АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/3652/2016 Головуючий у суді першої інстанції - Маліновська В.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Сливка А.В.,

за участю:

представника заявника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_4 ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року про відмову у відкритті провадження у справі по цивільній справі за скаргою ОСОБА_4 на бездіяльність начальника Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Хорішко ОлександараОлександровича та начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Воробйова Олексія Володимировича,

В С Т А Н О В И ЛА:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24.12.2015 відмовлено у відкритті провадження у справі.

В апеляційній скарзі заявник, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить ухвалу скасувати, а справу направити для розгляду до суду першої інстанції. Вважає необґрунтованим висновок суду про те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки нею, як стягувачем, оскаржено бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, під час виконання судового рішення ухваленого в порядку цивільного судочинства.

В судовому засіданні представник заявника підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника заявника, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що скарга не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.

З вказаним висновком суду колегія суддів погодитись не може, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що заявник звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність начальника ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Хорішко О.О. та начальника Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у м. Києві Воробйова О.В., посилаючись на те, що останніми не належним чином розглянуті її скарги щодо перевірки виконавчого провадження по виконанню рішення Шевченківського районного суд м. Києва від 12.02.2010 про стягнення з ПАТ КБ «Надра» на її користь депозитного вкладу та бездіяльності державних виконавців.

Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 21.05.2012 № 5 «Про внесення змін до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року № 3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби», у зв'язку з прийняттям Верховною Радою України законів України від 4 листопада 2010 року № 2677-VI «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), яким Закон України «Про виконавче провадження» викладено у новій редакції, та від 17 листопада 2011 року № 4054-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих положень адміністративного судочинства», яким внесено зміни до статей 18 та 181 Кодексу адміністративного судочинства України - внесено зміни та викладено текст постанови у новій редакції.

Зокрема Пленум ВАСУ роз'яснив, що при розгляді справ із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби суди повинні керуватися положеннями Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (Рим, 4 листопада 1950 року, ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР), міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), законами України від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР «Про державну виконавчу службу», від 21 квітня 1999 року № 606-XII «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 4 листопада 2010 року № 2677-VI), іншими нормативно-правовими актами, які регулюють примусове виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, тощо.

Відповідно до частини першої статті 181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Отже, суди при визначенні юрисдикції повинні виходити з того, що до юрисдикції адміністративних судів належать спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби при виконанні всіх виконавчих документів, передбачених частиною другою статті 17 Закону України «Про виконавче провадження», крім тих, відносно яких законом установлено інший, виключний порядок їх оскарження.

Частиною четвертою статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача як сторони у виконавчому провадженні.

У розумінні статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. При цьому судам слід ураховувати, що до сторін, які можуть оскаржити рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби належать також їх представники за законом чи договором.

Таким чином, до юрисдикції адміністративних судів належать усі справи з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судових рішень на підставі виконавчих документів, виданих судами всіх юрисдикцій, за винятком тих, які видано загальними та господарськими судами у разі звернення до суду сторін відповідного виконавчого провадження чи їхніх представників.

З матеріалів справи вбачається, що до суду зі скаргою на бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення звернувся стягувач, тобто сторона виконавчого провадження, а отже, з огляду на вищевикладене, дана скарга підлягає розгляду судом загальної юрисдикції в порядку визначеному Цивільним процесуальним кодексом України.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового та передчасного висновку про те, що дана скарга підлягає розгляду в судах адміністративної юрисдикції, а отже доводи апеляційної скарги є обґрунтованими і підлягають задоволенню в частині скасування оскаржуваної ухвали.

Разом з цим, не підлягають задоволенню вимоги апеляційної скарги щодо направлення справи для розгляду до суду першої інстанції, оскільки такі вимоги не ґрунтуються на вимогах процесуального закону.

Відповідно до п. 3 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року про відмову у відкритті провадження у справі - скасувати, а питання прийняття скарги передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва