22-ц/775/833/2016(м)
Головуючий у 1 інстанції Ковтуненко О.В.
Доповідач Попова С. А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Попової С.А.,

суддів Кочегарової Л.М., Пономарьової О.М.,

при секретарі Герасимовій Г.Є.,

розглянувши у судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и л а:

В грудні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу, укладеного із відповідачкою 21.08.1999 року. Посилався на те, що подружні відносини фактично припинені через несхожість характеру та відсутність взаєморозуміння. Зазначав, що від шлюбу мають доньку, ОСОБА_2 Дарю-Марію, ІНФОРМАЦІЯ_1. Подальші шлюбні стосунки та збереження родини вважає неможливим, оскільки фактично відносини припинились, сторони проживають окремо. Спору про розділ спільного майна та місце проживання дитини немає.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03.06.2016 року подружжю ОСОБА_2-ОСОБА_1 надано строк для примирення тривалістю три місяці.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 вересня 2016 року шлюб, зареєстрований 21.08.1999 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 531, між ОСОБА_2, 1972р.н., та ОСОБА_1, 1972р.н., розірвано. Додатковим рішенням того ж суду від 26.10.2016р. вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 просить рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, не повне зясування обставин справи, що мають значення, невідповідність висновків суду обставинам справи.

У своїй заяві, клопотанні до суду першої інстанції, апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 відзначила адресу для листування: 04111 м. Київ, а/с № 53 (а.с. 18, 60, 79, 95), куди спрямовувалась кореспонденція для повідомлення відповідача про дату і час розгляду справи.

Телефонограмою повідомити відповідача апеляційний суд не має можливості за відключенням вказаного ОСОБА_1 телефону (+38-050-873-66-71). Кореспонденція, адресована судом за місцем реєстрації відповідача в Маріуполі (по вул. Лютневій, б. 42, кв. 138) відповідачем не отримується.

Згідно повернутої до суду апеляційної інстанції судової повістки в засідання на 20.12.2016р. на імя відповідача і відстеження пересилання поштових відправлень за штрифкодовим ідентифікатором рекомендованої кореспонденції, спрямованої на визначену відповідачем адресу відповідно до вимог абз. 1 ч. 5 ст. 74 ЦПК України (а/с 53 м. Київ): 10.12.2016р. не вручене повідомлення, а 15.12.2016р. повернуто до суду за закінченням терміну зберігання на поштовому відділенні (а.с. 119-120).

За таких обставин, із урахуванням положень у абз. 1 і 5 ч. 5 ст. 74, ч. 4 ст. 76 ЦПК України, вважається, що судовий виклик вручений ОСОБА_1 належним чином.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність відповідача, належним чином повідомленого про дату і час розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2, який заперечував проти доводів скарги, дослідивши письмові матеріали справи і обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, за таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції і це підтверджується матеріалами справи, сторони з 21.08.1999 року перебували у шлюбі, зареєстрованому міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 531. Від шлюбу мають доньку, ОСОБА_2 Дарю-Марію, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що сімейні відносини між сторонами не підтримуються з причини втрати взаєморозуміння та несумісність характерів, протягом наданого строку для примирення вони сімейні відносини не налагодили, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин відповідачем не надано.

З такими висновками суду не можна не погодитись з огляду на наступне.

За ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно зі ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, а відповідно до ст. 105 цього Кодексу шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу.

За ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда, та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно п. 10 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції було забезпечено зініційоване відповідачем процесуальне право, визначене ч. 5 ст. 191 ЦПК України і ч. 1 ст. 111 СК України, враховано розяснення у п. 9 вищеназваної постанови Пленуму Верховного Суду України № 11, взято до уваги наявність у сторін неповнолітньої дитини, і надано строк протягом 3 місяців як захід щодо примирення подружжя (а.с. 18,19, 24).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як розяснено в преамбулі постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 11 від 17.10.2014р. «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення», недотримання строків розгляду цивільних справ, порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.

З огляду на положення ст. 157 ЦПК України, справа, зокрема даної категорії щодо розірвання шлюбу, має бути вирішена впродовж 2 місяців з дня відкриття провадження у справі.

З урахуванням наданого в ході розгляду справи строку 3 місяці на примирення, що сумарно із загальним строком судового провадження з моменту подання позову (08.12.2015р.) складає понад 6 місяців, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції виконані вимоги як процесуального права, так і дотримані положення матеріального закону, що регулюють виниклі правовідносини.

В суді апеляційної інстанції позивач підтвердив, що понад 8 років тому дружина поїхала з міста Маріуполя, де він залишився проживати; поверталась дружина на короткий час і знову відбувала до м. Києва, де проживає і зараз. У наданий судом тримісячний строк для примирення будь-яких заходів відповідач не сприймала, він з дружиною в цей період не бачився.

Відповідач, не прибуваючи до судових засідань, не спростувала, що сторони довготривалий час, а саме понад 8 років, не проживають разом, не мають спільного побуту. Заперечення відповідача проти позову не підтверджені будь-якими доказами, що мали б свідчити про те, що її із позивачем подружнє життя та збереження шлюбу є можливим. Не встановлено цього і під час розгляду справи судом першої інстанції, адже подружжю був наданий строк для примирення 3 місяці, протягом яких спільна мова, взаєморозуміння не знайдені, сімейне, благополучне життя у любові та злагоді не відновлене. Таких обставин не спростовано і в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення про розірвання шлюбу з урахуванням положень ст. 111 CK.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що вона не була повідомлена про дату і час розгляду справи, коли було прийнято рішення по суті спору, що позбавило її висловити свою точку зору стосовно заявлених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, дійсно, на дату судового розгляду на 05.09.2016р. о 10-00год. їй стало відомо лише 12.09.2016р. (а.с 78), тобто вже після ухвалення рішення.

В цьому, як погоджується колегія суддів вбачається порушення процесуального закону щодо належного повідомлення сторони.

Однак, процесуальний закон (ч. 3 ст. 309) ЦПК України повязує можливість скасування або зміни рішення, якщо таке процесуальне порушення призвело до неправильного вирішення справи.

В даному ж випадку, допущене судом процесуальне порушення у вигляді неповідомлення, як належить, відповідачки на день, коли було ухвалене рішення, не призвели до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведені обставини, положення ст. 112 СК України та зазначені роз'яснення вищенаведених постанов Пленуму Верховного Суду України, колегія суддів приходить до висновку щодо відсутності підстав для скасування рішення про розірвання шлюбу між сторонами.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий С.А.Попова

Судді Л.М.Кочегарова

ОСОБА_3