Справа № 345/3014/15-ц
Провадження № 22-ц/779/130/2016
Головуючий у 1 інстанції Сухарник І. І.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів: Пнівчук О.В., Соколовського В.М.,

секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в м. Калуші та Калуському районі про стягнення коштів, за апеляційними скаргами управління Пенсійного фонду України в м. Калуші та Калуському районі на рішення Калуського міськрайонного суду від 13 листопада 2015 року та додаткове рішення Калуського міськрайонного суду від 23 листопада 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про стягнення коштів з управління Пенсійного фонду України в м. Калуші та Калуському районі (далі УПФУ в м. Калуші та Калуському районі) в розмірі 114 730,44 грн.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2012 року було визнано дії УПФУ в м. Калуші Івано-Франківської області щодо відмови в перерахунку та виплаті їй пенсії протиправними та зобовязано УПФУ в м. Калуші Івано-Франківської області провести перерахунок та виплату ОСОБА_2 державної пенсії як особі, яка віднесена до першої категорії та є інвалідом III групи захворювання, повязаного з Чорнобильською катастрофою, та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі, встановленому ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи із 12 лютого 2010 року до виникнення обставин, з якими закон повязує зміну чи припинення спірних правовідносин, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, що визначається згідно із ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням виплачених сум.

Посилаючись на те, що УПФУ в м. Калуші та Калуському районі провело перерахунок пенсії за період з 12 лютого 2010 року по 22 липня 2011 року в сумі 61 263,13 грн., однак не здійснило виплату, а тому такими неправомірними діями відповідача їй завдано матеріальної шкоди, просила стягнути з УПФУ в м. Калуші та Калуському районі не виплачену пенсію в розмірі 61 263,13 грн., індекс інфляції в розмірі 46 690,31 грн., а також 3 % річних за весь період не виплати пенсії в розмірі 6 777,55 грн.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 13 листопада 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з УПФУ в м. Калуші та Калуському районі в користь ОСОБА_2 кошти в сумі 114 730,44 грн., з яких не виплачена пенсія у розмірі 61 263,13 грн., індекс інфляції у розмірі 46 690,31 грн., 3 % річних за весь період не виплати пенсії у розмірі 6 777,55 грн.

Додатковим рішенням Калуського міськрайонного суду від 23 листопада 2015 року стягнуто з УПФУ в м. Калуші та Калуському районі Івано-Франківської області на користь держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 147 грн. 30 коп.

В апеляційній скарзі на рішення Калуського міськрайонного суду від 13 листопада 2015 року, УПФУ в м. Калуші та Калуському районі посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що УПФУ в м. Калуші та Калуському районі на виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2012 року було проведено перерахунок пенсії ОСОБА_2 призначеної як інваліду III групи згідно ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 6-ти мінімальних пенсій за віком, а також додаткової пенсії в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, починаючи з12 лютого 2010 року до виникнення обставин, з якими закон повязує зміну чи припинення спірних правовідносин, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, що визначається згідно із ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням виплачених сум та подано суду звіт про виконання рішення.

Вказує, що перерахунок проведено за період з 12 лютого 2010 року по 22 липня 2011 року, оскільки у 2012 році норми Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за якими УПФУ в м. Калуші та Калуському районі зобовязане здійснити перерахунок пенсії, застосовуються у порядку та розмірах встановлених КМУ, виходячи із наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету ПФУ на 2012 рік, а тому виплата перерахунку пенсії ОСОБА_2 відтермінована до фінансування цих видатків з Державного бюджету.

Вважає, що покладені судом на управління зобовязання щодо проведення перерахунку пенсії виконані в порядку встановленому судовим рішенням та в межах покладених на нього повноважень.

Крім того вказує, що заявником не надано доказів існування виняткових обставин, що можуть ускладнити або унеможливити виконання рішення суду у раніше встановлений спосіб, тому неможливо змінювати спосіб виконання рішення суду шляхом безспірного списання коштів з рахунку боржника, вказавши при цьому суму, розмір якої не встановлений судами при розгляді справи по суті.

Зазначає, що суд, змінивши спосіб виконання постанови із зобовязання виплатити пенсію, на стягнення конкретної суми пенсії не врахував відмінності між обраним на підставі ст. 162 КАС України способу захисту порушеного права і способу виконання судового рішення, внаслідок чого змінив постанову суду за відсутності на це процесуальних повноважень.

Зазначає, що невиконання судового рішення УПФУ в м. Калуші та Калуському районі в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

У звязку з наведеним, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення Калуського міськрайонного суду від 23 листопада 2015 року, УПФУ в м. Калуші та Калуському районі посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що УПФУ в м. Калуші та Калуському районі є субєктом владних повноважень, а спори, що виникають між учасниками цих відносин є публічно-правовими, а тому належать до юрисдикції адміністративних судів.

Вважає, що до даних правовідносин потрібно застосовувати ч.1 ст. 94 КАС, а тому УПФУ в м. Калуші та Калуському районі звільнене від сплати судового збору, крім того позивач при поданні позовної заяви не просив про стягнення судового збору.

В засіданні апеляційного суду представник УПФУ в м. Калуші та Калуському районі ОСОБА_3 апеляційні скарги підтримала з вищенаведених підстав.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_4 апеляційні скарги заперечив, посилаючись на її безпідставність.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційних скарг з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії, визнана інвалідом III групи внаслідок захворювання, повязаного з наслідками аварії на Чорнобильській АЕС.

Судом встановлено, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2012 року визнано дії УПФУ в м. Калуші Івано-Франківської області щодо відмови в перерахунку та виплаті ОСОБА_2 пенсії протиправними та зобовязано УПФУ в м. Калуші Івано-Франківської області провести перерахунок та виплату ОСОБА_2 державної пенсії як особі, яка віднесена до першої категорії та є інвалідом III групи захворювання, повязаного з Чорнобильською катастрофою, та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі, встановленому ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи із 12 лютого 2010 року до виникнення обставин, з якими закон повязує зміну чи припинення спірних правовідносин, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, що визначається згідно із ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням виплачених сум.

31 липня 2012 року на підставі зазначеної вище постанови було видано виконавчий лист, а 13 серпня 2012 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа і надано семиденний строк боржнику для добровільного виконання рішення суду.

Листом від 26 вересня 2012 року за №285/П-15 УПФУ в м. Калуші та Калуському районі повідомило позивача про те, що відповідно до розпорядження від 28 серпня 2012 року та індивідуального перерахунку, ОСОБА_2 проведено перерахунок за період з 12 лютого 2010 року по 22 липня 2011 року і становить 61 263, 13 грн.

Проте, управління через відсутність фінансового ресурсу не має можливості провести виплату нарахованих коштів і такі кошти за рішенням суду будуть виплачені після фінансування цих видатків з Державного бюджету.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 посилалася на те, що УПФУ в м. Калуші та Калуському районі провівши їй перерахунок пенсії по 22 липня 2011 року, не виконало рішення суду та фактично зменшило виплати пенсії, чим завдав їй збитків в розумінні ст. 22 ЦК України.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2012 року визнано протиправними дії УПФУ в м. Калуші та Калуському районі по ненарахуванні та невиплаті належних ОСОБА_2 сум пенсії як особі, яка віднесена до першої категорії та є інвалідом III групи захворювання, повязаного з Чорнобильською катастрофою, та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі, встановленому ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи із 12 лютого 2010 року.

Таким чином, УПФУ в м. Калуші та Калуському районі вчинило неправомірні дії і це встановлено судовим рішенням, і такими діями позивачці завдано збитків.

Частиною другою статті 46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», яка регламентує виплату пенсій за минулий час, передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. При цьому компенсація втрати частини пенсії у звязку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Питання, повязані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» та Порядком, затвердженим Кабінетом Міністрів України для реалізації згаданого Закону.

Відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», статтею 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» та Порядком компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії).

