Справа № 465/653/15 Головуючий у 1 інстанції: Гулієва М.І.
Провадження № 22-ц/783/4888/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2016 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Берези В.І., Шеремети Н.О.,

секретаря Брикайло М.В.,

з участю: представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» на рішення Франківського районного суду м. Львова від 26 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит», треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністарації публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» ОСОБА_6, про повернення банківського вкладу,

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 26 січня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право на відшкодування заборгованості за вкладом у розмірі 6000 доларів США за договором №300131/199997/07-15 банківського вкладу (депозиту) «Блискуча сімка», укладеним 28 серпня 2015 року з ПАТ Банк «Фінанси та Кредит», за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в межах гарантованої суми відшкодування.

Визнано за ОСОБА_3 право на відшкодування заборгованості на частину вкладу у розмірі 1400 EUR за договором №12965/370-12 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» 370, укладеним 23 жовтня 2012 року з ПАТ Банк «Фінанси та Кредит», за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в межах гарантованої суми відшкодування.

Визнано за ОСОБА_3 право на відшкодування заборгованості за вкладом у розмірі 100 EUR за договором №16017/370-12 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» 370, укладеним 14 грудня 2012 року з ПАТ Банк «Фінанси та Кредит», за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в межах гарантованої суми відшкодування.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 17 травня 2016 року заяву ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» про перегляд заочного рішення Франківського районного суду м. Львова від 26 січня 2016 року залишено без задоволення.

Рішення суду оскаржив ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», просить його скасуватиз підстав порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що належним відповідачем за зміненими (уточненими) під час розгляду справи позовними вимогами позивача про визнання за ним права на відшкодування заборгованості за договором банківського вкладу за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб повинен бути Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, а не банк, і така справа повинна розглядатись за правилами адміністративного судочинства.

Крім того, апелянт зазначає, що позивач не може бути вкладником на підставі договорів про відступлення прав вимог за договорами банківського вкладу (депозиту), укладеними з третіми особами - вкладниками банку, оскільки саме по собі укладення між третіми особами та позивачем договору про відступлення права вимоги за договором банківського вкладу не створює для банку зобовязань з відкриття та ведення банківського рахунку на імя позивача. Апелянт вважає, що позивач є новим кредитором перед банком, а тому його вимоги повинні вирішуватись у встановленому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» порядку та черговості задоволення вимог до банку, включених до реєстру акцептованих вимог кредиторів. Апелянт також звертає увагу суду на те, що вкладники за договорами банківського вкладу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 отримали за рахунок Фонду гарантовану суму відшкодування за укладеними між ними та банком договорами.

В судове засідання позивач та треті особи не зявились, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому процесуальним законом порядку, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляли, а тому справу розглянуто без їхньої участі відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони відповідача в підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що 28 серпня 2015 року між третьою особою ОСОБА_4 та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» було укладено договір №300131/199997/07-15 банківського строкового вкладу (депозиту) «Блискуча сімка» в доларах США (а.с.49), відповідно до якого, банк прийняв на депозитний рахунок грошові кошти в сумі 10000 доларів США з виплатою вкладнику процентів за час користування коштами вкладу в строк з 28.08.2015 року до 26.11.2015 року.

07 вересня 2015 року між ОСОБА_4 та позивачем ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу (відступлення) права вимоги за вказаним вище договором банківського строкового вкладу (депозиту), відповідно до якого, первісний кредитор ОСОБА_4 відступила, а новий кредитор ОСОБА_3 набув право вимоги на частину вкладу в сумі 6000 доларів США (а.с. 4).

23 жовтня 2012 року між третьою особою ОСОБА_5 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір №12965/370-12 банківського строкового вкладу (депозит) «Стандарт» на 370 днів в іноземній валюті (а.с.42), відповідно до якого банк прийняв на депозитний рахунок грошові кошти в сумі 20000 EUR з виплатою вкладнику процентів за час користування коштами вкладу у визначений в договорі строк.

03 вересня 2015 року між ОСОБА_5 та позивачем ОСОБА_3 укладено договір відступлення права вимоги за вказаним вище договором на частину вкладу в сумі 1400 EUR.

14 грудня 2012 року між третьою особою ОСОБА_5 та ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір №16017/370-12 банківського строкового вкладу (депозиту) «Стандарт» 370 на суму вкладу 100 EUR з виплатою вкладнику процентів за час користування коштами вкладу у визначений в договорі строк (а.с.38).

03 вересня 2015 року між ОСОБА_5 та позивачем ОСОБА_3 укладено договір відступлення права вимоги за вказаним вище договором на всю суму вкладу.

Повідомлення про відступлення прав вимоги за вказаними договорами банківського строкового вкладу (депозиту) новий кредитор ОСОБА_3 надіслав 18 жовтня 2015 року та 28 грудня 2015 року Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» (а.с.34-37, 47-48, 52-54).

Відповідно до постанови Правління НБУ №612 від 17 вересня 2015 року «Про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №171 від 17 вересня 2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», згідно з яким в ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» з 18 вересня 2015 року по 17 грудня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію, на здійснення повноважень від якої призначено Уповноважену особу ОСОБА_6

Відповідно до постанови Правлння НБУ №898 від 17 грудня 2015 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №230 від 18 грудня 2015 року «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Задовольняючи вказаний позов, суд першої інстанції виходив із того, що внаслідок відступлення позивачеві прав вимоги за вказаними договорами строкового банківського вкладу, він, як новий власник депозитних вкладів,набув право на відшкодування за рахунокФонду гарантування вкладів фізичних осіб в межах гарантованої суми відшкодування заборгованості за вкладом.

Однак, з таким висновком районного суду погодитись не можна, оскільки він не відповідає нормам матеріального закону, які суд повинен був застосувати до спірних правовідносин.

Згідно із ч.1ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Як вбачається з матеріалів справи, предметами договорів є частина розміщених первісними вкладниками в банку строкових банківських вкладів з виплатою відсотків в кінці строку на суму вкладу.

У ст.2 Закону України "Про банки та банківську діяльність" дано визначення банківського вкладу, відповідно до якого вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Статтею 47 Закону України " Про банки та банківську діяльність" передбачено, що банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг.

До банківських послуг належать:1) залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб; 2) відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах; 3) розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик.

Банківські послуги дозволяється надавати виключно банку. Центральний депозитарій цінних паперів має право провадити окремі банківські операції на підставі ліцензії на здійснення окремих банківських операцій, що видається у встановленому НБУ порядку.

Договір банківського вкладу є реальним і вважається укладеним із моменту прийняття банком від вкладника грошової суми (вкладу).

За договором банківського вкладу (депозиту) передані вкладником у готівковій або у безготівковій формі кошти стають власністю банку. Водночас, у банку виникає зобов'язання щодо повернення вкладнику такої ж суми грошей та нарахованих на цю суму процентів на умовах та в порядку, встановленому договором.

Договір банківського вкладу є одностороннім зобов'язанням, з моменту його укладення банк має обов'язок повернути суму вкладу та нараховані проценти, а вкладник набуває права вимагати виконання зазначених дій.

Згідно з п.4 ч.1 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Відповідно до статті 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Таким чином, відступлення права вимоги є договірною передачею зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові у випадках, встановлених законом.

Отже, внаслідок укладення договорів про відступлення права вимоги за вказаними вище договорами банківського вкладу, до позивача, як до нового кредитора у зобовязанні, а не нового вкладника, перейшло право грошової вимоги до банку за цими договорами, укладеними між банком та первісними вкладниками, щодо повернення вкладу в установленому законом порядку.

Враховуючи те, що з 17 вересня 2015 року в ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» було запроваджено тимчасову адміністрацію, а з 17 грудня 2015 року розпочато процедуру ліквідації банку та делеговано повноваження банку Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, тому до спірних правовідносин слід було застосовувати норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно з п.16 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

А згідно з п.6 ст.2 цього ж Закону, ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Отже, у спорах, повязаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобовязань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Положеннями ст.36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з підпунктами 1, 2 частини пятої ст.36 цього Закону, під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів на майно банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч.2 ст.46 цього ж Закону, з дня призначення Уповноваженої особи Фонду, припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси.

У відповідності до положень ст.26 вказаного Закону, відшкодування коштів за вкладом в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами (200000 грн.) гарантується Фондом, а не самим банком, та лише вкладникам банку, а не іншим кредиторам.

Відповідно до ч.ч.2,5,6 ст.27 цього ж Закону, повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, формує Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Протягом шести днів з дня отримання Фондом такого рішення виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

З огляду на викладені обставини та зазначені положення норм матеріального права, колегія суддів доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 у визначений ним спосіб, оскільки такі вимоги заявлені до ПАТ «Банк «Фінанси і кредит», який, за наведених вище обставин, не уповноважений вчиняти будь-які дії на відновлення порушених прав позивача, як кредитора банку.

Таких висновків судова колегія дійшла, в тому числі, з врахуванням правових позицій, висловлених Верховним Судом України в постанові від 20.01.2016 року у справі №6-2001 цс15.

Отже, з наведених вище мотивів рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову у задоволенні вказаного позову.

У звязку з ухваленням апеляційним судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, понесенні відповідачем судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2665 грн. 84 коп. підлягають компенсації за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 26 січня 2016 рокускасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 у користь публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2655 гривень 84 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Береза В.І.

ОСОБА_7