Справа № 242/135/16-ц
Провадження 2/242/226/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2016 Селидівський міський суд Донецької області у складі: головуючого судді Пирогової Л.В., при секретарі Гречка К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Селидове цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про надання дозволу на багаторазовий в'їзд та виїзд в район проведення антитерористичної операції на неконтрольовану територію України через лінію зіткнення у межах Донецької області та за межі України неповнолітньої дитини без згоди батька, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про надання дозволу на багаторазовий в'їзд та виїзд в район проведення антитерористичної операції на неконтрольовану територію України через лінію зіткнення у межах Донецької області та за межі України неповнолітньої дитини без згоди батька.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, шлюб розірвано. Від шлюбу мають дитину - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. На даний час дитина проживає разом з нею у м. Донецьку, де проводиться антитерористична операція. Позивач має намір разом із своєю дитиною виїхати на контрольовану територію України та за кордон з метою оздоровлення дитини. Відповідач такої згоди не надає, у зв»язку з чим позивач змушена звернутися до суду. Просить суд надати дозвіл ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на багаторазовий в'їзд та виїзд в район проведення антитерористичної операції на неконтрольовану територію України через лінію зіткнення у межах Донецької області та за межі України до досягнення 18 років у супроводі матері без згоди батька.

В судове засідання позивач не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву з підтриманням позовних вимог та просила проводити розгляд справи без її участі.

В судове засідання відповідач не з,явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав та просить суд розглянути справу без його участі.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, батьками ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_3 та ОСОБА_1.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ст. 60 ч. 2 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі. Суд лише сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Частиною першою статті 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Способом захисту цивільного права та інтересу може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право, а також інший спосіб, що встановлений законом (ст. 16 ч. 2 ЦК України).

Так, відповідно з вимогами ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу N 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Згідно зі ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. У відповідності до ч. 2 ст. 150 цього ж Кодексу батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231 (зі змінами).

Згідно з п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників.

За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно з цими нормами регулювання виїзду неповнолітньої дитини за межі України має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів цієї дитини.

При вирішенні позовних вимог в частині надання дозволу на багаторазовий виїзд дитини за межі України та на виготовлення необхідних проїзних документів, на майбутнє, до досягнення нею 18 років без згоди батька, суд враховує вимоги Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», який передбачає надання дозволу на конкретний (одноразовий) виїзд, з визначенням його початку й закінчення.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів потреби дитини у оздоровленні за межами України, як і умов перебування дитини за кордоном.

Надання судом дозволу на майбутнє на виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків, без визначення конкретного періоду та місця перебування дитини за кордоном, суперечить положенням чинного законодавства.

Таким чином, суд враховуючи вимоги ч. 4 ст. 174 ЦПК України, оскільки від відповідача надійшла заява про визнання позовних вимог, вважає, що дана згода суперечить вимогам Закону України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правилам перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, та дійшов висновку, що позовні вимоги про надання дозволу на багаторазовий виїзд дитини за межі України на майбутнє, до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку без згоди батька, не обґрунтовані та не підлягають задоволенню.

При вирішенні позовних вимог в частині надання багаторазового дозволу на в'їзд та виїзд в район проведення антитерористичної операції на неконтрольовану територію України через лінію зіткнення у межах Донецької області, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 7, ч. 8 ст.7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Порядок перетинання лінії зіткнення регулюється Тимчасовим порядком контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, затвердженим наказ першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівником Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) № 27 від 22.01.2015 року.

Згідно п.п.5.1.1, 5.1.2 п.5.1 Розділу 5 Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57; виїзд з неконтрольованої території громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за умови пред'явлення свідоцтва про народження дитини, будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України "Про громадянство України" або статтею 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" особи (осіб), у супроводі якої (яких) громадяни України, які не досягли 16-річного віку виїжджають з неконтрольованої території, та дозволом фізичної особи.

Таким чином, в'їзд на неконтрольовану територію України та виїзд громадян, які не досягли 16-річного віку у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду.

Також необхідно зазначити, що згідно із Конвенцією про права дитини (ратифікована Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91 р.) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

У відповідності до вимог ст.ст.7, 155 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1, разом із сином ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто в населеному пункті, який відповідно до Розпорядження КМУ від 05.12.2015 року № 1275-р, відноситься до населеного пункту, де здійснювалася антитерористична операція.

За таких обставин, суд не вбачає жодних обставин, що обмежують згідно із законодавством право в'їзду дитини на неконтрольовану територію України та виїзду, враховуючи інтереси неповнолітньої дитини, яка на час розгляду справи перебуває в зоні проведення антитерористичної операції та позбавлена можливості виїхати за межі м. Донецьк, дійшов висновку, що позовні вимоги в частині надання дозволу на в'їзд та виїзд в район проведення антитерористичної операції на неконтрольовану територію України через лінію зіткнення у межах Донецької області обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору в сумі 551,21 грн.

Керуючись ст. ст. 33, 64 ч.1 Конституції України, Конвенцією про права дитини, Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст.313 ЦК України, ст. ст. 7, ст.104 ч.2, ст.105 ч.3, ст.110 ч.1, ст.112 ч.2, 141, 150, 155 Сімейного кодексу України, Тимчасовим порядком контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, затвердженим наказ першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівником Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) № 27 від 22.01.2015 року, ст. ст. 169, 213-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про надання дозволу на багаторазовий в'їзд та виїзд в район проведення антитерористичної операції на неконтрольовану територію України через лінію зіткнення у межах Донецької області та за межі України неповнолітньої дитини без згоди батька задовольнити частково.

Надати дозвіл на перетинання лінії розмежування для виїзду та в'їзду на неконтрольовану територію України через лінію зіткнення у межах Донецької області ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцю м. Донецьк Донецької області у супроводі ОСОБА_1 без згоди батька ОСОБА_3.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 21 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Селидівський міський суд Донецької області шляхом подачі в десятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а в разі відсутності у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.В.Пирогова