Справа № 161/6575/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Рудська С.М.
Провадження № 22-ц/773/1310/16 Категорія: 59 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С.Ю.,

суддів - Лівандовської-Кочури Т.В., Свистун О.В.,

з участю:

секретаря - Концевич Я.О.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Вовчук Марини Володимирівни про визнання безпідставною відмови нотаріуса у видачі дубліката правовстановлюючого документа та зобов'язання вчинити дії, за апеляційною скаргою приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Вовчук Марини Володимирівни на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

В травні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі -ПАТ КБ «Приватбанк») звернулось в суд з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 грудня 2015 року, що набрало законної сили, позов банку до ОСОБА_4 про звернення стягнення на іпотечне майно задоволено.

Позивач вказував про те, що зазначеним рішенням суду йому надано право продажу господарських приміщень /А-2/, загальною площею 198,9 кв.м., що розташовані за адресою: вул. Електроапаратна, 6 в м. Луцьку Волинської області, які були предметом іпотеки, для задоволення вимог за кредитним договором № 212/м від 10 січня 2008 року.

Також зазначав про те, що для продажу вищевказаного іпотечного майна були необхідні правовстановлюючі документи, а саме: договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, що посвідчений 10 січня 2008 року за реєстровим №25 приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Вовчук М.В. Враховуючи те, що банк не був стороною вищевказаного договору купівлі-продажу, такий договір у нього відсутній, а, отже, відповідно до вимог ч. 1 ст.55 Закону України «Про нотаріат» він позбавлений можливості відчужити зазначений вище предмет іпотеки.

Позивач вказував, що він звертався до відповідача із заявою про видачу дубліката договору купівлі-продажу, проте йому було відмовлено у вчиненні цієї нотаріальної дії, а тому просив визнати незаконною відмову приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Вовчук М.В. у вчиненні нотаріальної дії з підстави неоднозначного розуміння рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 грудня 2015 року в цивільній справі № 161/5684/15-ц, зобов'язати відповідача видати банку дублікат договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Вовчук М.В., а також просив стягнути з іншої сторони в користь ПАТ КБ «Приватбанк» суму сплаченого судового збору.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 липня 2016 року позов задоволено.

Зобов'язано приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Вовчук М.В. видати ПАТ КБ «Приватбанк» дублікат договору купівлі-продажу, посвідченого 10 січня 2008 року за реєстровим № 25. Стягнуто з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 1378 грн. судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Вовчук М.В. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволені позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні представник відповідача підтримала апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Представник позивача заперечила проти задоволення апеляційної скарги і рішення суду просить залишити без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з такого.

Задовольняючи позов, суд виходив із того, що за рішенням суду у справі про звернення стягнення на майно позивачу надано право продажу предмета іпотеки, власником якого є ОСОБА_4 Позивач не може укласти договір купівлі продажу через відсутність у нього правовстановлюючого документа на дане майно, однак, нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії із посиланням на положення ст. 8 Закону України «Про нотаріат». Суд прийшов до висновку, що відмова приватного нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії є незаконною, оскільки судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими для виконання та застосуванню підлягає ст. 38 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003р., що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі - покупцеві. Оскільки рішення суду від 03 грудня 2015 року передбачає право банку на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу з наданням позивачу всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, в тому числі права на отримання дубліката договору купівлі-продажу, тому суд позов задовольнив.

Колегія суддів повністю погоджується із таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 грудня 2015 року, яке набрало законної сили, в рахунок погашення заборгованості в розмірі 444320,75 доларів США, що еквівалентно 1041878,35 грн., за кредитним договором №212/м від 10 січня 2008 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме господарські приміщення /А-2/, загальною площею 198,9 кв.м., що розташовані за адресою: вул.Електроапаратна, 6 в м. Луцьку Волинської області, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу, в тому числі нотаріального укладання договору купівлі-продажу предмета іпотеки з іншою особою-покупцем із встановленням початкової ціни продажу предмету іпотеки в розмірі 420970,00 грн., будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмета іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки (а. с. 4-5).

Власником зазначеної квартири - предмета іпотеки, є ОСОБА_4

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Згідно із ч. 5 ст. 38 Закону дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

Частиною 10 статті 38 Закону визначено, що договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до цієї статті, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки.

Зі змісту вказаних положень Закону України «Про іпотеку» випливає, що в разі звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання іпотекодержателю права продати такий предмет іпотеки, укладений іпотекодержателем договір купівлі-продажу має відповідати всім вимогам законодавства, зокрема, і щодо форми договору купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Пунктом 2.7. глави 2 розділ ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, якщо рішенням суду або договором про задоволення вимог іпотекодержателя передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, посвідчення таких договорів здійснюється за загальними правилами посвідчення договорів відчуження.

Згідно з пунктами 1.1., 1.2. глави 2 розділу ІІ зазначеного Порядку правочин щодо відчуження та застави майна, право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності (довірчої власності) на майно, що відчужується або заставляється, крім випадків, передбачених пунктом 2 глави 7 розділу І цього Порядку, та у передбачених законодавством випадках, документів, що підтверджують державну реєстрацію прав на це майно в осіб, які його відчужують. Право власності на квартиру, що відчужується, може бути підтверджено, зокрема, нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу або його дублікатом.

Таким чином, якщо рішенням суду передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, то під час укладення такого договору купівлі-продажу іпотекодержатель зобов'язаний надати оригінал договору купівлі-продажу предмета іпотеки або його дублікат.

Відповідно до ч. 7 ст. 8 Закону України «Про нотаріат» довідки про вчинені нотаріальні дії та копії документів, що зберігаються у нотаріуса, видаються нотаріусом виключно фізичним та юридичним особам, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії.

Згідно із ч. 1 ст. 53 Закону України «Про нотаріат» у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, за письмовою заявою осіб, перелічених у першому реченні частини п'ятої статті 8 цього Закону, видається дублікат втраченого документа.

З метою подальшого продажу предмета іпотеки на виконання рішення суду позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до відповідача із заявою про видачу дубліката договору купівлі-продажу господарських приміщень /А-2/, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Вовчук (Масаловою) М.В. 10 січня 2008 року за реєстровим № 25.

24 лютого 2016 року відповідач відмовив у вчиненні цієї нотаріальної дії, покликаючись на норми ст.ст.8, 53 Закону України «Про нотаріат».

Частиною 5 статті 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Судовим рішенням, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки, позивачу ПАТ КБ «Приватбанк» надано право на вчинення всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу майна, в тому числі і право на отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.

У ст.38 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, а, отже, і право на отримання правовстановлюючих документів.

Аналіз змісту норм ст. ст. 8, 53 Закону України «Про нотаріат» вказує про те, що дублікат нотаріально посвідченого документа видається лише особам, які були стороною правочину, а ст. 38 Закону України «Про іпотеку» вказує про те, що у іпотекодержателя наявне право продажу предмету іпотеки з отриманням всіх необхідних документів для цього.

При вирішенні питання застосування цих норм слід виходити з пункту 2 розділу VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку», в якому вказано про те, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Закон України «Про іпотеку» від 5 червня 2003 року № 898-IV набрав чинності 1 січня 2004 року, а Закон України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року № 3425-ХІІ набрав чинності 1 січня 1994 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що Закон України «Про іпотеку» у даних правовідносинах є спеціальним, який прийнято пізніше, а, отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про його застосування та про те, що банк є тією особою, яка має право на отримання дубліката правовстановлюючого документа у нотаріуса в спірних правовідносинах.

Разом з тим, відмова нотаріуса у видачі позивачу правовстановлюючого документа на іпотечну нерухомість, який у позивача відсутній, позбавляє його можливості укласти правочин щодо відчуження предмета іпотеки на виконання рішення суду.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, врахувавши встановлені у справі обставини і вимоги матеріального закону, прийшов до вірного висновку про задоволення позову, зобов'язавши видати позивачу дублікат договору купівлі-продажу іпотечного майна.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскільки обставини, на які посилається особа, яка подала апеляційну скаргу, були предметом дослідження в суді першої інстанції і висновки з цього приводу, зроблені судом, ґрунтуються на досліджених у судовому засіданні доказах.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, тому підстав для скасування немає, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки її доводи є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Вовчук Марини Володимирівни відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 липня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: