АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа 754/7793/15 Головуючий у 1-ій інстанції - МальченкоО.В.
Апеляційне провадження № 22-ц/796/148/2016 Доповідач - Музичко С.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016року року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - судді: Музичко С.Г.,

суддів: Соколової В.В., Саліхова В.В.,

при секретарі: Ігнатьєву Є.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 серпня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу

в с т а н о в и л а :

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26 серпня 2015 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задоволено Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики у розмірі 395 900 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 654 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що ОСОБА_2 коштів від позивача не отримувала, розписка про отримання коштів є підробленою.

В судовому засіданні позивач та її представник просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач та її представник в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач взяті на себе зобов'язання за договором позики не виконав, позичені грошові кошти у визначений строк позивачу не повернув.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України).

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п.2 ч.1 ст.1046 ЦК України).

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами ( ч. 1 ст.207 ЦК України).

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до договору позики ОСОБА_2отримала від ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 19 000 доларів США, які зобов'язалась повернути в строк до 25.01.2013 року (а.с.5) Проте, у встановлений договором позики строк, ОСОБА_2грошові кошти не повернула.

Доводи апелянта про те, що вона не одержувала від позикодавця грошові кошти за договором позики є необґрунтованими та спростовуються наступним.

Як зазначено у висновку експертизи рукописний текст боргової розписки ОСОБА_2 про отримання 19 000,00 доларів США у ОСОБА_4 виконаний самою ОСОБА_2(а.с.223).

Відповідно до ст. ст. 526, 1049 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Враховуючи те, що взяті на себе зобов'язання за договоромщодо повернення грошових коштів відповідачем не виконано, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 в сумі 19 000 доларів США.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді