АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2016 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Білич І.М., Вербової І.М., при секретарі Горбачовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп», про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 14 червня 2016 року,

встановила:

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 14 червня2016 рокуназваний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 24 397 грн. 79 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3000 грн.на відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Проведено розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить скасувати рішення суд першої інстанції, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В судовому засідання представник ОСОБА_2 вимоги апеляційної скарги підтримав.

Представник ОСОБА_1 проти апеляційної скарги заперечив.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про його час і місце повідомлялись належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши поясненняучасників процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що оскільки вартість матеріального збитку, завданого позивачу пошкодженням його автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась з вини відповідача, перевищує розмір страхового відшкодування, то на користь позивача необхідно стягнути цю різницю.

Висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що 05 вересня 2014 року о 16 год. 25 хв. на парковочній площадці ТРК «Караван» по вул. Лугова, 12 у м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Шкода» д.н.з. НОМЕР_1, який належить ОСОБА_3, під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки «Рено» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 22 вересня 2014 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.7).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 як власника транспортного засобу «Шкода» д.н.з. НОМЕР_1 застрахована ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

Згідно з полісом обов`язкового страхування АС-8029347, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого), становить 50 000 грн. 00 коп., франшиза 500 грн. 00 коп.

Згідно Звіту № 3224 від 14 жовтня 2014 року про оцінку збитків внаслідок ДТП, виготовленого на замовлення ПрАТ «Княжа», сума фактично виплаченого ОСОБА_1 відшкодування матеріальних збитків, як власнику автомобіля «Рено» д.н.з. НОМЕР_2, склала 40 477 грн. 28 коп. (а.с. 40).

Згідно Акту виконаних робіт № СЗа-000697 від 01.12.2014 року фактичні витрати, понесені позивачем на відновлення автомобіля, склали 64 875 грн. 04 коп. (а.с. 62-63).

Таким чином, різниця між сумою виплаченого страхового відшкодування ПрАТ «Княжа» в сумі 40 477 грн. 28 коп. та фактично понесеними витратами на відновлення автомобіля позивачки в сумі 64 875 грн. 04 коп., становить 24 397 грн. 79 коп.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що оскільки страхова компанія виплатила позивачу страхове відшкодування, яке не в повному обсязі компенсувало завдану йому майнову шкоду, то на користь нього підлягає стягненню з відповідача як із винної особи різниця між фактичним розміром понесених витрат та здійсненим страховим відшкодуванням.

Стягуючи з відповідача моральну шкоду в розмірі 3 000 грн., завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, вірно застосувавши положення ст. 23, ч.1 ст. 1167 ЦК України, дійшов до правильного висновку про те, що у зв'язку з вчиненням дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача, позивачу завдано моральну шкоду, розмір якої визначено із врахуванням обставин у справі, характеру, тривалості та обсягу заподіяних позивачці моральних страждань, істотності вимушених змін у її житті, ступені вини відповідача, а також вимог розумності і справедливості.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не повинна відшкодовувати завдану нею майнову та моральну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, оскільки вона застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, а тому саме страхова компанія повинна виплачувати відповідне відшкодування є безпідставними, оскільки право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача застрахована.

Згідно з ч. 2 ст. 84 ЦПК України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах не може перевищувати 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (складання позовної заяви, надання консультацій). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, колегія суддів виходить з того, що представником позивача надано докази переліку наданих послуг, їх тривалість, розрахунок витрат на правову допомогу та квитанцію про їх сплату в розмірі 5 000 грн. 00 коп., а тому апелянтом помилково зроблено висновок, що позивачем не надано доказів про сплату ним витрат на правову допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 14 червня 2016 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 14 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: І.М. Білич

І.М. Вербова