АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-306 Головуючий у 1-й інстанції - Шевченко Т.М.
Доповідач - Пікуль А.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2016 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Поливач Л.Д.

ПобірченкоТ.І.

секретарі Бугай О.О., Кучер Є.М.,

ІльченкоВ.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 5 травня 2015 року у справі

за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя

та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про поділ спільного майна подружжя,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 5 травня 2015 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя.

Суд встановив факт проживання ОСОБА_6 з ОСОБА_5 однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з квітня 2012 року по 17 жовтня 2012 року.

У порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнано за ОСОБА_6 право особистої приватної власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 65 квадратних метрів, житловою площею 20 квадратних метрів.

У порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнано за ОСОБА_5 право особистої приватної власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 65 квадратних метрів, житловою площею 20 квадратних метрів.

Суд стягнув з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 778 500 грн., що в еквіваленті становить 50 000 доларів США, як 1/2 частину спільного боргу подружжя; 446 595 грн., що в еквіваленті становить 28 500 доларів США, як 1/2 частину доходу, отриманого від продажу спільного майна подружжя.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Виділено ОСОБА_6 холодильну шафу КІ38VX20.

Суд стягнув з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 4 354 грн., як 1/2 частину вартості холодильної шафи КІ38УХ20.

В задоволенні іншої частини вимог зустрічного позову ОСОБА_5 судом відмовлено.

Суд стягнув з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 1827 грн. судового збору.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_5 через свого представника, ОСОБА_4, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя, а зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про поділ спільного майна подружжя задовольнити у повному обсязі (т.2, а.с.131-138).

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення учасників судового розгляду: представників ОСОБА_5, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити, представника позивача - ОСОБА_7, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

При ухваленні рішення суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

17 жовтня 2012 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві за актовим записом № 2795 був зареєстрований шлюб між сторонами у справі ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (а.с.10)

ІНФОРМАЦІЯ_1 року у подружжя народилася донька - ОСОБА_8, що підтверджується даними свідоцтва про народження, (а.с.11).

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 20 березня 2015 року шлюб, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, розірвано. Визначено місце проживання ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком ОСОБА_6

30 жовтня 2012 року між ОСОБА_5 та ТОВ "Екско Плюс" був укладений договір міни, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Брагіною Н.В., згідно якого відповідач набула у власність квартиру АДРЕСА_1, (а.с.53) Відповідач попередньо набула у власність заставну шляхом придбання у AT "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Республіка" з подальшим вчиненням індосаменту - передавального напису на заставній на користь забудовника ТОВ "Екско плюс", як необхідної передумови для укладення договору міни.

З відповіді № 15/10-05 від 20 жовтня 2014 pоку, наданої Публічним недивесрифікованим венчурним корпоративним інвестиційним фондом "Республіка", вбачається, що відповідач була покупцем заставної - серія АА, номер 000198 від 5 серпня 2010 року за договором купівлі-продажу заставною № 32.19.88, укладеним 30 листопада 2011 року, за яким вона набула у власність вищезазначену заставну.

Вартість заставної, з урахуванням визначених договором порядку та розміру індексації платежів, склала 1 078 801 грн. 65 коп. та була сплачена ОСОБА_5 в повному обсязі. Починаючи з 1 червня 2012 року, а саме 26 липня 2012 року була сплачена частина вартості заставної у розмірі 251 779 грн. 50 коп., що було останньою виплатою за вищевказаним договором (а.с.154).

Сторони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з квітня 2012 року по 17 жовтня 2012 року (дата реєстрації шлюбу), що підтвердили допитані у судовому засіданні свідки з близького оточення сторін.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання квартири АДРЕСА_1 спільним сумісним майном подружжя та визнання за ОСОБА_6 права власності на Ѕ частину цієї квартири в порядку поділу майна подружжя.

Районним судом також встановлено, що сторони мали спільний борг в сумі 1 567 000 грн., що в еквіваленті становить 100 000 доларів США, який виник за борговою розпискою від 30 липня 2013 року, виданою ОСОБА_6 ОСОБА_11

9 серпня 2013 року між TOB "АТ Імпорт" та ОСОБА_5 був укладений договір №485 купівлі-продажу автомобіля "Лексус", вартістю 434 000 грн. (а.с.21-22). При цьому було видане свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_1 та номерні знаки НОМЕР_2.

Указаний автомобіль придбаний за рахунок коштів, отриманих за борговою розпискою. Решта грошей, отриманих у борг, була витрачена на облаштування спірної квартири.

Боргові зобов'язання виконані одноосібно ОСОБА_6 09 грудня 2014 року.

За таких обставин, ураховуючи, що інше майно, яке б виділялось другому з подружжя, та давало б змогу врахувати боргові зобов'язання відсутнє, районний суд прийшов до висновку, що Ѕ частині сплаченого одноосібно позивачем спільного боргу - 778 500 грн. (еквівалент 50 000 доларів США), підлягає стягненню на його користь зі ОСОБА_5

11 січня 2014 року у Центрі №7 з надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, підпорядкованого УДАІ ГУМВС України в м. Києві, автомобіль "Лексус" номерний знак НОМЕР_2 був знятий з обліку для реалізації.

16 січня 2014 року у Центрі надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Черкаси, підпорядкованого ДАІ УМВС України в Черкаській області, на підставі довідки-рахунок серії ВІА №282089, виданою ТОВ "Спецавтогруп", вказаний автомобіль "Лексус" був зареєстрований за іншим власником (а.с.65).

Ураховуючи наведені обставини, районний суд прийшов до висновку, що ОСОБА_5, яка продала указаний автомобіль, повинна відшкодувати позивачу Ѕ частину вартості цього майна у розмірі 446 595 грн. (еквівалент 28 500 доларів США).

З наведеного у зустрічній позовній заяві ОСОБА_5 переліку спільного рухомого майна у судовому засіданні підтверджено придбання лише холодильної шафи КІ38VX20 вартістю 8 708 грн., яка знаходиться у користуванні ОСОБА_6

За таких обставин районний суд вважав за необхідне при поділі майна виділити цю холодильну шафу позивачу, стягнувши з нього на користь ОСОБА_5 компенсацію вартості Ѕ частини холодильної шафи у розмірі 4 354 грн.

Згідно з відповіддю УДАІ ГУ МВС України в м. Києві від 28 листопада 2014 року, автомобіль "Мерседес", номерний знак НОМЕР_3, був зареєстрований за ОСОБА_6 11 грудня 2001 року та знятий з обліку для реалізації 29 жовтня 2008 року (т.1, а.с.162). Автомобіль "Нісан", номерний знак НОМЕР_4, зареєстрований за ОСОБА_6 Відповідно до свідоцтва про реєстрацію ТЗ даний автомобіль був придбаний ОСОБА_6 9 червня 1995 року (т.2, а.с.22).

Відповідно до свідоцтв про державну реєстрацію юридичних осіб, Приватне підприємство «Арт-паблішинг» було зареєстровано 29 вересня 2009 року (т.2, а.с.65), Приватне підприємство «Арт-трейдінг» - 6 жовтня 2004 року (т.2, а.с.66), фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 зареєстрований 3 червня 2002 року. Статутний капітал ПП "Арт-паблішинг" був сформований 29 вересня 2010 року, статутний капітал ПП "Арт-трейдінг" сформований 13 березня 2009 року.

З огляду на указані обставини районний суд прийшов до висновку, що автомобілі "Мерседес" та "Нісан", які придбані до шлюбу сторін, не можуть бути визнані спільним сумісним майном подружжя, ОСОБА_5 не має права претендувати на частину доходів вищенаведених приватних підприємств, утворених позивачем до шлюбу.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що висновки районного суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділ квартири АДРЕСА_1не відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

При вирішенні цієї частини позову районний суд дав невірну оцінку наявним у справі письмовим доказам та неправильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права.

Так районним судом не було враховано наступні обставини.

Квартира АДРЕСА_1 набута ОСОБА_5 за договором міни від 30 жовтня 2012 року взамін заставної серії АА №000198 від 05 серпня 2010 року ціною продажу 751 295 грн. (т.1, а.с.173-180).

В період з грудня 2011 року по лютий 2012 року відповідач сплатила 575 258 грн. 40 коп. в рахунок оплати вартості заставної за договором купівлі-продажу заставної №32.19.88 від 30.11.2011 (т.1, а.с.166-169).

В період з травня по липень 2012 року відповідач сплатила 503 543 грн. 25 коп. в рахунок оплати вартості заставної за договором купівлі-продажу заставної №32.19.88 від 30.11.2011 (т.1, а.с.166-169).

Відповідно до п.8.7 договору міни від 30 жовтня 2012 року ОСОБА_6 нотаріально посвідченою заявою повідомив про те, що заставна, що є предметом цього договору, придбавалась його дружиною, ОСОБА_5 до реєстрації шлюбу за її особисті кошти і квартира, що обмінюється за цим договором на заставну, не є спільною сумісною власністю подружжя і належатиме їй на праві особистої приватної власності (т.1, а.с.177).

Ураховуючи: дату придбання заставної; дати оплати вартості заставної; зміст вищенаведеної заяви другого з подружжя, апеляційний суд вважає, що наявність чи відсутність факту проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з квітня 2012 року по 17 жовтня 2012 року (дата реєстрації шлюбу) правового значення для вирішення правового статусу спірної квартири не має.

Пункт п.8.7 договору міни від 30 жовтня 2012 року недійсним у встановленому законом порядку не визнавався. Відкликання ОСОБА_6 у жовтні 2014 року своєї заяви від 30 жовтня 2012 року, зміст якої був занесений до указаного пункту договору міни, ураховуючи норми цивільного законодавства України, не може бути підставою вважати п.8.7 договору міни від 30 жовтня 2012 року нікчемним.

Ураховуючи наведені обставини у контексті положень п.1 ч.1 ст. 57 СК України підстав вважати квартиру АДРЕСА_1 спільним сумісним майном подружжя немає.

З огляду на викладене, ураховуючи положення ст.309 ЦПК України, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування оскаржуваного рішення в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділ квартири АДРЕСА_1 та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_5 про невідповідність обставинам справи висновків районного суду про те, що сторони мали спільний борг в сумі 1 567 000 грн. (еквівалент 100 000 доларів США), який виник за борговою розпискою від 30 липня 2013 року, виданою ОСОБА_6 ОСОБА_11, а також доводи скарги щодо неправильного поділу рухомого майна (врахування вартості автомобіля, поділ меблів, обладнання, устаткування квартири АДРЕСА_1) відхиляються апеляційним судом з огляду на наступне.

Відповідач, із посиланням на положення ч.3 ст. 65 СК України та правові висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 20.02.2013 у справі № 6-163цс12, вказує, що районним судом не встановлено наявності письмової згоди ОСОБА_5 на отримання грошей у позику, не з'ясовано, чи були витрачені грошові кошти в інтересах сім'ї, не враховано факту відсутності доказів того, що позивач оплатив борг зі своїх особистих грошових коштів.

Ураховуючи назву (право подружжя на розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя) структуру (наявність чотирьох частин) та зміст ст. 65 СК України, друга і третя частини якої визначають як реалізується встановлений частиною першою цієї статті принцип розпорядження спільним майном за взаємною згодою, а частина четверта є самостійною і визначає принцип виникнення обов'язку за договором, укладеним в інтересах сім'ї, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскільки договір позики для позичальника, який отримує грошові кошти із зобов'язанням їх наступного повернення, не є договором про розпоряджання майном, то при укладенні такого договору одним з подружжя у якості позичальника положення частин першої-третьої ст. 65 СК України не застосовуються.

Водночас, у разі, якщо позичені одним із подружжя грошові кошти використані в інтересах сім'ї, підлягають застосуванню положення частини четвертої ст.65 СК України про виникнення обов'язків для другого з подружжя.

У даному конкретному випадку з наданої суду розписки ОСОБА_6 від 30 липня 2013 року убачається, що він позичив у ОСОБА_11 100 000 доларів США для придбання автомобіля "Лексус" RХ 350 і закінчення ремонту у квартирі за адресою 40 Окрября 60, кв.195 (відповідно до тексту розписки, т.1, а.с.15).

Наявними у справі доказами також підтверджується, що на десятий день після написання цієї розписки за договором купівлі-продажу № 485 від 9 серпня 2013 року на ім'я ОСОБА_5 був придбаний автомобіль "Лексус" RХ 350 вартістю 434 000 грн.(т.1, а.с.21-24).

Решта коштів була витрачена на поточні потреби сім'ї, оскільки в означений період сторони проживали спільно, подружні відносини не були припинені. Позиція позивача про те, що він мав намір за рахунок цих коштів оплатити роботу робітників, яких найняла ОСОБА_5 для виконання ремонтних робіт у спірній квартирі, узгоджується з текстом боргової розписки. Доказів того, що ці гроші були витрачені ОСОБА_6 чи ОСОБА_5 на власні потреби, а не в інтересах сім'ї, як це зазначено у тексті розписки, суду не надано.

З огляду на викладене районним судом правильно встановлено, що указаний борг є спільним борговим зобов'язанням сторін. Такий висновок районного суду, у контексті відомостей письмових доказів, співставлених із взаємовиключними поясненнями сторін, відповідає положенням ст. 212 ЦПК та вимогам розумності і справедливості.

Відповідно до роз'яснень п. п. 24, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" №11 від 21 грудня 2007 року до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч.4 ст. 65 СК).

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

У даному конкретному випадку наявними у справі доказами підтверджується, що сторони з грудня 2013 року припинили подружні стосунки і стали проживати окремо.

Після припинення шлюбних відносин ОСОБА_5 у січні 2014 року здійснила відчуження спільного автомобіля "Лексус" RХ 350, а ОСОБА_6 у грудні 2014 року одноосібно погасив спільний борг подружжя (т.1, а.с.208).

Допустимі - письмові, докази того, що після відчуження автомобіля ОСОБА_5 передала позивачу половину отриманих від його продажу коштів, а також того, що ОСОБА_6 отримував від ОСОБА_5 гроші для погашення спільного боргу сторін перед ОСОБА_11, у розпорядженні суду відсутні.

За таких обставин при поділі майна районний суд правильно урахував борги подружжя та вартість відчуженого спільного сумісного майна шляхом стягнення з відповідача на користь позивача половини вартості автомобіля, відчуженого ОСОБА_5, та половини спільного боргу, зобов'язання за яким виконані ОСОБА_6

Як вже зазначено вище, апеляційним судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 є приватною власністю ОСОБА_5

Ураховуючи цю обставину, а також те, що: надані відповідачем листи-замовлення та товарні чеки стосуються періоду після припинення шлюбних відносин сторін (т.1, а.с.239-245); позивач заперечує наявність спільного рухомого майна, зазначеного відповідачем у зустрічній позовній заяві (т.1, а.с.235-236); докази про наявність цього майна на час розгляду справи у матеріалах справи відсутні, висновки районного суду про те, що з наведеного у зустрічній позовній заяві ОСОБА_5 переліку спільного рухомого майна у судовому засіданні підтверджено придбання лише холодильної шафи КІ38VX20 вартістю 8 708 грн., яка знаходиться у користуванні ОСОБА_6, є правильними.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга відповідача не містить.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції при вирішенні решти позовних вимог ОСОБА_6 (виключаючи позовні вимоги про визнання спільною сумісною власністю та поділ квартири) та зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення у цій частині немає.

Керуючись ст.303, 307-309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 5 травня 2015 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділ квартири АДРЕСА_1 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Л.Д. Поливач

Т.І. Побірченко