АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/292/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 57 Воронкова І. Г.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоПодороги В. М.
суддівДемченка В. А. , Василенко Л. І.
при секретаріАнкудінові О. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон" на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 24 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон" про захист прав споживачів, стягнення коштів за недійсним правочином, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ТОВ "Лізингова компанія "Еталон" про захист прав споживачів, стягнення коштів за недійсним правочином.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 10 березня 2015 року між ним та ТОВ "Лізингова компанія "Еталон" було укладено договір фінансового лізингу № 002256. Відповідно до умов договору лізингодавець - ТОВ "ЛК Еталон" зобов'язувалося придбати та передати йому на умовах фінансового лізингу у користування новий трактор "Синтай 224", а він в свою чергу зобов'язувався прийняти даний трактор та сплачувати за нього платежі згідно умов договору.

Зазначав, що йому пояснили, що після укладення договору він повинен був сплати 10 відсотків вартості трактора, а ще 50 відсотків його вартості при отриманні, а потім залишок суми сплачувати по 3 060 грн. щомісяця протягом року.

У відповідності до договору та додатку № 1 до договору, 13 березня 2015 року ним було перераховано на рахунок відповідача 7 345 грн. По завершенні 10-ти денного строку йому було запропоновано сплатити наступний платіж в розмірі 50 відсотків трактора в сумі 36 725 грн., однак повідомили, що замовлений трактор ще не прийшов.

Вказував, що він неодноразово звертався до відповідача з вимогою отримання трактора, однак відповідач залишив це поза увагою, а тому в квітні 2015 року він звернувся з письмовою заявою до відповідача про розірвання договору та повернення сплачених коштів, на що теж отримав відмову.

Договір фінансового лізингу суперечить нормам чинного законодавства, а саме: ЦК України, ЗУ «Про фінансовий лізинг», ЗУ «Про захист прав споживачів», зокрема, п.п. 1.4, 5.1, 5.4, 8.2.1, 8.3, 8.13, 8.1 договору є несправедливими в силу ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Вважає, що даним договором забезпечено захист інтересів лише лізингодавця, що є порушенням його прав як споживача.

Тому просив, визнати недійсним з моменту його укладення договір фінансового лізингу № 002256 від 10 березня 2015 року, укладений між ним та відповідачем.

Стягнути з відповідача на його користь сплачені ним на виконання зазначеного договору грошові кошти в сумі 7 345 грн.

Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 24 листопада 2015 року позов задоволено.

Визнано недійсним, з моменту укладення, договір фінансового лізингу № 002256 від 10 березня 2015 року, укладений між ТОВ "Лізингова компанія "Еталон" та ОСОБА_6

Стягнуто з ТОВ "Лізингова компанія "Еталон" на користь ОСОБА_6 сплачені ним на виконання умов вказаного договору грошові кошти в сумі 7 345 (сім тисяч триста сорок п'ять) гривень.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду ТОВ "Лізингова компанія "Еталон" оскаржило його в апеляційному порядку.

Вважає, що судом при ухвалені оскаржуваного рішення неправильно зроблено висновки щодо невідповідності умов Договору вимогам чинного законодавства України, зокрема, ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів».

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, на які він посилається як на підставу своїх доводів і заперечень, та які доводять обґрунтованість його позовних вимог і можуть бути враховані судом.

Зазначало, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, тому просило рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 24 листопада 2015 року скасувати, а позовну заяву ОСОБА_6 до ТОВ «ЛК Еталон» про захист прав споживача залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18 грудня 2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції проаналізувавши зміст спірного договору фінансового лізингу від 10 березня 2015 року, укладеного між сторонами прийшов до висновку, що умови договору є несправедливими, в договорі обмежені права лізингоодержувача, виконання зобов'язань забезпечується лише відповідальністю лізингоодержувача, відсутній адекватний захист прав лізингоодержувача.

З такими висновками суду погоджується і судова колегія виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 10 березня 2015 року між ОСОБА_6 (надалі лізингоодержувач) та ТОВ "Лізингова компанія "Еталон" (надалі лізингодавець) був укладений договір фінансового лізингу № 002256, відповідно до умов якого лізингодавець зобов'язувався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно - трактор "Синтай 224", а лізингоодержувач, зобов'язувався прийняти даний трактор та сплачувати за нього лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору (а.с. 5-12).

