У Х В А Л А

Іменем України

29 червня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача), суддів: Ігнатюка Б.Ю. і Мацунича М.В., при секретарі: Сочка І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 18 серпня 2015 року за позовом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Форум» до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 просить скасувати заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 18 серпня 2015 року та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Указаним судовим рішенням позов задоволено: стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованість по кредитному договору в сумі 330228.37 грн. і судовий збір у сумі 3302 грн. 28 коп.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 доводить про незаконність і необґрунтованість заочного рішення суду з мотивів неповноти та неправильності встановлення обставин, які мають значення для справи, неправильного дослідження та оцінки доказів і неправильного визначення спірних правовідносин. Указує на прострочення кредитора через неналежне виконання ним обов'язків за договором кредиту (п.п.5.3., 7.5.). Вважає, що позивач не має права на дострокове повернення позичальником кредитних коштів (а.с.63-65).

Письмових заперечень або пояснень позивач не подав, однак у судовому засіданні його представник ОСОБА_4 не визнав скарги як безпідставної і просить залишити рішення суду без змін.

Суд першої інстанції встановив, що 18.06.2008 року між АКБ «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум» (надалі - Банк), і ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №0372/08/26-Z, відповідності до якого позичальник отримав грошові кошти в формі кредиту в розмірі 45000 дол. США. зі сплатою 14% річних строком до 15.06.2018 року. Позичальник неналежно виконував узяті на себе зобов'язання, унаслідок чого утворилася заборгованість на суму 330228,37грн., із яких: 2065,84 дол. США (еквівалент 32581,11 грн.) - прострочена сума заборгованості по поверненню кредитних коштів; 16500 дол. США (еквівалент 260227,49 грн.) - поточна сума заборгованості по поверненню кредитних коштів; 1445,19 дол. США (еквівалент 22792,62грн.) - прострочена сума заборгованості за нарахованими процентами; 296,02 дол. США (еквівалент 4668,64грн.) - поточна сума заборгованості за нарахованими процентами; 631,43 дол. США (еквівалент 9958,52грн.) - пеня з розрахунку 0,2% в день за простроченим кредитом і процентами.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення - залишенню без змін, із таких мотивів.

За правилами ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

ОСОБА_2 доводить, що відповідно до умов кредитного договору відповідач повинен був виконувати свої грошові зобов'язання у м. Ужгород, а саме: в Ужгородській філії Банку, яка знаходиться на пл. Жупанатській, 12. Між тим, оскільки з червня 2014 року здійснювалась ліквідація Банку і приблизно з цього ж періоду в м. Ужгороді немає указаного відділення, то ОСОБА_3 не мав змоги виконувати взяті на себе зобов'язання, а банк не ініціював унесення відповідних змін до кредитного договору.

Однак, цей довід суперечить обставинам справи та спростовується належними та допустимими письмовими доказами: випискою по кредитному договору, відповідно до якого останній платіж позичальником був здійснений 01.04.2014 року в сумі 100 дол. США (а.с.97-101), та листом Національного Банку України від 03.09.2014 року щодо внесення записів до Державного реєстру банків, згідно з яким Ужгородська дирекція ПАТ «Банк Форум» була виключена з указаного реєстру лише 01.09.2014 року ( а.с.96).

ОСОБА_2 також стверджує, що ОСОБА_3 не зміг виконувати свої зобов'язання за кредитним договором з вини Банку, який не повідомив позичальника, куди саме слід сплачувати поточну заборгованість за кредитом і процентах. З огляду на цю обставину та виходячи з положень закону ч. ч. 1, 2, 4 ст. 613 ЦК України відповідач не вважається таким, що прострочив зобов'язання, і має й надалі виконувати свій обов'язок частинами як це зазначено в п.2.3. договору кредиту.

Указане твердження не заслуговує на увагу.

Так, за приписами ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Тобто, посилаючись на вказану норму закону, яка регулює питання прострочення кредитора, та п.7.5. договору кредиту, який регулює питання унесення змін і доповнень до такого, ОСОБА_5 доводить про відсутність прострочення відповідача як позичальника (боржника), що не відповідає обставинам справи, оскільки судом установлений факт несплати ОСОБА_3 без поважних причин тіла кредиту і відсотків із 01.04.2014 р. до 01.09.2014 р., та ґрунтується на неправильному розумінні чинного законодавства з цього питання.

Окрім того, відповідно до п.1 ч.1 ст. 537 ЦК України боржник має право виконати свій обов'язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори в разі відсутності кредитора або уповноваженої ним особи в місці виконання зобов'язання. Якщо боржник, використовуючи своє право, передбачене ст. 537 ЦК, вніс належні до сплати кредиторові гроші у депозит нотаріуса, таке грошове зобов'язання вважається виконаним своєчасно.

Установлено та не заперечується, що ОСОБА_3 таким правом не скористався.

За правилами ст. 10 ч.1, ч.3, ст. 60 ч.1, ч.4 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

1. Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 відхилити. 2. Заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 18 серпня 2015 року залишити без змін. 3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: