорожа № 1 (1/2 частина) вартістю 7182 грн; Ворота № 2 (1/2 частина) вартістю 2 988 грн.

ВСЬОГО: 548033 грн.

548033 х 100/ 987590 = 55/100

Визнано право власності за відповідачем 55/100 частини житлового будинку.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано провів поділ будинку з додержанням вимог закону, а також з урахуванням того, що позивач відмовилася від компенсації а тому, за 5/100 частини будинку з господарчими спорудами компенсацію з відповідача не стягнуто.

Згідно ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом, зокрема із правочинів.

Також, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині визнання права власності на 1/2 частини земельної ділянки та на 1/2 частини легкового автомобіля не підлягають задоволенню, оскільки земельна ділянка не приватизована, тобто відсутнє право власності, а автомобіль марки "Мерседес"евакуатор на імя відповідача не зареєстрований.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підтвердження своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі ч. 1 ст. 59 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 3 ст. 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Доводи апеляційної скарги про необхідність закриття провадження по справі, оскільки рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 13.05.2014 року позивачу було відмовлено в задоволенні вимог про розподіл спільного майна подружжя, а позивач звернулась в даній справі з тими ж вимогами про той же предмет та спір між тими самими сторонами, є неспроможними з огляду на те, що вказаним рішення позивачу було відмовлено в позові з тих підстав, що позивачем не було надано належних доказів наявності та приналежності спірного майна. На час розгляду даної справи такі відомості були витребувані судом відповідно ухвали Роздільнянського районного суду Одеської області від 22.05.2015 року.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що проведення необхідних перепланувань тягне за собою отримання відповідних дозволів органу місцевого самоврядування, спростовуються висновком вищевказаної експертизи, згідно якого переобладнанням житлового будинку в дві ізольовані квартири являється лише закриття та установка дверних блоків, що не передбачає втручання в несучі конструкції, вартість якого складає 7606 грн., які зобовязався сплатити позивач, та що не належать до самочинного будівництва і відповідно не вимагає дозволу на його проведення відповідно до ст.. 152ЖК України.

Колегія суддів вважає, що районний суд, давши оцінку поясненням сторін по справі та на підставі сукупності зібраних по справі доказів, прийшов до правильного обґрунтованого висновку, що твердження позивача є частково доведеними та підтвердженими, у звязку з чим підлягаючими задоволенню.

Висновки суду першої інстанції відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, зясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованих висновків про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги є неспроможними, висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є правильним по суті, відповідає вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України, підстави для його скасування та ухвалення нового рішення відсутні.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити

Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 14 червня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Камянська сільська рада Роздільнянського району Одеської області про поділ майна в натурі, що належить на праві спільної сумісної власності та усунення перешкод залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: І.П. Сидоренко

ОСОБА_3