РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2016 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого , судді РУДНЄВОЇ О.О.

при секретареві ГРЕБІННИК А.Ю.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача за дорученням ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Генеральної Прокуратури України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди в сумі 986 580,00 гривень, яку завдано довготривалою бездіяльністю співробітників Генеральної прокуратури України,-

Установив:

Позивач 11.01.2016 року звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до Генеральної прокуратури України про стягнення моральної шкоди в сумі 986580,00 гривень , завданої внаслідок моральних страждань у зв»язку з безпідставними незаконними рішеннями та безпідставних відмов у внесенні відомостей про злочин до ЄРДР, невиконанні вимог ст.214 КПК УКраїни щодо дотримання процесуальних норм по здійсненню контролю за дотриманням. Зазначені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що проти нього було незаконно порушено кримінальну справу, протягом досудового розслідування його безпідставно оголосили в розшук, тримали в слідчому ізоляторі, з»явилися до його квартири з обшуком, розторощили його житло, знущалися над ним, який переніс онкологічну операцію та над членами його сім»ї, що привело його до моральних страждань, своїми діями та бездіяльністю прокуратура Полтавської області неодноразово принизила його честь та гідність, у зв»язку з чим він неодноразово звертався до Генеральної прокуратури України з вимогами внести відомості до ЄРДР у порядку ст.214 КПК України відносно співробітників прокуратури Полтавської області, але Генеральна прокуратура вимоги ст.214 КПК України неодноразово не виконувала, пересилала його заяви саме до прокуратури Полтавської області , що неодноразово спонукало його для звернення до Печерського районного суду м. Києва і тільки на підставі постанов слідчих суддів його заяви вносилися до ЄРДР. Свої позовні вимоги позивач уточнив 28.01.2016 року (арк..46-50), залучивши у якості співвідповідача Державну казначейську службу України. Через чисельні незаконні та невмотивовані процесуальні рішення співробітників Генеральної прокуратури ОСОБА_1 змушений протягом 9 місяців звертатись до судів для оскарження таких рішень, що завдало позивачу значних моральних страждань. Посилаючись на вказані обставини та положення статей 23, ч.1 ст.1167, 1172, 1176 ЦК України, позивач просив стягнути на свою користь моральну шкоду, заподіяну тривалим невиконанням посадовими особами вимог діючого кримінально-процесуального законодавства України, в розмірі 986850,00 грн.

В судовому засіданні позивач вимоги позовної заяви підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала та пояснила, що Генеральна прокуратура України діяла у відповідності з вимогами Наказу Генерального прокурору України№125 від 03.12.2012 року яким затверджено Інструкцію про порядок приймання, реєстрації та розгляду в органах прокуратури України заяв, повідомлень про вчинені кримінальні порушення . Пояснила, що рішення ОСОБА_3 при Генеральній прокуратурі України від 17.09.2015 року носить рекомендаційний характер та відповідні зміни до Наказу Генерального прокурора України №125 ще не внесені. Вважає позовні вимоги безпідставними та просить в їх задоволенні відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного:

Судом неодноразово роз»яснені учасникам процесу вимоги ст.ст.10,11,60 ЦПК України відносно того, що докази надаються сторонами ,а судом тільки оцінюються.

На підставі ст.57 ЦПК України доказами по справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановить наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин ,які мають значення по справі. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема , звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно вимог ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування.

На підставі вимог ч 3 ст.61 ЦПК України обставини, що встановлені рішення суду яке набуло чинності, не підлягають доказуванню при розгляді інших справ, в яких приймають участь ті ж особи чи особа, відносно якої встановлені ці обставини.

Відповідно до статті 64 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 2 статті 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд приходить до висновку, що позовні вимоги з тих підстав, що моральна шкода завдана у зв»язку з безпідставними незаконними рішеннями та бездіяльністю співробітників Генеральної прокуратури України не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, бо позивачем хоч і доведено наданими належними доказами , але всі безпідставні незаконні рішення співробітників Генеральної прокуратури України скасовані ухвалами слідчих суддів Печерського районного суду м. Києва. Таким чином, позивач поновив своє порушене право на неупереджене досудове слідство в рамках меж ,передбачених ст.303,307 КПК України.

Положенням статті 303 КПК України, передбачено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, що підлягають оскарженню, а саме на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора:

1) бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяв чи повідомлення про кримінальне правопорушення у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодекс, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов'язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна;

2) рішення слідчого, прокурора про зупинення досудового розслідування -потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником ;

3) рішення слідчого про закриття кримінального провадження -заявником, потерпілим, його представником чи законним представником;

4) рішення прокурора про закриття кримінального провадження -заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником;

5) рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим -особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою;

6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора при застосуванні заходів безпеки -особами, до яких можуть застосовані заходи безпеки, передбачені законом;

7) рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій -особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником;

8) рішення слідчого, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу, - підозрюваним, його захисником чи законним представником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Зі змісту ст. 307 КПК України вбачається, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування слідчий суддя може винести ухвалу про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов'язання припинити дію; зобов'язання вчинити певну дію; відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до вимог частини 6 статті 1176 ЦК України шкоди, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п. п. 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", особа має право на відшкодування моральної шкоди лише у випадках прямо передбачених законодавством. Умовами для покладення на особу відповідальності за шкоду, заподіяну іншій особі, є протиправна дія чи бездіяльність, наявність шкоди, причинний зв'язок між дією (бездіяльністю) і негативними наслідками та вина заподіювача.

Стаття 1174 Цивільного Кодексу України передбачає, що

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Стаття 1176 Цивільного Кодекс України передбачає:

1. Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

2. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

3. Якщо кримінальне провадження закрито на підставі закону про амністію або акта про помилування, право на відшкодування шкоди не виникає.

4. Фізична особа, яка у процесі досудового розслідування або судового провадження шляхом самообмови перешкоджала з'ясуванню істини і цим сприяла незаконному засудженню, незаконному притягненню до кримінальної відповідальності, незаконному застосуванню запобіжного заходу, незаконному затриманню, незаконному накладенню адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, не має права на відшкодування шкоди.

5. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

6. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

7. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Суд приходить до висновку, що ч 6 ст.1176 ЦК України не поширюється на відносини які виникли у ОСОБА_1 та співробітників Генеральної прокуратури України.

У відповідності зі ст.23 ЦК України:

1. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

2. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

3. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

4. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

5. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, для застосування деліктної відповідальності на підставі статті 1167 ЦК України необхідною є наявність складу правопорушення, а саме: 1) наявність шкоди; 2) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою і шкодою; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду.

Відповідно до вимог статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Положення статті 1176 ЦК України, на яку посилався позивач, як на підставу відшкодування моральної шкоди, стосується незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Реалізація ОСОБА_1 свого процесуального права на оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого під час досудового розслідування, не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди.

Сам факт виконання співробітниками Генеральної прокуратури України вимог наказу №125 від 03.12.2012 року та недотримання вимог ст.214 КПК України не свідчить про завдання особі шкоди та про наявність підстав для її відшкодування, оскільки для наявності зобов'язання по відшкодуванню шкоди відповідно до статей 1166, 1167, 1176 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу, наявність шкоди, протиправність дій її заподіювача та причинний зв'язок між його діями та шкодою, які підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов'язок позивача (статті 10,60 ЦПК України).

Суд приходить до висновку , що у рамках Кримінально-процесуального Кодексу України право позивача на справедливе досудове розслідування поновлене ухвалами Печерського районного суд м. Києва .

Будь-яких доказів спричинення моральної шкоди, позивачем, відповідно до вимог ст..60 ЦПК України, не надано.

За таких обставин суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України , ст.ст.23,1167,1174,1176 ЦК України,-

СУД ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Генеральної Прокуратури України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди в сумі 986 580,00 гривень, яку завдано довготривалою бездіяльністю співробітників Генеральної прокуратури України визнати необґрунтованими та недоведеними, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду з мотивувальною частиною виготовлено судом у п»ятиденний термін після проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення, до 03.01.2017 року

Головуючий, суддя О.О.РУДНЄВА

Рішення виготовлено суддею власноруч в нарадчій кімнаті.

Суддя О.О.РУДНЄВА