УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗавгородньоїІ.М., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Миколаївській області, управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області, Заводського районного відділу Миколаївського міського управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області, Новоодеського районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області, третя особа - Заводський відділ поліції Головного управління Національної поліції України в Миколаївській області, про відшкодування майнової та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 10 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив стягнути з Державної казначейської служби України на його користь відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 205 050 грн та моральної шкоди у розмірі 60 000 грн.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилався на те, що 18 квітня 2006 року ОСОБА_5 шляхом обману, зловживаючи його довірою, заволодів належними йому грошовими коштами у сумі 100 000 грн. За фактом вказаної події у жовтні 2011 року він звернувся до правоохоронних органів із відповідною заявою, проте жодних дій для притягнення винного до кримінальної відповідальності та повернення належних йому коштів працівниками правоохоронних органів здійснено не було.

Посилаючись на те, що незаконними діями та бездіяльністю посадових осіб йому завдано матеріальну та моральну шкоду, ОСОБА_4 просив позов задовольнити.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 липня

2016 року у задоволені позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 10 серпня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 липня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 61, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, врахували роз'яснення, викладені у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» зі змінами та доповненнями, та виходили з того, що відповідачі не здійснювали винних дій, направлених на пошкодження або знищення майна позивача, а тривале розслідування кримінального провадження не можна категорично розцінювати як протиправну поведінку органів державної влади, і обставини на які посилається позивач не можуть бути кваліфіковані як такі, що підпадають під дію Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», оскільки він не є особою, яка зазнала заходів державного примусу за вчинення кримінального чи адміністративного правопорушення, у зв'язку із чим суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення майнової шкоди та відшкодування моральної шкоди.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

З огляду на вищевикладене та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 10 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

Т.О. Писана