23.11.2016 Єдиний унікальний номер 205/1188/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2016 року Ленінський районний суд м. Дніпро в складі:

головуючого - судді Федченко В.М.,

при секретарі Бунакової С.О.,

за участю: представника

позивача ОСОБА_1,

розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, Третя особа: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, «Про визнання договору купівлі продажу недійсним та визнання права власності на квартиру», -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі Відповідач-1) та ОСОБА_4 (далі Відповідач-2), Третя особа: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири №59 в буд. №3Д на житловому масиві Комунар у м. Дніпропетровську та визнання за нею права власності на зазначену спірну квартиру.

Звернення до суду мотивувала тим, що 04.12.2013 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська винесено рішення по цивільній справі №2/205/2059/13 (205/3590/13) за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 «про визнання недійсним договору дарування, скасування прав власності та поновлення державної реєстрації права власності», яким було частково задоволено позовні вимоги позивача та було визнано недійсним договір дарування квартири № 59 в буд. ЗД на ж/м Комунар у м. Дніпропетровську.

Оскільки укладений між Позивачкою та Відповідачем-1 ОСОБА_3 договір дарування відповідає загальним підставам дійсності правочинів та, як вбачається з договору дарування, сторони при укладені правочину діяли вільно, цілеспрямовано, свідомо і добровільно, розумно та на власний розсуд, без будь-якого примусу як фізичного так і психічного, бажаючи реального настання правових наслідків, перебуваючи при здоровому розумі та ясній памяті, усвідомлюючи значення своїх дій та керуючи ними, не помиляючись щодо обставин обумовлених, нижче, діяли без впливу обману я не погодилася із зазначеним рішенням та подала апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, а згодом і касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області. Вищим спеціалізованим судом з розгляду цивільних та кримінальних справ рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області було скасовано. Справу було передано на новий розгляд до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська (ухвалу додаю).

24.12.2014 року рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було поновлено права Позивачки як власника спірної квартири № 59 в буд. №ЗД на ж/м Комунар у м. Дніпропетровську.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було накладено заборону відчуження на спірну квартиру.

Проте, зясувалося, що в період розгляду справи у Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних та кримінальних справ Відповідач-1 ОСОБА_3 продав належну Позивачці квартиру Відповідачу-2 ОСОБА_7.

08.05.2014року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 було посвідчено договір купівлі-продажу квартири серія та номер 877, яка належить Позивачці на підставі договору дарування від 19 вересня 2009 року ВМК № 329872. Цей договір на даний момент э дійсним. Продавець:ОСОБА_3, а покупець ОСОБА_7.

Про укладений договір Позивачці стало відомо після отримання інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та з Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 39598415.

Відповідач-2, достовірно знаючи про те, що остаточно не вирішено спір за його позовом до Позивачки про визнання недійсним договору дарування та достовірно знаючи, що провадження по справі знаходиться у Вищому спеціалізованому суді з розгляду цивільних та кримінальних справ, терміново вчинив правочин купівлі-продажу з Відповідачем-2.

Враховуючи матеріали цивільної справи № 2/205/3769/14 та рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська власницею квартири залишилася Позивачка. В позові про визнання договору дарування квартири Відповідачу-1 ОСОБА_3 було відмовлено. Тобто, Позивачку незаконно було позбавлено права власності на її нерухоме майно.

Відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про права власності наступні: - 19.10.2009 року було здійснено реєстрацію права власності ОСОБА_8 (післяшлюбне прізвище ОСОБА_2). Право власності було зареєстровано на підставі договору дарування ВМК № 329872 реєстр 3936 від 19.09.2009 р. посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6. - 08.05.2014 року було здійснено державну реєстрацію права власності гр. ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу квартири серія та номер 877, виданого 08.05.2014 р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5

Отже, як зазначає Позивачка, є не зрозумілим те, чи перевірено нотаріусом при посвідченні договору купівлі-продажу достовірність та чинність правовстановлюючого документу на квартиру. Я при укладенні договору присутня не була, доручення, довіреності на розпорядження квартирою не видавала. 08.05.2014 р.

Договір купівлі-продажу 877 від 08.05.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, як вважає Позивачка, є недійсним, оскільки особа, яка виступила продавцем по договору, не являлася власником квартири та не мала повноважень відчужувати належну Позивачці квартиру.

Така ситуація, на думку Позивачки, виникла під впливом шахрайських дій з боку Відповідача-1 ОСОБА_3 та певної групи осіб. ОСОБА_3 повідомив Позивачці про те, що за нього взялась група осіб, з якими він уклав угоду на 5000 доларів США, які допомогли йому позбавити Позивачку квартири. Ці особи відібрали у Відповідача-1 паспорт, оформили від нього нотаріально посвідчені довіреності. Відповідач-1 має психічно-фізичну залежність від алкоголю. Від цього в нього понижена працездатність мозку, яка спричинює негативні зміни в центральній нервовій системі, особливо процесів мислення, пам'яті, уяви, сприйняття, відчуття.

Дана група людей подала від імені Відповідача-1 позов до суду про визнання недійсним договору дарування з метою подальшого заволодіння квартирою. При цьому сам Відповідач-1 ОСОБА_3 в судові засідання не являвся. На вимогу судді лише одного разу ОСОБА_3 привезли до суду.

У суд апеляційної інстанції ОСОБА_3 зявився у супроводі невідомої особи, молодого чоловіка, який видав ОСОБА_3 паспорт, а після судового засідання забрав в нього даний документ.

Одразу після апеляційного розгляду група невідомих осіб приїхала на квартиру, яка по договору дарування належала Позивачці, та почали вивозити речі, що належали Відповідачу-1 та Позивачці.

Відповідач-1 ОСОБА_3, достовірно знаючи про те, що остаточно не вирішено спір за його позовом до Позивачки про визнання недійсним договору дарування та достовірно знаючи, що провадження по справі знаходиться у Вищому спеціалізованому суді з розгляду цивільних та кримінальних справ, терміново вчинив правочин купівлі-продажу Відповідачем-2. Договір купівлі-продажу 877 від 08.05.2014 року посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 (Третьою особою) є недійсним, оскільки особа, яка виступила продавцем по договору не являлася власником квартири та не мала повноважень відчужувати належну Позивачці квартиру.

Тому Позивачка просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу спірної квартири від 08.05.2014 року, укладений між Відповідачем-1 та Відповідачем-2, що посвідчений Третьою особою, а також визнати за нею право власності на спірну квартиру (а.с.5-9).

В судовому засіданні представники Позивачки підтримали заявлені вимоги, в тому числі й з підстав, викладених у позовній заяві. Просили суд задовольнити їх, визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 08.05.2014 року та визнати за Позивачкою право власності на спірну квартиру.

Відповідачі в судове засідання не явилися за невідомих суду обставин і від них не надійшло до суду повідомлень про причини неявки або заяв про розгляд справи за їхньої відсутності. Про дату, час та місце судового засідання попереджалися у встановленому законом порядку.

Представник Третьої особи не явився в судове засідання і не повідомив суд про причини неявки. Його неявка не є перешкодою для розгляду справи по суті.

У звязку із неявкою в судове засідання обох Відповідачів, згідно із приписами ст.ст.169 ч.4, 224 ч.1 ЦПК України судом проведено заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечував представник Позивачки.

Заслухавши пояснення представника Позивачки, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого Позивачкою доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності,суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.ст.10 ч.3, 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним и вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.202 ЦК України правочином э дія особи, спрямована на набуття, зміну та припинення цивільних прав та обовязків.

Частиною 1 ст.203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства.

Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦКУ.

Згідно ч. З ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно ст.230 ЦК України, якщо одна сторона правочину навмисно ввела другу сторону оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце коли одна сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо сторона замовчує їх існування.

В судовому засіданні встановлено, що Позивачка ОСОБА_2 є власником спірної квартири на підставі договору дарування від 19 вересня 2009 року ВМК № 329872.

04.12.2013 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська винесено рішення по цивільній справі №2/205/2059/13 (205/3590/13) за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Треті особи: Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 «про визнання недійсним договору дарування, скасування прав власності та поновлення державної реєстрації права власності», яким було частково задоволено позовні вимоги позивача та визнано недійсним договір дарування квартири № 59 в буд. ЗД на ж/м Комунар у м. Дніпропетровську.

Оскільки укладений між Позивачкою та Відповідачем-1 ОСОБА_3 договір дарування відповідає загальним підставам дійсності правочинів та, як вбачається з договору дарування, сторони при укладені правочину діяли вільно, цілеспрямовано, свідомо і добровільно, розумно та на власний розсуд, без будь-якого примусу як фізичного так і психічного, бажаючи реального настання правових наслідків, перебуваючи при здоровому розумі та ясній памяті, усвідомлюючи значення своїх дій та керуючи ними, не помиляючись щодо обставин обумовлених, нижче, діяли без впливу обману я не погодилася із зазначеним рішенням та подала апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, а згодом і касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області. Вищим спеціалізованим судом з розгляду цивільних та кримінальних справ рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області було скасовано. Справу було передано на новий розгляд до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська (ухвалу додаю).

24.12.2014 року рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було поновлено права Позивачки як власника спірної квартири №59 в буд. №ЗД на житловому масиві Комунар у м. Дніпропетровську.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було накладено заборону відчуження на спірну квартиру.

При цьому зясувалося, що в період розгляду справи у Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних та кримінальних справ Відповідач-1 ОСОБА_3 продав належну Позивачці квартиру Відповідачу-2 ОСОБА_7.

08.05.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 було посвідчено договір купівлі-продажу квартири (серія та номер 877), що належить Позивачці на підставі договору дарування від 19 вересня 2009 року ВМК № 329872, укладений між Відповідачем-1 та Відповідачем-2.

Про укладений договір купівлі-продажу спірної квартири Позивачці стало відомо після отримання інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з Державного реєстру іпотек, та з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 39598415.

Представник Позивачки ОСОБА_1 також звертався з відповідним звернення до Міністерства юстиції України на дії нотаріуса, що посвідчив договір купівлі-продажу спірної квартири, укладений між Відповідачами 08.05.2015 року, на що отримав лише лист інформаційного характеру (а.с.54-55).

З оглядом на викладене суд приходить до того висновку, що право Позивачки є порушеним і тому підлягає захисту.

Тому суд задовольняє заявлені вимоги у повному обсязі, визнає недійсним договір купівлі-продажу квартири №59 в будинку №3Д на житловому масиві Комунар у місті Дніпропетровську від 08.05.2014 року серія та номер 877, укладений між Відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, та визнає за Позивачкою ОСОБА_2 право власності на спірну квартиру №59 в будинку №3Д на житловому масиві Комунар у місті Дніпропетровську.

Також відповідно до ст.88 ЦПК України суд стягує з Відповідачів на користь Позивачки в рівних частках судовий збір у розмірі 1002,20 грн., сплачений нею при зверненні до суду (а.с.1-4).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.202, 203, 215, 230 ст.ст.10, 11, 57-60, 88, 208, 209 ч.3, 212-215, 218, 224-226, 228, 232 ч.2, 294 ЦПК України, суд ?

ВИРІШИВ:

Заявлені позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири №59 в будинку №3Д на житловому масиві Комунар у місті Дніпропетровську від 08.05.2014 року серія та номер 877, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру №59 в будинку №3Д на житловому масиві Комунар у місті Дніпропетровську.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 в рівних частках судовий збір у розмірі 1002 (одна тисяча дві) гривні 20 копійок, сплачений нею при зверненні до суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії, про що сплачується судовий збір.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Суддя: Федченко В.М.