АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/7192/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1017/К/16 Попов В.В.
Категорія - 26 (I) Доповідач Митрофанова Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

21 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Митрофанової Л.В.

суддів: Братіщевої Л.А., Грищенко Н.М.,

при секретарі: Євтодій К.С.

за участю: представника відповідача Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" - Літовченко Тетяни Миколаївни;

представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5;

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 21 березня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" про стягнення моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі ПАТ «Кривбасзалізрудком») про стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що 15 жовтня 2011 року, коли він виконував свої трудові обов'язки, працюючи у відповідача підземним прохідником на ш. «Родина», а саме завантажуючи вагонетки рухомого складу гірничою масою, з ним стався нещасний випадок: пересуваючись по орту-заїзду, він оступився та впав на підошву виробки, унаслідок чого травмував спину.

В наступному йому було встановлено діагноз: забій поперекового та крижового відділу хребта, у зв'язку з чим було встановлено 40% втрати працездатності та 3 групу інвалідності с наступним переосвідченням 10 травня 2015 року.

Вважає, що саме за вини відповідача, який є об'єктом підвищеної небезпеки, його здоров'я було пошкоджено, чим йому було завдано фізичних страждань та моральної шкоди: в момент нещасного випадку отримав тяжкі травми хребта, неодноразово доставлявся в лікарні у зв'язку з болями в поперековому відділі хребта, біль віддає в ліву ногу, він відчуває оніміння пальців лівої стопи, після стаціонарного лікування він був виписаний без покращення, оскільки больовий синдром залишається інтенсивним, він постійно кульгавить на ліву ногу, ходить за допомогою палиці, у нього почав розвиватися травматичний остеохондроз поперекового відділу хребта з вираженим порушенням динамічної функції хребта, що в 30 своїх років він уже втратив працездатність, є інвалідом, у зв'язку з чим звільнився з підприємства, оскільки в зв'язку із тенденцією погіршення стану здоров'я не має змоги працювати, почав переносити моральні страждання та переживання, викликані пошкодженням здоров'я, оскільки усвідомлює, що в зв'язку із травмами не є здоровою людиною та ніколи не зможе вести активний, повноцінний спосіб життя, на теперішній час у нього з'явився страх перед майбутнім, члени його сім'ї вимушені постійно доглядати за ним, нести великі матеріальні витрати на ліки та допоміжні заходи, у зв'язку з чим просив у відшкодування моральної шкоди стягнути на його користь з відповідача 275000 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 21 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на його користь 40 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь держави судовий збір у сумі 487 грн. 20 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким відмовити ОСОБА_4 у задоволенні його позовних вимог. Зокрема, судом не враховано, що відповідно до акту №5 про нещасний випадок, ОСОБА_4 є винним у настанні нещасного випадку, оскільки він не подбав про особисту безпеку під час виконання трудових обов'язків. Позивачем не доведено вини відповідача у завданні йому моральної шкоди. Позивач з власної волі виконував роботу в шкідливих умовах праці, а відповідач забезпечував його засобами колективного та індивідуального захисту і скорочував час дії шкідливих виробничих факторів.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача просить рішення суду залишити без змін, як законне та обґрунтоване, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач у період із 08.04.2002 року працював на ш. «Родина» у ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат» (правонаступник - ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат») підземним гірничим робітником 3 та 4 розряду, з 01.04.2013 року - прибиральником території господарської дільниці, а 07.05.2013 року позивача було звільнено за власним бажанням.

Відповідно до акту розслідування нещасного випадку від 20.10.2011 року та акту №7 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, який стався з позивачем 15.10.2011 року, комісією вказано обставини, за яких стався нещасний випадок: позивач, працюючи у Відповідача на дільниці №8 підземним прохідником ш. «Родина», будучи згідно наказу тимчасово переведеним на дільницю № 26, де виконував роботи із завантаження вагонеток рухомого складу гірничою масою, пересуваючись по орту-заїзду, оступився та впав на підошву виробки, унаслідок чого травмував спину, надалі йому було встановлено діагноз: забій поперекового та крижового відділу хребта, гематома поперекової ділянки, корінцевий та виражений больовий синдром та було встановлено допущення позивачем порушення вимог законодавства про охорону праці, а саме вимоги пункту 1.2.11 Інструкції з охорони праці для робітників, зайнятих на підземних роботах (а.с.10-19).

Згідно висновку медико-соціальної експертної комісії позивачу первинно (довідка від 29.05.2012 року) встановлено 40% втрати професійної працездатності в зв'язку з трудовим каліцтвом, визнано позивача інвалідом 3-ї групи, при наступному огляді (довідка від 04.06.2013 року) підтверджено 40% втрати професійної працездатності та 3-ю групу інвалідності, при огляді повторно 07.05.2015 року встановлено 40% втрати професійної працездатності та 3-тю групу інвалідності, наступне переосвідчення призначено на 10.05.2017 року, при цьому протипоказано важку фізичну працю та роботу з тривалим, вимушеним положенням тулуба, встановлено рекомендації - медикаментозне лікуванні, стаціонарне лікування, лікування у травматолога та невропатолога, носіння жорсткого корсету, пересування за допомогою палиці (а.с.20, 47-49).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 153, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України й виходив з обов'язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв'язку з отриманими ним на виробництві трудовим каліцтвом та професійним захворюванням.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Доводи відповідача про те, що нещасний випадок ОСОБА_4, стався виключно внаслідок його дій, а також щодо відсутності правових підстав для відшкодування позивачеві моральної шкоди, безпідставні, оскільки нещасний випадок з позивачем стався під час виконання ним трудових обов'язків, а ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

При цьому, доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивач з власної волі виконував роботу в шкідливих умовах праці, не можуть бути взяті колегією суддів до уваги, так як вказані обставини не знімають з відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» обов'язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, судом враховано характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров'я, втрату професійної працездатності в звязку з трудовим каліцтвом, істотність вимушених змін в його життєвих стосунках, а також враховано ступінь вини самого потерпілого в нещасному випадку, що стався, та прийнято до уваги той факт, що нещасний випадок стався з вини потерпілого. Тому доводи апеляційної скарги про те, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає встановленим обставинам справи, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони спростовуються висновками суду.

Крім того, при встановленні розміру моральної шкоди, суд першої інстанції правильно звернув увагу на той факт, що нещасний випадок з позивачем стався саме з його вини. За таких обставин, колегія суддів не може погодиться з доводами апеляційної скарги щодо неврахування судом того факту, що відповідно до акту №7 про нещасний випадок, ОСОБА_4 є винним у настанні нещасного випадку.

Інші доводи представника відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці та спростовуються вищевикладеним.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 21 березня 2016 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: