провадження № 2/243/3586/2016
справа № 243/7090/16-ц
Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Ільяшевич О.В.,
при секретареві Куцик Н.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Словянського міськрайонного суду Донецької області (вул. Добровольського, 2, м. Словянськ, Донецької області) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
30 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Словянського міськрайонного суду Донецької області із позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона є власницею квартири № 30, що розташована в будинку № 12 по вул. Пушкінській, м. Горлівка Донецької області. У вказаній квартирі з 16 жовтня 2013 року і по теперішній час значиться зареєстрованим колишній чоловік позивачки відповідач ОСОБА_2 У вересні 2014 року вони припинили шлюбні відносини та 3 липня 2015 року рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області їх шлюб було розірвано. З вересня 2015 року відповідач ОСОБА_2 в спірній квартирі не проживає, будь-яке його майно та особисті речі у квартирі відсутні. Перепон відповідачеві у користуванні житловим приміщенням позивач ніколи не чинила і не чинить. На теперішній час позивач має намір продати спірну квартиру, але той факт що відповідач зареєстрований у ній перешкоджає їй це зробити. Зважаючи на те, що відповідач протягом тривалого часу фактично не проживає за вищезазначеною адресою, не є членом сім'ї позивача, то він вже не має жодних прав щодо проживання у належній позивачці квартирі. У звязку із тим, що відповідач добровільно не виявив бажання знятися з реєстрації за вищезазначеною адресою, точне місце перебування відповідача позивачу невідомо, вона була змушена звернутися до суду із даним позовом та просити суд ухвалити рішення яким визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 30 що розташована в будинку № 12 по вул. Пушкінській м. Горлівка Донецької області.
Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3, яка діє на підставі ордеру №167 та довіреності про надання безоплатної вторинної правової допомоги від 25 лютого 2016 року (а.с. 24-25) будучи належним чином повідомленими про дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявились. Позивачка подала до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, до судового засідання не зявився, відомостей про причини неявки суду не повідомив.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів у відповідності до ст. 224-228 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на такі встановлені у судовому засіданні обставини та відповідні ним норми чинного законодавства.
У судовому засіданні достовірно встановлено, що квартира № 30 що розташована в будинку № 12 по вул. Пушкінській м. Горлівка Донецької області, на підставі договору купівлі-продажу від 08 серпня 2002 року посвідченого приватним нотаріусом Горлівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 належить ОСОБА_5 (а.с. 5).
Так, відповідно рішення реєстратора від 22 серпня 2002 року, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №982 від 22 серпня 2002 року, витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 12 грудня 2006 року, виданих Комунальним підприємством «Горлівське міське бюро технічної інвентаризації», право власності на квартиру № 30 що розташована в будинку № 12 по вул. Пушкінській м. Горлівка Донецької області зареєстроване за ОСОБА_5 (а.с. 6-8).
Як видно із акту складеного ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які проживають по сусідству спірної квартири, що належить ОСОБА_1, було проведено огляд житлового приміщення квартири № 30 що розташована в будинку № 12 по вул. Пушкінській м. Горлівка Донецької області, на предмет проживання у ній ОСОБА_2, за наслідками якого було встановлено, що останній, у вказаній квартирі з вересня 2014 року і по теперішній час - не проживає (а.с. 12).
Відповідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод.
У сенсі ст. 391 ЦК України власник майна може вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За ч.1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником житлового будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
За положеннями ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно Закону N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, закон гарантує захист права власності шляхом застосування певних способів захисту, передбачених ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Згідно із ст.ст. 379, 382 ЦК України об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло у вигляді житлового будинку, садиби, квартири.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно п. 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК), зокрема від вирішення вимог про позбавлення права користування жилим приміщенням.
Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Аналізуючи встановлені фактичні обставини по справі і надані докази, судом достовірно встановлено, що відповідач є колишнім членом сім'ї власника спірного будинку. Договірні відносини між позивачкою та відповідачем ОСОБА_2 щодо винаймання спірного житла відсутні. Відповідач понад один рік не проживає в спірній квартирі і добровільно знятися з реєстрації бажання не виявив. Реєстрація ОСОБА_2 у квартирі № 30 що розташована в будинку № 12 по вул. Пушкінській м. Горлівка Донецької області, створює перешкоди у реалізації позивачкою права користування та розпоряджання своїм майном як власником.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що слід визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.
Відповідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
З огляду на те, що позивачці, враховуючи її майновий стан, згідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України ухвалою суду від 07 вересня 2016 року було відстрочено сплату судового збору, до ухвалення судового рішення по справі, суд вважає що з відповідача в дохід держави має бути стягнено судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.
На підставі наведеного, керуючись ст.41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3, 15, 60, 61, 209, 212-215 ЦПК України, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. 156 ЖК України, суд, -
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 30 що розташована в будинку № 12 по вул. Пушкінській м. Горлівка Донецької області.
До суду відповідачем може бути подана заява про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.
На рішення суду позивачем може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а відповідачем, в такий же строк з дня залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення складено у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Повний текст рішення суду виготовлений 23 грудня 2016 року.

Головуючий - суддя: О.В. Ільяшевич