При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Вказані висновки узгоджуються з правовими висновками, викладеними в постанові Верховного Суду України № 21-518а14 від 18 листопада 2014 року.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати»).

Позивачем проведено розрахунок інфляційних втрат за період з серпня 2011 року по червень 2015 року, які фактично становлять компенсацію ОСОБА_2 втрати частини її доходів у звязку з порушенням строків виплати УПФУ в м. Калуші та Калуському районі нарахованої, але невиплаченої їй пенсії.

Згідно розрахунку, сума інфляційних втрат за вказаний вище період становить 46 690, 31 грн.

Доказів на спростування вказаного розрахунку відповідачем не надано.

Згідно зі ст. 107 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обовязків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом.

Таким чином, врахувавши вказані вимоги закону та встановивши фактичні обставини по справі, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення з відповідача, як з уповноваженого державного органу, майнової шкоди, яка складається з 61 263,13 грн. недоплаченої пенсії за період з 12 лютого 2010 року по 22 липня 2011 року і 46 690,31 грн. інфляційних втрат, що становлять компенсацію втрати доходів (пенсійних виплат) у звязку з порушенням строків їх виплати за вказаний період є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає, що суд зробив вірний висновок, що посилання відповідача на невиплату пенсії позивачці через відсутність бюджетного фінансування не може бути прийнято до уваги, оскільки реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

В той же час, колегія суддів не може погодитися з висновком суду в частині задоволення позову та стягнення 3% річних за весь період невиплати нарахованої пенсії, оскільки правовідносини, що виникли між сторонами регулюються спеціальним законодавством про пенсійне забезпечення громадян, у якому не передбачено стягнення 3% річних, а тому відсутні підстави для задоволення вимог позивача у цій частині.

У звязку з наведеним, рішення суду першої інстанції в частині стягнення 3 % річних підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову про стягнення 3 % річних за весь період невиплати пенсії в розмірі 6 777,55 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України від 08 липня 2011 року «Про судовий збір», який набрав чинності 01 листопада 2011 року. При цьому з 01 вересня 2015 року набули чинності зміни до вказаного Закону України щодо сплати судового збору на підставі Закону України від 22 травня 2015 року № 484-VIII., якими було скасовано пільги щодо звільнення Пенсійного фонду України від сплати судового збору.

А тому, враховуючи, що при постановленні рішення судом не було вирішено питання про судові витрати, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про ухвалення додаткового рішення та стягнення з управління Пенсійного фонду України в м. Калуші та Калуському районі в дохід держави судового збору.

Визначаючи розмір сплати судового збору, суд першої інстанції виходив із суми задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.5 ст. 88 ЦПК України).

Оскільки в позові про стягнення 3 % річних за весь період невиплати пенсії в сумі 6 777,55 грн. відмовлено, додаткове рішення слід змінити та стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1 079,53 грн.

Враховуючи, що сплату судового збору за подання апеляційної скарги було відстрочено до ухвалення апеляційним судом судового рішення, з управління Пенсійного фонду України в м. Калуші та Калуському районі в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 187,48 грн.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги управління Пенсійного фонду України в м. Калуші та Калуському районі задовольнити частково.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 13 листопада 2015 року в частині стягнення 3% річних скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в м. Калуші та Калуському районі про стягнення 3% річних за період невиплати пенсії в розмірі 6 777, 55 грн. відмовити.

В решті рішення Калуського міськрайонного суду від 13 листопада 2015 року залишити без зміни.

Додаткове рішення Калуського міськрайонного суду від 23 листопада 2015 року змінити.

Стягнути з управління Пенсійного фонду України в м. Калуші та Калуському районі на користь держави судовий збір в розмірі 1 079, 53 грн.

Стягнути з управління Пенсійного фонду України в м. Калуші та Калуському районі в дохід держави судовий збір в розмірі 1187, 48 грн. за подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання ним законної сили.

Головуюча О.Ю. Беркій

Судді: О.В. Пнівчук

ОСОБА_5