Номер провадження: 22-ц/785/4440/16
Головуючий у першій інстанції Бочаров А. І.
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді Панасенкова В.О.

суддів: Громіка Р.Д.

Драгомерецького М.М.,

при секретарі: Томашевській В.К. ,

за участю: представника суб'єкта оскарження, ВДВС Овідіопольського РУЮ, Клепикова М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 квітня 2016 року за позовом ОСОБА_4 до Відділу Державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконних дій відділу державної виконавчої служби при виконанні рішення суду,

в с т а н о в и л а:

20 листопада 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 серпня 2013 року у справі №509/2726/13-ц, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15 жовтня 2013 року, визнано неправомірними дії головного державного виконавця ВДВС Овідіопольського РУЮ Захарової Бригіти Юріївни 17 грудня 2012 року ВП 35736398 та ВП № 35737636 про зобов'язання ОСОБА_6 знести самовільно прибудовану прибудову до багатоквартирного будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а також про зобов'язання ОСОБА_6 усунути перешкоду користуванні ОСОБА_4 земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1, яка відноситься до прибудинкової території, які надійшли до ВДВС Овідіопольського РУЮ 14 грудня 2012 року,

визнано неправомірними та скасовані постанови головного державного виконавця ВДВС Овідіопольського РУЮ Захарової Б.Ю. 17 грудня 2012 року ВП 35736398 та ВП № 35737636 про зобов'язання ОСОБА_6 знести самовільно прибудовану прибудову до багатоквартирного будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а також про зобов'язання ОСОБА_6 усунути перешкоду користуванні ОСОБА_4 земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1, яка відноситься до прибудинкової території, які надійшли до ВДВС Овідіопольського РУЮ 14 грудня 2012 року,

зобов'язано ВДВС Овідіопольського РУЮ вчинити дії по виконанню виконавчих листів ВП 35736398 та ВП № 35737636, виданих за рішенням апеляційного суду Одеської області від 28 листопада 2012 року у справі №22-ц/1590/7680/2012р. про зобов'язання ОСОБА_6 знести самовільно прибудовану прибудову до багатоквартирного будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а також про зобов'язання ОСОБА_6 усунути перешкоду користуванні ОСОБА_4 земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1, яка відноситься до прибудинкової території, які надійшли до ВДВС Овідіопольського РУЮ 14 грудня 2012 року.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11 листопада 2014 року у справі №22-ц/785/7669/14 за скаргою ОСОБА_4 на дії та рішення державного виконавця скасована ухвала Овідіопольського районного суду Одеської області від 16 липня 2014 року скасована та постановлена нової ухвали, якою визнано неправомірними дії головного державного виконавця ВДВС Овідіопольського РУЮ Захарової Б.Ю. щодо закінчення виконавчого провадження, визнано незаконними та скасовано постанови головного державного виконавця ВДВС Овідіопольського РУЮ Захарової Б.Ю. від 06 травня 2014 року про закінчення виконавчих проваджень.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2015 року у справі №815/282/15 визнано неправомірною бездіяльність ВДВС Овідіопольського РУЮ щодо невиконання рішення апеляційного суду Одеської області від 28 листопада по справі 22-ц/1590/1760/2012 року.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 березня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційною суду Одеської області від 17 червня 2015 року, постанову начальнику управління ДВС Головного управління юстиції Полякова В.В. від 10 лютого 2015 року про передачу виконавчого провадження до ВДВС Іллічівського МУЮ Одеської області матеріалів виконавчого провадження з примусового виконання виконавчих листів ВП 35736398 та ВП № 35737636 про зобов'язання ОСОБА_6 знести самовільно прибудовану прибудову до багатоквартирного будинку та зобов'язання ОСОБА_6 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_4 земельною ділянку - визнано незаконною та скасовано.

Правове рішення відповідача змусило позивача вчинити додаткові зусилля щодо використання своїх прав на відновлення порушеного права з виконання рішення, яким зобов'язано ОСОБА_6 знести самочинну забудову, як на відновлення душевного стану направлених на необхідність відновлення своїх прав шляхом вимушеного звернення до фахівців у галузі права, підготовки документів до суду тощо. Не бажання виконання рішення суду апеляційної інстанції породили характер триваючого порушення прав позивача до цього часу, оскільки рішення суду не виконано через відсутність понесеного покарання за вчинення правопорушень суб'єктом владних повноважень - органом державно влади.

