У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді: - Ковальчук Н.М.,

суддів - Рожина Ю.М., Собіни І.М.,

секретар судового засідання - Мельник С.Ю.,

з участю позивачки - ОСОБА_2,

представника позивачки - ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 28 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Управління Держземагенства у Здолбунівському районі Рівненської області, про визнання та припинення права власності на земельну ділянку,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 28 квітня 2016 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим внаслідок неповного з'ясування обставин справи та неправильної оцінки доказів, ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі вказує на помилковість висновку місцевого суду про вичерпність підстав припинення права власності на земельну ділянку, передбачених ст. 140 ЗК України, та звертає увагу, що такі підстави передбачені й іншими нормами законодавства, зокрема, ст.ст. 154 ЗК України, 346 ЦК України. Пояснює, що доступ до квартири, що належить їй на праві власності, здійснюється через земельну ділянку відповідача, а доступ до квартири відповідача - через її земельну ділянку, і таким чином відбувається порушення права власності один одного та перешкоджання у реалізації прав, пов'язаних із володінням, користуванням та розпорядженням своїм майном, гарантованим Конституцією України. Звертає увагу, що положення ч. 2 ст. 377 ЦК України та ч. 2 ст. 120 ЗК України передбачають перехід права власності на земельну ділянку під будинком (квартирою), на якій вони розташовані, разом із правом власності на цей будинок (квартиру). Обґрунтовує свої вимоги п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» щодо необхідності з'ясування судом можливості нормального користування житловими та господарськими будівлями та облаштування проходів до них. Покликаючись на те, що вона позбавлена повноцінно здійснювати право власності на свою земельну ділянку, оскільки її дії перешкоджатимуть реалізації права власності відповідача на його квартиру, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

__________________________________________________________________________

Справа № 562/3199/14-ц Головуючий в суді І інстанції - Ковалик Ю.А.

Провадження № 22-ц 787/1170/2016 Суддя-доповідач - Ковальчук Н.М.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено: будинок АДРЕСА_1, та земельна ділянка, на якій знаходиться цей будинок, сторони по справі придбали під час шлюбу.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 27 квітня 2010 року позов ОСОБА_2 задоволено частково, проведено поділ житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки за вказаною адресою.

Виділено ОСОБА_2 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 відповідно до І-го варіанту поділу, запропонованого висновками будівельно-технічної експертизивід 26 грудня 2009 року, частину гаража 1-1, площею 12,5 кв.м, вхідні сходи, коридор 1-6, коридор 1-7, східцеву клітину 1-2, підсобну 1-3, котельну 1-4, парну 1-5, частину коридору 1-8, площею 10,6 кв. м, передпокій 1-13, жилу 1-14, жилу 1-15 та жилу 1-16, 1/2 частину огорожі № 1 та огорожі № 2, скважину «С» - залишено у спільному користуванні співвласників.

Цим рішенням здійснено поділ земельної ділянки по АДРЕСА_1 по ІІ варіанту будівельно-технічної експертизи від 26 грудня 2009 року шляхом виділення ОСОБА_2 у власність частини земельної ділянки, площею 598 кв.м (на додатку зображено білим кольором); ОСОБА_4 виділено у власність частину земельної ділянки площею 598 кв.м (на додатку зображено жовтим кольором). Частину земельної ділянки площею 21 кв.м залишено у спільному користуванні для доступу до скважини (на додатку заштриховано червоним пунктиром) (а.с. 9-11).

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 15 липня 2010 року рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 27 квітня 2010 року в частині поділу житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки по АДРЕСА_1 залишено без змін та набрало законної сили.

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулась з даним позовом, в якому просила припинити право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 598 кв.м, що знаходиться по АДРЕСА_1 і виділена йому у відповідності до рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 27 квітня 2010 року, та визнати право власності на вказану земельну ділянку за нею.

Щодо земельної ділянки, виділеної ОСОБА_2 у власність за рішенням суду, то позивачка у своїй заяві просила припинити її право власності та визнати право власності ОСОБА_4 на цю земельну ділянку.

ОСОБА_2 обґрунтовувала свої вимоги тим, що при фактичному користуванні земельною ділянкою, поділеною за рішенням суду, виникли незручності, які полягають в тому, що доступ до її квартири здійснюється через земельну ділянку, яка належить відповідачу, а доступ до квартири відповідача - через її земельну ділянку, у зв'язку з чим порушується право власності сторін та неможливо зареєструвати право власності на свої земельні ділянки.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, керуючись статтею 140 Земельного кодексу України, котра встановлює вичерпний перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку, прийшов до правильного висновку про незаконність позовних вимог.

На підтвердження даного висновку в рішенні містяться необхідні доводи та обґрунтування, з якими погоджується і колегія судів апеляційного суду.

Згідно ст. 140 ЗК України, підставами припинення права власності на земельну ділянку є: а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника; г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності для суспільних потреб; д) конфіскація за рішенням суду; е) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Отже, така підстава припинення права власності на земельну ділянку, як перешкоди в користуванні власністю та утруднення реєстрації права власності на земельну ділянку, котру визначила позовною вимогою ОСОБА_2, відсутня.

Покликання апеляційної скарги на помилковість висновку місцевого суду про вичерпність підстав припинення права власності на земельну ділянку, передбачених ст. 140 ЗК України, колегія суддів оцінює критично. У оскаржуваному рішенні містяться посилання також і на інші норми Цивільного Кодексу України та Земельного Кодексу України щодо припинення права власності, а також конституційні гарантії непорушності прав власника.

Що стосується обґрунтування позовних вимог п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», то вони колегією суддів відхиляються з наступних міркувань. Так, зазначена норма стосується вирішення спорів у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди. В даному випадку між сторонами відсутні правовідносини спільної власності на один об'єкт нерухомості, оскільки домоволодіння між ними поділене рішенням суду, включаючи і земельну ділянку.

Право власності сторін на земельну ділянку під будинком у АДРЕСА_1 визначене рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 27 квітня 2010 року, за яким у власність сторін виділено рівні частини земельної ділянки. Дане рішення в частині поділу земельної ділянки сторонами не оскаржувалося.

У зв'язку з наведеним, колегія суддів приходить до переконання про безпідставність позовних вимог про визнання та припинення права власності на земельну ділянку та вважає висновок місцевого суду про відмову у позові законним та обґрунтованим.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 28 квітня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя підпис Ковальчук Н.М.

Судді : підпис Рожин Ю.М.

підпис Собіна І.М.

Згідно: суддя-доповідач Ковальчук Н.М.