АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА[1]

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2016 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - судді Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І.М., Музичко С.Г.

при секретарі Ігнатьєву Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 червня 2016 року,

встановила:

02.03.2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з вказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 20 293,19 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного договору від 27.05.2010 рокувідповідач отримала кредит у розмірі 7500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом «СП -2010-256 від 06.03.2010 р. та «Тарифами Банку» , які викладені на банківському сайті, складають між нею та банком кредитний договір.

Оскільки банк виконав свої зобов'язання за договором в повному обсязі, надав відповідачу кредит, проте остання не надавала своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, станом на 31.01.2016 р. виникла заборгованість у розмірі 20293,19 грн., що складається з заборгованості за кредитом у сумі 4884,77 грн., заборгованості про процентам за користування кредитом у сумі 12165,89 грн., заборгованості за пенею та комісією - 1800 грн., та штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг у сумі 500 грн. -(фіксована частина) і 942,53 грн. - (процентна складова).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 07 червня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором б/н від 27.05.2010 року - 20 293,19 гривень. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 червня 2016 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову та стягнення витрати по сплаті судового збору.

Свої доводи мотивує тим, що судом не з'ясовано питання строку дії картки та відповідно можливості застосування до заявлених позовних вимог позовної давності.

Крім цього, позивачем не надано жодного належного доказу, який підтверджує видачу кредиту позичальнику та наявність заборгованості.

Наданий позивачем розрахунок суми заборгованості по процентам виходячи з процентної ставки 36% річних не відповідає дійсності.

Також не пред'явлено доказів та не надано жодних пояснень щодо правомірності нарахування штрафу за процентною складовою та штрафу за фіксованою частиною.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлена судом належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 27 травня 2010 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого відповідач отримала кредитні кошти у розмірі 7 500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затвердженими наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та банком договір, що підтверджується її підписом у заяві.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідач, підписавши 27.05.2010 р. анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, була повідомлений про зміст цих умов та Правил та про розміщення їх тексту на офіційному сайті ПАТ КБ «ПриватБанк», про що зазначено у самій анкеті -заяві (а.с.5).

Відповідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом не встановлено, що надані до позову Умови та Правила надання банківських послуг, затверджені наказом від 06.03.2010 р. №СП-2010-256, відрізняються від змісту відповідних Умов та Правил, розміщених на офіційному сайті ПАТ КБ «ПриватБанк» у редакції, яка була чинною на момент підписання анкети-заяви.

Судом також встановлено, що заборгованість відповідача станом на 31.01.2016 р. становить 20 293,19 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 4 884,77 грн.; заборгованість за процентами - 12 165,89 грн.; заборгованість за комісією - 1 800 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500 грн.; штраф (процентна складова) - 942,53 грн., що підтверджується відповідним розрахунком.

Доказів на спростування вказаного розрахунку відповідач суду не надав.

За змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Встановлено, що відповідач до винесення рішення у справі судом першої інстанції заяви до суду про застосування позовної давності не подавала.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції.

Оскільки стаття 267 ЦК України є нормою матеріального права суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30.09.2015 р. ( справа №6-780 цс15).

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги щодо не з'ясування судом першої інстанції обставин закінчення терміну дії картки та в залежності від цього - пропуску строку позовної давності, не є підставою для скасування ухваленого по справі рішення.

Крім цього, відповідно до письмової заяви ОСОБА_4 від 07.06.2016 р., остання погодилась з розміром заборгованості в сумі 4884,77 грн. з процентами, яку була згодна виплачувати щомісячно по 500 грн. (а.с.49).

Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Як вбачається з наданого суду розрахунку, збільшення відсоткової ставки відбулося з 01.04.2015 року до 43,20% річних.

Відповідно до п. 1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк зобов'язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку. Якщо внаслідок 7 днів банк не отримував повідомлення від клієнта про свою незгоду зі змінами, рахується, що клієнт приймає нові умови.

Відповідно до інформації, яка містить в собі пам'ятка клієнта, Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку. Усі клієнти повинні в обов'язковому порядку виконувати вимоги цього документа й ознайомлюватися із внесеними змінами. Крім інформації на сайті банку, зміни Тарифів доводяться до відома клієнтів за допомогою банкоматів та/або терміналів самообслуговування та/або РОS-терміналів (друкування інформації на чеках).

Відповідно до п. 1.1.2.3 цих Умов та Правил, клієнт зобов'язаний отримувати виписки про стан картрахунків та про проведені операції по рахункам.

З урахуванням викладеного, а також з огляду на визнання позивачем позову в суді першої інстанції в частині заборгованості по процентам та тілу кредиту, доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів на підтвердження факту видачі кредиту, а також щодо невірно обрахованої суми заборгованості по процентам є необґрунтованими.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 вказаних Умов та правил, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням прострочених процентів та комісій.

У зв'язку з тим, що відповідач тривалий час не виконувала свої зобов'язання щодо повернення кредитних коштів, нарахування штрафу вчинено відповідачем правомірно, з урахуванням досягнутих між сторонами домовленостей.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Справа № 22-ц/796/11304/2016

Головуючий у суді першої інстанції: ДаниленкоВ.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.