Посилаючись на ці обставини, та на ст. ст. 16, 23, 273, 276, 1167 ЦК України, позивачка ОСОБА_4 остаточно просила суд стягнути з Державного бюджету України в особі Державної казначейської служби України на її користь у відшкодування моральної шкоди 50 000 грн. у якості одноразового відшкодування моральної шкоди, завданої неодноразово неправомірними діями ВДВС Овідіопольського РУЮ при намаганні виконання рішення апеляційного чуду Одеської області від 28 листопада 2012 року у справі №22-ц/1590/7860/2012р., та судовий збір в сумі 500 грн. (а.с. 2-4, 86).

Представник суб'єкта оскарження, ВДВС Овідіопольського РУЮ, Клепиков М.С. проти позову заперечував і в своїх поясненнях зазначав, що ДВС Овідіопольського РУЮ здійснено усі заходи для примусового виконання судового рішення суду відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження». Боржник ОСОБА_6 ухилявся від виконання судового рішення, на нього неодноразово накладались штрафи за це та ДВС тричі зверталась з поданням про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_8 за ст. 382 КК України за ухилення від виконання судового рішення. Вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 листопада 2015 року ОСОБА_8 засуджений за скоєння злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України. Тому, на думку представника відповідача позивачка не довела факт завдання їй моральних страждань з боку державної виконавчої служби та причинний зв'язок між заподіяною шкодою та прийнятими держаними виконавцями рішеннями з виконання судового рішення (а.с. 76-79).

Представник відповідача, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеської області, ОСОБА_9 проти позову заперечувала і в своїх поясненнях зазначала, що позивачем не доведено складу правопорушення (а.с. 28-31).

Рішенням суду першої у задоволення позову ОСОБА_4 відмовлено (а.с. 88-91).

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, мотивуючи тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального і матеріального права.

В запереченні на апеляційну скаргу представник суб'єкта оскарження, ВДВС Овідіопольського РУЮ, Клепиков М.С., просить скаргу відхилити у зв'язку з безпідставністю її доводів.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги позивачки ОСОБА_4, пояснення на апеляцію представника суб'єкта оскарження, ВДВС Овідіопольського РУЮ, Клепикова М.С., перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг сторін у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивачки задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що у відділі ДВС Овідіопольського РУЮ на виконанні перебувають два виконавчих провадження ВП 35736398 та ВП № 35737636 по примусовому виконанню листів №2-544/12, виданих 13 грудня 2012 року, про зобов'язання ОСОБА_6 знести самовільно прибудовану прибудову до багатоквартирного будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та

про зобов'язання ОСОБА_6 усунути перешкоду користуванні ОСОБА_4 земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1, яка відноситься до прибудинкової території, які надійшли до ВДВС Овідіопольського РУЮ 14 грудня 2012 року.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 серпня 2013 року у справі №509/2726/13-ц, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15 жовтня 2013 року, визнано неправомірними дії головного державного виконавця ВДВС Овідіопольського РУЮ Захарової Б.Ю. 17 грудня 2012 року ВП 35736398 та ВП № 35737636 про зобов'язання ОСОБА_6 знести самовільно побудовану прибудову до багатоквартирного будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а також про зобов'язання ОСОБА_6 усунути перешкоду користуванні ОСОБА_4 земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1, яка відноситься до прибудинкової території, які надійшли до ВДВС Овідіопольського РУЮ 14 грудня 2012 року,

визнано неправомірними та скасовані постанови головного державного виконавця ВДВС Овідіопольського РУЮ Захарової Б.Ю. 17 грудня 2012 року ВП 35736398 та ВП № 35737636 про зобов'язання ОСОБА_6 знести самовільно прибудовану прибудову до багатоквартирного будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а також про зобов'язання ОСОБА_6 усунути перешкоду користуванні ОСОБА_4 земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1, яка відноситься до прибудинкової території, які надійшли до ВДВС Овідіопольського РУЮ 14 грудня 2012 року,

зобов'язано ВДВС Овідіопольського РУЮ вчинити дії по виконанню виконавчих листів ВП 35736398 та ВП № 35737636, виданих за рішенням апеляційного суду Одеської області від 28 листопада 2012 року у справі №22-ц/1590/7680/2012р. про зобов'язання ОСОБА_6 знести самовільно прибудовану прибудову до багатоквартирного будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а також про зобов'язання ОСОБА_6 усунути перешкоду користуванні ОСОБА_4 земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1, яка відноситься до прибудинкової території, які надійшли до ВДВС Овідіопольського РУЮ 14 грудня 2012 року.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_4, суди виходили з того, що відмова у відкритті виконавчого провадження у зв'язку з відсутністю у виконавчих листах реєстраційного номеру облікового картки платника податків боржника ОСОБА_8 не відповідає вимогам законодавства (а.с. 5,6-7).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11 листопада 2014 року у справі №22-ц/785/7669/14 за скаргою ОСОБА_4 на дії та рішення державного виконавця скасована ухвала Овідіопольського районного суду Одеської області від 16 липня 2014 року скасована та постановлена нової ухвали, якою визнано неправомірними дії головного державного виконавця ВДВС Овідіопольського РУЮ Захарової Б.Ю. щодо закінчення виконавчого провадження, визнано незаконними та скасовано постанови головного державного виконавця ВДВС Овідіопольського РУЮ Захарової Б.Ю. від 06 травня 2014 року про закінчення виконавчих проваджень.

При цьому суди виходили з того, що неможливість стягувача ОСОБА_4 авансувати витрати на проведення виконавчих дій по знесення самовільної прибудови не може служити підставою для закриття виконавчого провадження (а.с. 8-9).

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2015 року у справі №815/282/15 визнано неправомірною бездіяльність ВДВС Овідіопольського РУЮ щодо невиконання рішення апеляційного суду Одеської області від 28 листопада по справі 22-ц/1590/1760/2012 року.

При цьому адміністративний суд виходив з того, що ВДВС Овідіопольського РУЮ було пропущено двомісячний строк здійснення виконавчого провадження (а.с. 10-12).

Боржник ОСОБА_6 злісно ухилявся від виконання судового рішення, на нього неодноразово накладались штрафи за це та ДВС тричі зверталась з поданням про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_8 за ст. 382 КК України за ухилення від виконання судового рішення.

Вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 листопада 2015 року ОСОБА_8 засуджений за скоєння злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України (а.с. 82-83).

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачена статтею 1167 ЦК України, відповідно до частин 1 якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності їх вини.

Предмет та підставу позову визначає виключно позивач (ст. ст. 10, 11 ЦПК України). Саме на зазначені норми матеріального права посилалась позивачка обґрунтовуючи свої позовні вимоги.

Статтею 179 ЦПК України встановлено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Так під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст. 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіюча шкоди і його вина, причинний зв'язок між протиправною дією та негативним наслідками.

Частиною 1 та 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У п. 3 постанови "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року (з наступними змінами) Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У п. 5 вказаної постанови Пленум Верховного Суду України зазначив, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК України).

Аналіз наведених правових норм, роз'яснень Верховного Суду України, зазначених вище наявних обставин справи та доказів, які у справі, свідчить про те, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачкою ОСОБА_4 не доведено, що внаслідок дій посадових осіб ДВС органів прокуратури, які встановлені судовими рішеннями, їй завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку з порушенням її прав.

Посилання позивачки ОСОБА_4 в апеляційній скарзі на те, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про задоволення скаргу, не приймаються до уваги, оскільки вони не відповідають дійсним обставинам справи та спростовуються наявними у справі доказами.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу позивачка ОСОБА_4 повинна була довести в судовому засіданні належними та допустимими доказами факт завдання їй моральної шкоди, та те, що дії ДВС Овідопольського РУЮ є підставою для відшкодування шкоди.

Наявні у справі копії судових рішень про визнання дій ДВС щодо виконання судового рішення неправомірними (а.с. 5-14) та копія медичної карти амбулаторного ОСОБА_4 (а.с. 54-72) не підтверджують завдання їй моральної шкоди та її розміру.

У пункті 28 постанови №6 Пленуму «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив, що при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону «Про державну виконавчу службу», частини другої статті 87 Закону про виконавче провадження, а також з положень статей 1173, 1174 ЦК і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби.

Колегія суддів вважає, що ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції заявниця не надала безспірних доказів щодо обставин завдання їй моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК Украйни під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Інших правових доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Отже, законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про задоволення позову в повному обсязі немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою .

Судді апеляційного суду Одеської області: В.О. Панасенков

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький