Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 185/3835/16-ц

Провадження № 2/185/2374/16

21 липня 2016 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Бабій С.О., за участю секретаря судового засідання Шмик К.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальнстю «Суворова»про розірвання договору оренди землі,

ВСТАНОВИВ:

26.04.2016 р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, яким просив розірвати договір оренди земельної ділянки № 277 площею 4,759 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Богданівської сільської територіальної громади Павлоградського району Дніпропетровської області (кадастровий номер :01:002:0417), який укладений 06.03.2007 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Суворова» і зареєстрований у ПРФ «ДРФ ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України по земельних ресурсах» про що у Державному реєстрі земель зроблено запис від 08.02.2008 року за № 75.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилався на те, що дружині позивача ОСОБА_2 належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,759 га (кадастровий номер :01:002:0417) на території Новодачинської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, яку вона передала в оренду товариству з обмеженою відповідальністю «Суворова» на підставі договору оренди землі № 277 від 06 березня 2007 року строком на 10 років. 24 травня 2015 року ОСОБА_2 померла, а позивач прийняв після неї спадщину. 25.12.2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою про розірвання договору оренди землі укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Суворова» на підставі пункту 33 спірного договору, яким передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору. Проте, відповідач залишив заяву позивача без розгляду, пославшись на неможливість встановлення автентичності його автора, що зумовило звернення позивача до суду.

До суду від представника позивача ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Від представника відповідача ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги не визнає у повному обсязі.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДП № 038532, виданого 12.02.2007 року Павлоградською районною державною адміністрацією ОСОБА_2 належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,759 га, кадастровий номер :01:002:0417, на території Новодачинської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області. 06 березня 2007 року між ОСОБА_2 як орендодавцем та товариством з обмеженою відповідальністю «Суворова» як орендарем було уклалдено договір оренди землі № 277. Вказаний договір був зареєстрований у ПРФ «ДРФ ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України по земельних ресурсах» про що у Державному реєстрі земель зроблено запис від 08.02.2008 року за № 75 (а.с.12-13). Згідно п. 7 договору його укладено на 10 років Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 10 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

За п.30 вказаного договору дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; ліквідації юридичної особи-орендаря. Договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

При цьому п.31 спірного договору визначено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

За п. 32 спірного договору розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається. При цьому п.33 спірного договору визначає, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.12.2015 року № 1411 та витяга з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.12.2015 року № 49614838, 24 травня 2015 року ОСОБА_2 померла, а позивач набув у порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,759 га, кадастровий номер :01:002:0417, на території Новодачинської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області (а.с.7-8).

Як новий власник земельної ділянки позивач 25.12.2015 р. направив на адресу відповідача лист, згідно якого повідомив орендаря про своє право власності на спірну земельну ділянку та із посиланням на п. 33 Договору просив розірвати договір оренди землі (а.с._9-10). Листом ТОВ №Суворова» лист позивача було залишено без розгляду, та запропоновано прибути особисто до дирекції ТОВ «Суворова» (а.с.11).

Статтями 1216 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавець), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом ст.ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання та місцезнаходження майна.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ст. 328 ЦК України).

Відповідно до ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі прийняття спадщини та мають право самостійно господарювати на землі (п. «г» ч. 1 ст. 81, п «б» ч. 1 ст. 90 ЗК України).

За приписами ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яким в розумінні цього Закону є - земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення (ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Відповідно до ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, - право власності на нерухоме майно.

При цьому ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» прямо передбачено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Частиною 2 ст. 792 ЦК України передбачено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, який регулює відносини щодо оренди землі є Закон України «Про оренду землі», за яким оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положеннями ст. ст. 30, 31 Закону України «Про оренду землі» визначено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Договір оренди землі припиняється, зокрема, у разі: закінчення строку, на який його було укладено; договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Відповідно до змісту ст. 32 Закону України «Про оренду землі», яка регулює питання щодо припинення договору оренди землі шляхом його розірвання, перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Згідно пункту 32 спірного договору оренди земельної ділянки передбачено, що розірвання договору в односторонньому порядку не допускається. Одночасно, у пункті 33 спірного договору оренди землі сторони передбачили, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Зазначений пункт Договору ніким з учасників правочину не оспорювався й у встановленому законом порядку не дійсним не визнавався.

Таким чином, оскільки сторони спірного договору оренди землі дійшли згоди щодо усіх його істотних умов, зокрема, п. 33 передбачено можливість розірвання цього договору у разі переходу права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, при цьому, що цей пункт договору узгоджується із положеннями ЦК України та ст. 32 Закону України «Про оренду землі». Позивач, який набув право власності на орендовану земельну ділянку після смерті орендодавця, як новий власник, має право в односторонньому порядку розірвати договір оренди з підстав, визначених договором.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтями 3, 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

За приписами ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового інтересу.

Способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути припинення правовідношення.

За таких обставин суд вважає зазначений позов обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам діючого законодавства, а отже він підлягає задоволенню у повному обсязі.

Суд розподіляє судові витрати відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 64, 74, 88, 169, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223-226, 228, 232, 294, 296 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Розірвати договір оренди земельної ділянки № 277 площею 4,759 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Богданівської сільської територіальної громади Павлоградського району Дніпропетровської області (кадастровий номер :01:002:0417), який укладений 06.03.2007 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Суворова» і зареєстрований у ПРФ «ДРФ ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України по земельних ресурсах» про що у Державному реєстрі земель зроблено запис від 08.02.2008 року за № 75

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «СУВОРОВА» на користь ОСОБА_1 витрати із сплати судового збору у сумі 551,20 грн. (пятсот пятдесят одна грн. 20 коп.)

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана апеляційному суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С. О. Бабій