Провадження № 2/522/5894/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2016 року Приморський районний суд міста ОСОБА_1 в складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.,

при секретарі Шеян І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал», ОСОБА_3 про визнання частково недійсним договору, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з зазначеним позовом до ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал», ОСОБА_3, та просить визнати недійсним п. 3.3.3 договору №33022 на послуги водопостачання та водовідведення квартири АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал».

Позивачка в обґрунтування вимог зазначає, що вона є співвласницею квартири АДРЕСА_1. Інша частина квартири належить ОСОБА_3 09 листопада 2011 року між ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» та ОСОБА_3 був укладений договір №33022 на послуги водопостачання та водовідведення вищевказаної квартири. Згідно п. 3.3.3 вказаного договору передбачено, що Філія вправі відмовитись від виконання зобовязань, передбачених п. 3.2.1 у випадку порушення споживачем п. 3.4.1 договору, а саме в разі виникнення заборгованості, що перевищує вартість водокористування за останні два місяці.

Вказаний пункт позивачка вважає незаконним, та таким, що суперечить вимогам чинного законодавства України, яким передбачена безперебійність надання комунальних послуг, та не передбачена можливість відключення споживача від централізованого постачання холодної і гарячої води та водовідведення у разі несвоєчасного внесення ним платежів за надані послуги.

Представник ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. На останнє судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та зазначила, що заборгованість по особовому рахунку №23044074, відкритому за адресою позивачки: АДРЕСА_2, становить 7 716, 36 грн. Також зазначила, що п. 3.3.3 договору №33022 на послуги водопостачання та водовідведення від 09 листопада 2011 року, укладеного між ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» та ОСОБА_3, не суперечить вимогам чинного законодавства України, оскільки п 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено обовязок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом.

ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власницею 1/4 часток квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого УЖКГ виконкому Одеської міської ради від 04 травня 2001 року за №4-08016. Іншими співвласниками вказаної квартири є ОСОБА_3, ОСОБА_4, та ОСОБА_1, про що свідчить відповідний Витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно.

09 листопада 2011 року між ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» та ОСОБА_3 був укладений договір №33022 на послуги водопостачання та водовідведення вищевказаної квартири.

Відповідно до п. 3.2.1 договору виконавець зобовязується надавати споживачу воду цілодобово або за графіком, затвердженим органами місцевої виконавчої влади або за графіком роботи балансоутримувача підкачуючої насосної станції та приймати стоки відповідно до стану мереж та споруд водопроводу та каналізації.

Згідно п. 3.4.1 споживача зобовязаний щомісячно до 20 числа місяця, що слідує за звітним, сплачувати послуги з водопостачання та водовідведення.

Згідно п. 3.3.3. вказаного договору виконавець має право відмовитись від виконання своїх зобовязань передбачених п. 3.2.1 у випадку порушення споживачем п. 3.4.1 договору, в разі виникнення заборгованості, що перевищує вартість водокористування за останні два місяці.

Відповідно до ст. ст. 203, 215 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Суд вважає п. 3.3.3 оскаржуваного договору законним, та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства України, виходячи з наступного.

Згідно ст. 19 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору.

Пунктом 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено обовязок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Обовязок споживача своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення встановлено також ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання».

Відповідно до ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом.

В той же час, ч. 3 ст. 538 ЦК України передбачено, що у разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Таким чином п. 3.3.3 договору №33022 на послуги водопостачання та водовідведення від 09 листопада 2011 року, укладеного між ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» та ОСОБА_3, не суперечить вимогам чинного законодавства України, що спростовує твердження позивачки на незаконність вказаного пункту.

Крім того, в п. 3.3.3 договору прописаний можливий алгоритм дій ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» в разі відсутності оплати споживачем за отримані послуги (вода та водовідведення), тобто у разі невиконання саме споживачем своїх обовязків за укладеним договором. Вказаний алгоритм має ймовірний характер, про що свідчить формулювання «виконавець має право відмовитись». Більше того, постачальник повноважний скористатись правом, передбаченим п. 3.3.3 договору виключно в разі невиконання спершу споживачем власних зобовязань за договором, що є обґрунтованою та розумною реакцією постачальника товарів/послуг на відсутність оплати за вже отриманий товар і що відповідає положенням ст. ст. 610, 611 ЦК України.

Аналогічна правова позиція закріплена також в постанові Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2016 року по справі №815/232/16.

При цьому, як вбачається з виписки з особового рахунку №23044074, відкритого за адресою: АДРЕСА_2, заборгованість за водопостачання та водовідведення становить 7 716, 36 грн.

Таким чином, суд вважає безпідставними вимоги позивачки щодо визнання недійсним п. 3.3.3 договору №33022 на послуги водопостачання та водовідведення квартири АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал».

На підставі ч. ч. 1, 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, та керуючись ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. ст. 19, 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», ст. ст. 15, 16, 203, 215, 526, 538, 610, 611, 615, 625, ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57, 60, 88, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал», ОСОБА_3 про визнання частково недійсним договору, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ю.Б. Свячена