Згідно п.1.3 договору замовлення Предмету лізингу відбувається з моменту підписання Лізингоодержувачем Специфікації, де зазначена повна вартість трактора "Синтай 224", яка становила 73 450 грн. (Додаток №3 до цього договору)(а.с. 12).

Відповідно до п.5.1 договору, предмет лізингу передається в користування Лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 90 робочих днів з моменту сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця Авансового платежу та Комісії за Передачу Предмету Лізингу(а.с.6).

Пунктом 8.2.1 договору визначено, що перший лізинговий платіж складається із: а) комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням цього Договору (надалі - "Комісія за Організацію"), яка розраховується як: комісія за організацію, яка визначена у додатку N 1 до даного договору та становить 10 % від вартості предмету лізингу; б) авансу ціни предмета лізингу, який розраховується: авансовий платіж, який визначений у додатку N 1 до даного договору та становить 50 % вартості предмету лізингу; в) комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу, як платіж, що покриває витрати лізингодавця, пов'язані з організацією передачі предмета лізингу на користь лізингоотримувача. Розмір комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу визначений в додатку N 1 до даного договору та становить 3 % від вартості предмета лізингу. Згідно з пунктом 8.2.3 договору ОСОБА_6 зобов'язана сплачувати "другий лізинговий платіж", який складається з: відшкодування вартості предмета лізингу; сплати відсоткової ставки за користування предметом лізингу; сплати комісії за супроводження договору(а.с.7).

13 березня 2015 року позивачем було перераховано на рахунок відповідача 7345 грн. (а.с. 12).

16 квітня 2015 року ОСОБА_6 звернувся з письмовою заявою про розірвання договору № 002256 від 10 березня 2015 року до керівника ТОВ "Лізингова компанія «Еталон», з відповіді якого випливало, що договір вважається розірваним з 21 квітня 2015 року, і в поверненні сплачених позивачем коштів в сумі 7345 грн. відмовлено (а.с. 13-14).

Відповідно до ч.1, 2 ст. 215 ЦК України Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України "Про фінансовий лізинг".

Стаття 18 ЗУ "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом ч. 5 цієї норми, якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч.6 ст.18 Закону).

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в ч.2 ст. 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Аналізуючи норму ст. 18 ЗУ "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч.1 ст. 3, ч.3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (п. 2, 3 ч.3 ст. 18 Закону "Про захист прав споживачів"); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (п. 4 ч.3 ст. 18 Закону).

З оскаржуваного договору вбачається, що в ньому виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України "Про фінансовий лізинг", положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, договором встановлено, що розмір лізингової плати може індексуватися та змінюватися, проте формули перерахунку не передбачено. Такі умови суперечать вимогам чинного законодавства.

Згідно п.1.4 договору Лізингоодержувач має право самостійно обирати ТЗ та продавця (постачальника) ТЗ і несе пов'язані з цим ризики. Продавцем (постачальником) ТЗ є особа, що, як правило, зазначається у Специфікації (надалі - «Продавець»). В такому випадку Лізингоодержувач подає Лізингодавцю письмову заяву із зазначенням назви продавця (постачальника)(а.с.5).

Відповідно до п. 3.5 договору, лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу, тощо. За вищевказаними зобов'язаннями відповідає продавець.

За змістом ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Продавця предмета лізингу обирав лізингодавець, про що свідчить відсутність письмової заяви про вибір продавця від ОСОБА_6 Як із договору, так і додатків до нього вбачається, що відомості про продавця взагалі відсутні, його найменування та місце знаходження, куди має звертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 3.4 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням статті 808 ЦК України.

Відповідно до правової позиції ВСУ висловленій під час розгляду справи № 6-2766цс15 від 16 грудня 2015 року, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (п. 111 ст.4 ЗУ "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг").

Відповідно до ч.1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст.628 ЦК України.

Згідно ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Судом першої інстанції не встановлено наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб. Крім того, судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 10 березня 2015 року, укладений між ОСОБА_6 та ТОВ "ЛК "Еталон", нотаріально посвідчено не було.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції хоча і обґрунтував рішення про задоволення позову лише у зв'язку із несправедливими умовами, однак вірно вирішив справу по суті.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, є обґрунтованим і не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон" - відхилити.

Рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 24 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон" про захист прав споживачів, стягнення коштів за недійсним правочином - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена на протязі 20 днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з моменту набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :