Провадження № 2-з/761/357/2016
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у задоленні заяви про забезпечення позову

12 серпня 2016 року суддя Шевченківський районний суд м. Києва Осаулов А.А., розглянувши в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Приватного підприємства «Приват-таксі», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна», треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення суми страхового відшкодування та матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в :

В провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває вказаний позов.

Ухвалою від 12.08.2016 року у вказаній цивільній справі відкрито провадження та призначено до розгляду по суті.

До суду представником позивача подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно відповідача 1 та відповідача 2.

Заяву про забезпечення позову мотивована тим, що відповідач 1 як власник автомобіля, внаслідок керуванням яким іншою особою було спричинено ДТП та пошкоджено автомобіль позивача, а під час ДТП - винуватець ОСОБА_4 працював у відповідача 2, а оскільки вказані відповідачі мають можливість реалізувати належне їм майно та з метою забезпечення виконання судового рішення в разі задоволення позову необхідно накласти на нього арешт.

Частиною 1 ст. 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності з ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

У відповідності з ч. 2 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно із ч. 3 цієї статті забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У відповідності до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки сторони позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Як вбачається із матеріалів заяви позивач просить шляхом забезпечення цивільного позову накласти арешт на відповідно майно відповідачів 1 і 2 без надання доказів його недобросовісності дій відповідачів щодо можливого його відчуження та його вартість, що необхідна для урахування співмірності накладення арешту на майно сумі позовних вимог.

Крім того, викладені у заяві підстави для накладення арешт на майно відповідача не є такими, які можуть утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у цій справі.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз'яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв'язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 151 - 153, 209, 210, 293, 294 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 від 11.08.2016 року про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Приватного підприємства «Приват-таксі», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна», треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення суми страхового відшкодування та матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - відмовити.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Суддя: