Апеляційний суд міста Києва
Справа № 22-ц/796/1185/2016 Головуючий у 1-й інстанції - Бартащук Л.П.
Доповідач - Кабанченко О.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Желепи О.В., Рубан С.М.

при секретарі - Перетятько А.К.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1, представника Житлово-будівельного кооперативу «Арсеналець-16» - ОСОБА_9 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від4 листопада 2015 року

в справі за позовом ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу «Арсеналець-16» про захист прав споживачів, зобов'язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення представників відповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 4 листопада 2015 року частково задоволено позов ОСОБА_1 до ЖБК «Арсеналець-16» про захист прав споживачів, зобов'язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди.

Зобов'язано ЖБК «Арсеналець-16» надати ОСОБА_1 письмові відповіді на всі його заяви, звернення, направлені відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян» для забезпечення права на доступ до публічної інформації.

Стягнуто з ЖБК «Арсеналець-16» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2 000 грн. 00 коп.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в повному обсязі задовольнити позовні вимоги. Вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсним обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом неправомірно було відмовлено і не прийнято до розгляду доповнення до позову, не взято до уваги клопотання від 24 квітня 2015 року, 17 червня 2015 року, 30 червня 2015 року про витребування діючого статуту та штатного розпису ЖБК. Суд невірно вказує на те, що за договором № 21207/8 від 7 грудня 2012 року у кв. 87, що належить позивачу провірялись «лічильники теплої енергії», та безпідставно відмовив у задоволенні вимог про стягнення витрат на повірку лічильників в сумі 400 грн..

В апеляційній скарзі представник ЖБК «Арсеналець-16» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права. Вказує на те, що фактично позивач звернувся до суду із заявою про захист прав споживачів, назвавши звернення до ЖБК «Арсеналець-16» «публічною інформацією, не навів жодного доказу, що він звертався, і навіть не зазначив на які саме звернення він не отримав відповіді.

У судове засідання суду апеляційної інстанції позивач не явився, про час та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, апеляційна скарга ЖБК «Арсеналець-16» підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судом встановлено, що за ордером № 027040 від 04 серпня 1981 року, ОСОБА_3 та її сім'ї, яка складається з трьох осіб, було надано право на зайняття трьох кімнат в квартирі АДРЕСА_1, - відповідно до рішення виконавчого комітету Київської міської Ради народних депутатів від 01 червня 1981 року (а.с. 225).

Позивач є чоловіком ОСОБА_3, як вбачається зі зворотного боку ордеру № 027040 від 04. Серпня 1981 року та відмітки про сімейний стан в паспорті ОСОБА_3 (а.с. 225,222).

Відповідно до довідки форми №3 від 09 серпня 2006 року, виданої ЖБК «Арсеналець-16», в квартирі АДРЕСА_1, зареєстровані: ОСОБА_3 (власник), ОСОБА_1 (чоловік), ОСОБА_4 (син), ОСОБА_5 (донька), ОСОБА_6 (син) (а.с. 227).

Балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1 є Житлово-будівельний кооператив «Арсеналець-16».

У лютому 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ЖБК «Арсеналець-16» про захист прав споживачів, зобов'язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він з 1981 року проживає в квартирі АДРЕСА_1. Вказаний будинок перебуває на балансі відповідача, який є виконавцем робіт (послуг) з обслуговування прибудинкової території та утримання будинку. З 2007 року обслуговування прибудинкової території та утримання місць загального користування знаходиться на незадовільному рівні. Зокрема, відповідачем надаються послуги, які не відповідають мінімальним нормам житлово-комунальних послуг. Оскільки відповідачем не укладено договору про надання житлово-комунальних послуг, позивач був змушений вимагати дотримання мінімальних норм і стандартів до житлово-комунальних послуг, які надаються відповідачем. Жодного разу за час проживання позивача поточний ремонт в будинку не проводився; більше 15 років не проводилось фарбування допоміжних приміщень і внутрішніх стін будинку, які знаходяться в край жахливому вигляді; відповідач не слідкує за прибудинковою територією, яка часто перебуває в неприбраному стані, в будинку відповідач не проводить перевірки систем витяжної вентиляції, не слідкує за станом ліфта, не проводиться вологе прибирання під'їзду та сходинкових площадок. Всі ці обставини стали підставою чисельних звернень, заяв, скарг, претензій позивача до відповідача в порядку Закону України «Про звернення громадян» та Закону України «Про доступ до публічної інформації», на які відповідач не реагує, відповіді на питання, поставлені у зверненнях, не надає.

З урахуванням поданих заяв про збільшення розміру позовних вимог просив ухвалити рішення, яким зобов'язати відповідача здійснити перерахунок за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових території згідно актів-претензій від 01.02.2015 р., 01.04.2014 р., 01.03.2013 р.; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок за послуги з центрального опалення згідно актів-претензій від 01.03.2014 р., 20.02.2011 року; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок за послуги з центрального опалення по особовому рахунку за АДРЕСА_1 за період з 2006 року по 2014 рік згідно показань будинкового лічильника; стягнути з відповідача витрати на повірку лічильників в сумі 400 грн.; зобов'язати відповідача надати позивачу відповіді на направлені йому і додані до позову звернення, акти-претензії, скарги, заяви; зобов'язати відповідача виключити суми безпідставно вказаних у щомісячних квитанціях по сплаті житлово-комунальних послуг сум боргу з урахуванням розрахунків та рішень суду; заборонити здійснювати не передбачені законодавством будь-які дії, спрямовані на припинення у наданні житлово-комунальних послуг позивачу за місцем його проживання; зобов'язати відповідача виключити з квитанцій по сплаті за житлово-комунальні послуги статтю нарахувань «на капітальний ремонт»; зобов'язати відповідача розмістити баки для сміття на відстань, зазначену у санітарних нормах, а також стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 15 000 грн.

Відповідач позов не визнав, у письмових запереченнях посилався на безпідставність та недоведеність позовних вимог, вказував про те, що позивач тривалий час взагалі не оплачує рахунки за житлово-комунальні послуги і з метою їх подальшої не оплати ініціює ряд скарг, перевірок, судових позовів. Так, заявляючи вимоги про зобов'язання відповідача здійснити перерахунки за послуги з обслуговування будинку, прибудинкової території та опалення, позивач жодним чином не конкретизує, які саме перерахунки необхідно здійснити, які кошти були зайво нараховані, надавши суду на підтвердження своїх вимог акти-претензії, які містять лише підпис самого позивача і ОСОБА_3 і не містять підпису представника відповідача; в актах-претензіях позивачем не зазначено, які саме послуги і в яких обсягах не були йому надані, або були надані, проте, неналежної якості або взагалі не надавалися.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про зобов'язання відповідача:

здійснити перерахунок за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових території згідно актів-претензій від 01.02.2015 р., 01.04.2014 р., 01.03.2013 р.;

здійснити перерахунок за послуги з центрального опалення згідно актів-претензій від 01.03.2014 р., 20.02.2011 року;

здійснити перерахунок за послуги з центрального опалення по особовому рахунку за АДРЕСА_1 за період з 2006 року по 2014 рік згідно показань будинкового лічильника;

виключити суми безпідставно вказаних у щомісячних квитанціях по сплаті житлово-комунальних послуг сум боргу з урахуванням розрахунків та рішень суду;

виключити з квитанцій по сплаті за житлово-комунальні послуги статтю нарахувань «на капітальний ремонт»;

розмістити баки для сміття на відстань, зазначену у санітарних нормах,

про стягнення витрат на повірку лічильників в сумі 400 грн.,

встановлення заборони здійснювати не передбачені законодавством будь-які дії, спрямовані на припинення у наданні житлово-комунальних послуг позивачу за місцем його проживання, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності та недоведеності.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду, вважає, що він відповідає встановленим обставинам справи, доказам, які містяться у матеріалах справи і були досліджені судом, та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що судом не було розглянуто його позовні вимоги, заявлені 10 березня 2015 року (а.с. 29-30) у доповненнях до позову, а саме про зобов'язання відповідача: виключити суми безпідставно вказаних у щомісячних квитанціях по сплаті житлово-комунальних послуг сум боргу з урахуванням розрахунків та рішень суду; виключити з квитанцій по сплаті за житлово-комунальні послуги статтю нарахувань «на капітальний ремонт»; про заборону відповідачу здійснювати не передбачені законодавством будь-які дії, спрямовані на припинення у наданні житлово-комунальних послуг позивачу за місцем його проживання, не відповідають дійсності, оскільки з рішення суду вбачається, що вказані вимоги були розглянуті судом, у їх задоволенні обґрунтовано відмовлено.

Так, суд дійшов до вірного висновку про відсутність підстав для зобов'язання відповідача вносити зміни до рахунків на оплату послуг шляхом виключення статті нарахувань «на капітальний ремонт», оскільки відповідно до п. 1. Розпорядження Київської міської державної адміністрації № 1029 від 25 липня 2008 року, узагальнює нарахування виконавців та виробників послуг і здійснює друк рахунків КП "Головний інформаційно-обчислювальний центр".

Також не погоджується судова колегія з доводами скарги позивача про те, що при вирішенні зазначених вимог суд першої інстанції повинен був взяти до уваги долучені позивачем до доповнень до позову рішення адміністративного суду в справі за позовом ОСОБА_8 до Київської міської адміністрації про визнання тарифів такими, що порушують вимоги закону, скасування рішень про підвищення тарифів, визнання розпоряджень незаконними і нечинними з моменту прийняття, оскільки судовими рішеннями у зазначеній справі не було встановлено обставин щодо позивача ОСОБА_1 (третя особа у зазначеній справі) та відповідача ЖБК «Арсеналець-16» (не брав участі у справі), отже відповідно ст. 61 ч. 3 ЦПК України позивач не звільняється від обов'язку доказування протиправності дій відповідача щодо включення до розрахункових документів сум боргу за житлово-комунальні послуги та статті нарахувань «на капітальний ремонт».

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення з відповідача витрат на повірку лічильників в сумі 400 грн., суд першої інстанції вірно виходив з положень ч. 2 ст. 20 закону України «Про житлово-комунальні послуги», ч.ч.2, 3 ст. 28, ст. 46 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», якими не передбачено звільнення споживачів-фізичних осіб, які є власниками квартирних засобів обліку, від оплати робіт (послуг), пов'язаних з повіркою цих приладів, у зв'язку з чим колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги позивача про помилковість висновку суду щодо відсутності правових підстав для стягнення вказаних витрат з відповідача.

Порушень процесуального закону, які відповідно до ЦПК України, є підставами для скасування в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, як на це посилається позивач в апеляційній скарзі, не встановлено.

Разом з тим, задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 та покладаючи на ЖБК «Арсеналець-16» обов'язок надати ОСОБА_1 письмові відповіді на всі його заяви, звернення, направлені відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян» для забезпечення права на доступ до публічної інформації, суд не з'ясував змісту позовних вимог позивача та зазначив у рішенні дати звернень позивача, що унеможливлює виконання рішення суду, не встановив факти отримання цих звернень відповідачем та факти ненадання на них відповідей,

Судом першої інстанції було встановлено лише те, що постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 19 серпня 2015 року голову правління ЖБК «Арсеналець-16» ОСОБА_10 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КУпАП, та встановлено неналежне ведення журналу вхідної та вихідної кореспонденції у ЖБК, а також те, що у листі від 22 квітня 2015 року голови правління ЖБК "Арсеналець-16", яким надано відповідь на запит ОСОБА_1 від 01 лютого 2015 року, була відсутня запитувана інформація.

Звертаючись до суду з вказаними вимогами, позивач просив ухвалити рішення, яким зобов'язати відповідача надати відповіді на додані до позову звернення, акти-претензії, скарги.

Дослідивши матеріали справи, судовою колегією встановлено, що позовні вимоги в цій частині є доведеними лише в частині ненадання відповідей ЖБК «Арсеналець-16» на заяву позивача від 15 грудня 2013 року (а.с. 19 т. 1) та ненадання належної відповіді на звернення позивача від 01 лютого 2015 року (а.с. 23-24 т. 2).

При цьому, колегія виходить з того, що у матеріалах справи містяться відомості про отримання заяви позивача від 15 грудня 2013 року та його звернення від 01 лютого 2015 року відповідачем, а останнім не надано доказів, що на ці звернення були надані належні відповіді.

Відомості про те, що інші звернення, акти-претензії, скарги, копії яких долучені позивачем до позовної заяви, були направлені на адресу відповідача та отримані ним, в справі відсутні.

За таких обставин, судова колегія вважає, що позовні вимоги про зобов'язання відповідача надати відповіді на додані до позову звернення, акти-претензії, скарги підлягають задоволенню в частині зобов'язання відповідача надати належні відповіді - з приводу запитуваної інформації на заяву позивача від 15 грудня 2013 року та звернення від 01 лютого 2015 року, у зв'язку з чим рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення зазначених позовних вимог.

Також не погоджується судова колегія з висновком суду про доведеність позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, які задоволені судом у розмірі 2 000 грн.

Обгрунтовуючи такий висновок, суд послався на положення ч. 2 ст. 25 Закону України «Про звернення громадян», відповідно до яких громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги, розмір відшкодування таких збитків у грошовому виразі визначається судом, та на те, що ненадання відповідей відповідачем на звернення позивача призвело до зміни звичайного ритму життя останнього, необхідності звертатися до державних органів і суду на захист свого порушеного права, втрати часу, напруження, нервування.

Відповідно до ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Враховуючи те, що судовою колегією встановлено, що відповідачем не було надано відповіді лише на заяву позивача від 15 грудня 2013 року, а відповідь на звернення від 01 лютого 2015 року була надана, але не містила інформації, яку запитував позивач, колегія вважає, що позивачем не доведено, що внаслідок цих дій відповідача були завдані позивачу фізичні та душевні страждання, погіршились його здібності або це позбавило його можливості їх реалізації, тобто була завдана моральна шкода, отже рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Апеляційну скаргу представника Житлово-будівельного кооперативу «Арсеналець-16» - ОСОБА_9 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 4 листопада 2015 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов'язати ЖБК «Арсеналець-16» надати ОСОБА_1 письмові відповіді на його звернення від 15 грудня 2013 року та від 01 лютого 2015 року з приводу запитуваної ним інформації.

У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: