Провадження № 2/761/8344/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

19 грудня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.

при секретарі: Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом Приватного акцонерного товариства «Страхова компанія "ВУСО" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 страхового відшкодування в порядку регресу.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 08.04.2015 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір обов'язкового страхування цивільно-прававої відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ5907681 ( надалі - Поліс), відповідно до якого ОСОБА_1 застрахувала свої майнові права щодо володіння, користування та розпорядження автомобілем марки Nissan Tiida д.н.з. НОМЕР_3.

09.04.2015 в м. Києві на мосту Патона трапилась ДТП за участю автомобіля марки Nissan Tiida д.н.з. НОМЕР_3, яким керувала ОСОБА_1 та автомобіля марки Mitsubishi Lancer д.н.з. НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_2 Постановою Печерського районного суду м. Києва від 18 червня 2015 року ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні даної ДТП. В зв"язку зі сплатою ПрАТ «СК «ВУСО» на користь потерпілої особи ОСОБА_2 страхового відшкодування пошкодженого автомобіля у розмірі 8 606,97 грн., а також частини невиплаченого страхового відшкодування, згідно рішення Апеляційного суду м. Києва, у розмірі 3 667,77 грн, усього в сумі 12 274,74 грн. у позивача виникло право зворотної вимоги до ОСОБА_1, як особи, винної у завдані шкоди, оскільки вона не повідомила позивача про факт виникнення даної ДТП. У зв'язку із цим, позивач просив стягнути з відповідача в порядку регресу суму страхового відшкодування в розмірі - 12 274,74 грн., а також сплачену суму судового збору.

В судове засідання представник позивача не з"явився, але направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, де позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач, про час і місце судового розгляду оповіщався у встановленому законом порядку за останнім відомим місцем своєї реєстрації, у судове засідання не з'явився, про поважність причин неявки суду не повідомив та не просив розглядати справу у її відсутність, свого представника до суду не направив, заперечення проти позову не подавав.

Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 08.04.2015 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та ОСОБА_1 було укладено Поліс №АІ/5907681 Договір обов'язкового страхування цивільно-прававої відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого остання застрахувала свої майнові права та відповідальність щодо володіння, користування та розпорядження автомобілем марки Nissan Tiida д.н.з. НОМЕР_3. Згідно умов даного договору, ліміт виплати страхової суми страховиком у разі настання страхового випадку щодо відшкодування шкоди, заподіяної майну потерпілої особи становив 50 000 грн., франшиза 0. (а.с.11)

Судом встановлено, що 09.04.2015 в м. Києві на мосту Патона трапилось дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки Nissan Tiida д.н.з. НОМЕР_3, яким керувала ОСОБА_1 та автомобіля марки Mitsubishi Lancer д.н.з. НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_2, що підтверджується довідкою управління Державтоінспекції ГУ МВС України в м. Києві (а.с. 8).

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 18 червня 2015 року відповідач ОСОБА_1 була визнана винною та притягнута до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП за порушення нею вимог п.п. 13.1, 10.9, 2.3 Правил дорожнього руху України (а.с.9-10). В результаті зазначеної дорожньої пригоди автомобілі отримали пошкодження.

У відповідності з ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню.

В результаті зазначеної дорожньої пригоди автомобіль марки Mitsubishi Lancer д.н.з. НОМЕР_4, що на праві власності належить ОСОБА_2 отримав механічні пошкодження, в зв'язку з чим остання звернулась до позивача із відповідно заявою про настання страхового випадку і виплату страхового відшкодування. (а.с. 12).

Відповідно до страхового акту ПрАТ «СК «ВУСО» №4240-24 від 10.12.2015 року сума страхового відшкодування автомобілю марки Mitsubishi Lancer д.н.з. НОМЕР_4 складала у розмірі 8 606,97 грн. (а.с. 16), яку позивач у відповідності вимог ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплатив постраждалій стороні, що підтверджується відповідним платіжним дорученням за № 15911 від 10 грудня 2015 року (а.с. 17).

Крім того, Рішенням Апеляційного суду від 03 серпня 2016 року з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» стягнуто на користь ОСОБА_2 частину невиплаченого страхового відшкодування у розмірі 3 667,77 грн., яка також була сплачена позивачем.

Нормами ст.27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ч.1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом.

Згідно положень ст. 38 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. При настанні дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний, вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди, на протязі трьох днів письмово повідомити страховика про дорожньо-транспортну пригоду.

В матеріалах справи відсутні докази звернення відповідача до страхувальника з повідомленням про настання ДТП або докази того, що відповідач протягом трьох днів з поважних причин був позбавлений цієї можливості. З таким повідомленням до позивача звернувся власник пошкодженого автомобіля - інший учасника ДТП.

За таких обставин, відповідач порушив вимоги п. 33.1.4. ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо обов'язку водія невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

У відповідності до правової позиції, викладеної у постанові Верховного суду України від 12.02.2014 року за №6-1цс14, щодо перегляду судових рішень з підстав неоднакового застосування судами підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 та пункту 33.1 ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 Закону, після внесених до них змін Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-УІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування", не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову.

Згідно вимог ч. 2, 3 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Відповідач ОСОБА_1, будучи повідомлена про час та місце розгляду даної справи належним чином, в судове засідання не з'явилась, жодних пояснень чи заперечень на позов не надала, в зв'язку із чим суд вважає за необхідне розглядати дану справу, шляхом повного, всебічного та об'єктивного дослідження доказів, наданих відповідно до вимог ЦПК України, які містяться в матеріалах справи, надавши кожному доказу належну правову оцінку.

Відповідно до положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи те, що позивач здійснив виплату страхового відшкодування, відповідач, у свою чергу, допустив порушення вимог п. 33.1.4. ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми страхового відшкодування у розмірі 12 274,74 грн. є законним, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, які були сплачені позивачем при подачі до суду даного позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 993, 1188, 1191 ЦК України, ст. 33, 38 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст. ст. 10, 59, 60, 88, 209, 212, 213, 215, 218, 224-226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» суму страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 12 247,74 грн. та судовий збір в розмірі - 1378,00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк, протягом якого розглядалася заява, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: