АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 686/9352/16-ц
Провадження № 22-ц/792/2181/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі головуючого судді Корніюк А.П.,

суддів Пєнти І.В., Талалай О.І.

секретар Філіпчук О.С.

за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Хмельницькбудзамовник» на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 10 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Хмельницькбудзамовник» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3, звертаючись до суду із позовом зазначав, що з 16.06.2000 року по 30.01.2015 року працював у КП «Хмельницькбудзамовник» столяром і 30.01.2015 року звільнений на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України у звязку із переведенням до ТзОВ «Будмонтаж». Як вказує позивач, в день звільнення з ним не був проведений розрахунок та заробітна плата не виплачена по день звернення до суду. Затягування відповідачем виплати заробітної плати спричинило значні душевні хвилювання позивачу, оскільки він неодноразово звертався до керівництва підприємства, але йому виплачували лише по 100 грн. чи 200 грн. в місяць, внаслідок чого позивач не мав можливості своєчасно сплатити комунальні послуги, придбати для життя необхідні речі та продукти. Тому, ОСОБА_3 просив суд винести рішення, яким стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 6237,78грн. та середній заробіток за час затримки при звільненні в сумі 47328,75 грн.

Заочним рішення Хмельницького міськрайонного суду від 29 червня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з КП «Хмельницькбудзабудовник» на користь ОСОБА_3 52666,53 грн. заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки її виплати, з якого підлягають вирахування обовязкові платежі та внески. В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 12 серпня 2016 року заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду від 29.06.2016 року скасоване.

Позивач 13.09.2016 року збільшивши свої вимоги, просив суд стягнути із відповідача середній заробіток за час затримки при звільненні за період з 30.01.2015 року по 26.08.2016 року в сумі 65234,25 грн. та 5000 грн. моральної шкоди, яка полягає в порушенні нормальних життєвих зв»язків ОСОБА_3, що пов»язані із невиплатою заробітної плати.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 13 вересня 2016 року позовну заяву ОСОБА_3 в частині вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 6237,78 грн. залишено без розгляду.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 10 жовтня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з КП «Хмельницькбудзабудовник» на користь ОСОБА_3 54169,20 грн. середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, з якого підлягають вирахування обовязкові платежі та внески, а також 1000 грн. моральної шкоди. Втрішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись із рішенням суду КП «Хмельницькбудзабудовник» оскаржило його в апеляційному порядку. На думку апелянта це рішення незаконне, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно зясовано обставини, що мають значення для справи і висновки суду не відповідають обставинам справи. Апелянт вказує, що представник КП «Хмельницькбудзабудовник» у судових засіданнях та у своїх запереченнях не наголошував на письмовому зверненні позивача з вимогою про розрахунок, а відсутність своєї вини обґрунтував відсутністю звернення позивача до підприємства із вимогою про розрахунок до дня звернення до суду із позовом. І в ході судового розгляду, докази звернення до підприємства із вимогою про розрахунок позивачем надані не були. Апелянт не погоджується із обрахованою кількістю робочих днів для обрахування періоду, за який має бути виплачена середня заробітна плата та вказує, що судом безпідставно стягнуто моральну шкоду, оскільки заподіяння такої шкоди позивачу відповідачем не підтверджено належними доказами. На підставі викладеного, апелянт просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у позові відмовити.

Представник апелянта в судових засіданнях 12.12.2016 року та 26.12.2016 року апеляційну скаргу підтримала в повному обсязі і просить її задовольнити, скасувавши рішення суду першої інстанції.

Представники позивача апеляційну скаргу не визнали і просять її відхилити, залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

ОСОБА_3 до суду не з»явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про день і час слухання справи повідомлений належним чином.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 309 ЦПК України визначено, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з»ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

В силу ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у абз. 1 п. 20 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Таке ж роз'яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Суд першої інстанції правильно встановив, що згідно наказу № 104-к від 16.06.2000 року ОСОБА_3 був прийнятий на роботу до ДКП «Хмельницькбудзамовник» на посаду столяра та 30.01.2015 року був звільнений на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України. Станом на дату звільнення відповідач не провів розрахунок з позивачем і заборгованість по заробітній платі останнього становила 6237,78 грн. КП «Хмельницькбудзамовник» 29.08.2016 року була виплачена ОСОБА_3 вказана заборгованість. Ці обставини сторонами не оспорюються, а тому у відповідності до ч.1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що від дня звільнення позивача до дня виплати відповідачем заборгованості по заробітній платі (з 31.01.2015 року по 28.08.2016 року включно) минуло 575 календарних днів. Виходячи з наказу № 39/1 від 01.10.2014 року, суд прийшов до висновку, що зазначений вище період містив 328 робочих днів (82 тижні і 1 день). А тому, стягуючи із КП «Хмельницькбудзамовник» середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в сумі 54169,20 грн., суд виходив із середньоденної заробітної плати ОСОБА_3 в розмірі 165,15 грн. Також, суд першої інстанції, враховуючи характер та тривалість допущеного відповідачем порушення прав позивача, вимоги розумності та справедливості прийшов до висновку, що підлягає до стягнення із відповідача на користь позивача моральна шкода в сумі 1000 грн.

Однак, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо визначеної кількості робочих днів за період з 31.01.2015 року по 28.08.2016 року, із розміром середньоденної заробітної плати ОСОБА_3 та із сумою середнього заробітку, що підлягає до стягнення із відповідача на користь позивача за час затримки розрахунку при звільненні.

Встановлено, що наказом № 39/1 від 01.10.2014 року директора КП «Хмельницькбудзамовник» «Про тимчасову зміну режиму роботи підприємства» запроваджено на підприємстві з 01 грудня 2014 року чотириденний робочий тиждень з вихідними днями у п»ятницю, суботу та неділю для усіх працівників підприємства. (а.с. 34).

Як вбачається із наказу № 159к від 23.12.2015 року директора КП «Хмельницькбудзамовник» «Про роботу підприємства в грудні 2015 року січні 2016 року» оголошено вихідними днями з 30 грудня 2015 року по 17 січня 2016 року включно. (а.с. 100)

З врахуванням вищезазначених наказів та положень ст. 67, ст. 73 КЗпП України колегія суддів приходить до висновку, що період невиплати відповідачем ОСОБА_3 заробітної плати з 31.01.2015 року по 28.08.2016 року містив 303 робочих дні.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково виходив з того, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_3 становила 165,15грн., оскільки при її розрахунку були враховані відпускні виплати в сумі 232,14 грн. за два дні відпустки позивача з 25.11.2014 року по 26.11.2014 року (а.с. 62-63), що суперечить абзацу 2 п. 4 розділу 111 Порядку обчислення середньої заробітної плати, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року (надалі Порядок).

Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період).

Як вбачається із табелів обліку використання робочого часу ( а.с. 102,104) за листопад 2014 року ОСОБА_3 відпрацьовано 18 робочих днів, а за грудень 2014 року 23. Відповідно до особової картки по нарахуванню заробітної плати ОСОБА_3 останньому нараховано заробітну плату за листопад 2014 року в сумі 3365,65 грн., а за грудень 2014 року 3173,56 грн. (а.с.63). Тому середньоденна заробітна плата позивача становить 159,49грн. (6539,21грн. (3365,65грн. + 3173,56грн.) / 41 (18 + 23) робочий день).

Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 48325,47грн. (303 робочих дні х 159,49 грн.). Тому, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення підлягає зміні із зменшенням суми стягнутого середнього заробітку на користь позивача до 48325, 47 грн.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги доводи відповідача про те, що вина КП «Хмельницькбудзамовник» у несвоєчасній виплаті заробітної плати відсутня, колегія суддів вважає їх такими, що не заслуговують на увагу, адже як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції представником відповідача в супереч положенням ст.ст. 58, 59 ЦПК України не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних доводів, оскільки за аналогією із ст. 614 ЦК України обов»язок доведення відсутності вини лежить на відповідачеві.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_3 в день звільнення 30.01.205 року не працював (а.с.49), однак звертався в усному порядку та в телефонному режимі до відповідача із вимогою щодо проведення із ним розрахунку при звільненні.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції було безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про витребування інформації в ДПІ м. Хмельницького щодо отриманої ОСОБА_4 заробітної плати за період з 02.02.2015 року по 10.10.2016 року, оскільки з»ясування вказаної обставини має значення для обрахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що може бути зменшеним на суму доходу, отриманого за новим місцем роботи є такими, що не заслуговують на увагу, адже Законом України №3248-1У від 20 грудня 2005 року «Про внесення змін до Кодексу законів про працю України» із ст. 117 КЗпП виключена частина третя. У зв'язку з цим право працівника на виплату середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні не ставиться в залежність від отримання заробітної плати за новим місцем роботи.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що судом першої інстанції безпідставно стягнуто з відповідача моральну шкоду є необґрунтованими, адже встановлено, що КП «Хмельницькбудзамовник» з 31.01.2015 року по 29.08.2016 року протизаконно не було виплачено позивачу зароблену ним заробітну плату, наслідком чого стала втрата ОСОБА_4 нормальних життєвих зв»язків, що вимагала від нього додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки відсутність коштів позбавляє людину можливості придбати для себе та сім»ї необхідні продукти харчування, товари першої необхідності та оплатити комунальні послуги. І при визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції вірно врахував характер та тривалість допущеного відповідачем правопорушення та виходив з вимог розумності і справедливості.

Керуючись ст. ст. 307, 313, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Хмельницькбудзамовник» задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 10 жовтня 2016 року змінити, зменшивши суму стягнутого з КП «Хмельницькбудзамовник» на користь ОСОБА_3 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, з якого підлягають вирахуванню обов»язкові платежі та внески до 48325 (сорока восьми тисяч триста двадцяти п»яти) грн. 47 коп.

В решті рішення Хмельницького міськрайонного суду від 10 жовтня 2016 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий (підпис) А.П. Корніюк

Судді (підпис) І.В. Пєнта

(підпис) ОСОБА_5

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду ОСОБА_6

________________________________________________________________________ Головуючий у першій інстанції ОСОБА_7 Справа № 22ц/792/2181/16

Доповідач Корніюк А.П. Категорія № 55