Справа № 372/145/16-ц Головуючий у І інстанції Мора О. М.
Провадження № 22-ц/780/3856/16 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю. О.
Категорія 26 08.09.2016
УХВАЛА

Іменем України

08 вересня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - судді : Матвієнко Ю.О.,

суддів: Волохова Л.А., Мельника Я.С.,

за участю секретаря: Дрозда Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Обухівського районного суду Київської області від 04 травня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про передачу предмета застави в заклад,

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому, уточнивши позовні вимоги, просив суд вилучити у відповідача ОСОБА_2 та передати в заклад ПАТ КБ «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) предмет застави, а саме: автомобіль HONDA, модель: Civic, рік випуску: 2008, тип ТЗ: Легковий седан-В, № кузова/шасі: НОМЕР_2, реєстраційний номер: НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_2; зобов'язати відповідача передати ПАТ КБ «ПриватБанк» комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) вказаного автомобіля, та надати ПАТ КБ «ПриватБанк» право від імені відповідача на зняття та постановку на облік предмету застави в органах ДАІ України.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 31.07.2008 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №129 микр-ср, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав від ПАТ КБ "ПриватБанк" кредит у розмірі 79 534,00 грн. на строк до 10.07.2013 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором відповідач ОСОБА_2 уклав з ПАТ КБ "ПриватБанк" договір застави, згідно якого надав в заставу банку рухоме майно, а саме, належний йому на праві власності автомобіль HONDA, модель: Civic, рік випуску: 2008, тип ТЗ: Легковий седан-В, № кузова/шасі: НОМЕР_2, реєстраційний номер: НОМЕР_1.

Оскільки відповідач свої обов»язки по поверненню кредиту та сплаті відсотків за користування ним виконував неналежним чином, за договором станом на 06.10.2015 року утворилась заборгованість в розмірі 265 090,62 грн.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30.10.2012 року звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №129 микр-ср від 31.07.2008 року на предмет застави - автомобіль HONDA, модель: Civic, рік випуску: 2008, тип ТЗ: Легковий седан-В, № кузова/шасі: НОМЕР_2, реєстраційний номер: НОМЕР_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2

Разом з тим, не зважаючи на вищевказане судове рішення, відповідач відмовляється передати автомобіль позивачу, чим унеможливлює виконання рішення, в зв»язку з чим позивач і звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 04 травня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Заслухавши доповідь доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 31.07.2008 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №129 микр-ср, відповідно до умов якого відповідач отримав від позивача кредит в розмірі 79 534,00 грн. та відповідно до додатку №1 кредитного договору зобов»язався щомісячно погашати його в сумі 2 274,00 грн. і провести повну його виплату до 10.07.2013 року, а також сплатити 24% річних за користування кредитом (а.с.12-15).

З метою забезпечення виконання зобов'язань відповідача по сплаті кредиту, між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2 31.07.2008 року був укладений договір застави транспортного засобу, предметом якого був автомобіль HONDA, модель: Civic, рік випуску: 2008, тип ТЗ: Легковий седан-В, № кузова/шасі: НОМЕР_2, реєстраційний номер: НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_2 (а.с.16-18).

Судом також встановлено факт ухилення відповідача ОСОБА_2 від виконання своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, внаслідок чого за договором утворилась заборгованість, розмір якої станом на 06.10.2015 року становить 265 090,62 грн., з них: заборгованість за кредитом - 60 529,59 грн.; заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом - 99 109,50 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 92 590,07 грн.; штрафи відповідно до умов кредитного договору: штраф (фіксована частина) - 250,00 грн.; штраф (процентна складова) - 12 611,46 грн.

Заочним рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 30.10.2012 року було частково задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_2 про звернення стягнення та звернуто стягнення на рухоме майно за договором застави, а саме: автомобіль HONDA , модель: Civic, рік випуску: 2008, тип ТЗ: Легковий седан-В, № кузова/шасі: НОМЕР_2, реєстраційний номер: НОМЕР_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2, для задоволення грошових вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором №129 микр-ср від 31.07.2008 року в розмірі 152 180,42 грн.

В подальшому, ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 29.10.2013 року за заявою ОСОБА_2 вищевказане заочне рішення від 30.10.2012 року скасовано, а ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 27.12.2013 року позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_2 про звернення стягнення залишено без розгляду.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з його недоведеності та необґрунтованості, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст. 9 Закону України "Про заставу" законом чи договором передбачається перебування заставленого майна у володінні заставодавця, заставодержателя або третьої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 584 ЦК України у договорі застави визначаються суть, розмір і строк виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, подається опис предмета застави, а також визначаються інші умови, погоджені сторонами договору.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України "Про заставу" у договорі застави визначаються суть, розмір та строк виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, опис предмета застави, а також інші умови, відносно яких за заявою однієї із сторін повинна бути досягнута угода.

Відповідно до ч. 2 ст. 575 ЦК України закладом є застава рухомого майна, що дається у володіння заставодержателя або за його наказом - у володіння третій особі. Зазначена норма кореспондує із ст. 44 Закону України "Про заставу", відповідно до якої заклад - застава рухомого майна, при якій майно, що складає предмет застави дається заставодавцем у володіння заставодержателя.

Таким чином, враховуючи визначений законодавцем зміст поняття закладу, права та обов»язки сторін при закладі, відповідно до ст.ст. 44, 45, 46 Закону України «Про заставу», заклад є одним із самостійних способів застави, і за своєю правовою природою покликаний забезпечити можливість заставодержателя виконати зобов»язання заставодавця примусово, зокрема шляхом звернення стягнення на предмет застави, який перебуває у володінні заставодержателя або третьої особи за його наказом.

При цьому із змісту укладеного між сторонами договору застави вбачається, що сторони не домовлялися про передачу автомобіля у заклад, залишивши його у користуванні заставодавця ОСОБА_2, який зобов»язався забезпечити його належне зберігання, застрахувати його і надавати заставодержателю можливість для перевірки його стану.

Згідно з вимогами п. 16.10 договору застави у разі порушення Заставодавцем зобов'язань за кредитним договором, Заставодавець зобов'язується передати предмет застави Заставодержателю в заклад по акту прийому - передачі, що підписується сторонами.

В даному випадку відмову ОСОБА_2 передати предмет застави у заклад можна розцінювати як порушення вищевказаних умов договору застави, що тягне за собою наслідки, визначені п. 14.8 цього договору, відповідно до якого Заставодержатель має право з метою задоволення своїх вимог звернути стягнення на предмет застави.

Відповідно до п. 20 договору застави, укладеного між сторонами, звернення стягнення на предмет застави здійснюється у випадках, передбачених п.п.14.8.1, 14.8.2, 14.8.3 цього договору, відповідно до чинного законодавства та умов договору.

Враховуючи викладене, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що вимога банку про передачу в заклад автомобіля разом з комплектом ключів та свідоцтвом про його реєстрацію без порушення питання про задоволення вимог банку за рахунок цього автомобіля не відповідає умовам укладеного між сторонами договору застави та є такою, що не підлягає задоволенню.

Наведені в апеляційній скарзі доводи законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення або неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 04 травня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :