Справа №601/2590/15-ц
Провадження № 2/601/82/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2016 року Кременецький районний суд Тернопільської області

у складі: головуючого судді Білосевич Г.С.

при секретарі Васільєвій О.М.,

за участю позивача ОСОБА_1 та її представника - адвоката Черняк М.В.

відповідача ОСОБА_3 та його представника - адвоката Остапчука П.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кременець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права спільної сумісної власності та визнання недійсним договору дарування,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання на нею права власності на ? частину житлового будинку по АДРЕСА_1, як на частку у спільному сумісному майні та визнання договору дарування будинковолодіння по АДРЕСА_1, укладеного 06 листопада 2009 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 недійсним та скасувати його державну реєстрацію.

В судовому засіданні позивач та її представник заявлені вимоги підтримали та пояснили, що з 14 жовтня 1985 року позивач перебувала у шлюбі з ОСОБА_5, проживали однією сім'єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Під час спільного проживання ними було придбане будинковолодіння по АДРЕСА_1, однак, договір купівлі-продажу вищезазначеного майна оформлений на ім'я чоловіка ОСОБА_5, на що позивач уваги не звертала, тому що вважала, що даний будинок є їх спільною власності. Спірне будинковолодіння було придбано ними спільно та за їх спільні гроші, які частково дала дочка позивача. Позивач особисто домовлялась з власником будинку - ОСОБА_6 про купівлю і особисто надавала кошти на його купівлю. Знаючи про те, що більшу частину коштів на купівлю даного будинку надала донька позивача, відповідач вважав за правильне скласти заповіт в її користь на свою частку, що і зробив 21 вересня 2000 року. Однак згодом, всупереч того, що спірне майно є спільною сумісною власністю та незважаючи на заперечення позивача, ОСОБА_5, не маючи необхідних повноважень, 06 листопада 2009 року разом з відповідачем без її згоди уклав договір дарування ? частини будинковолодіння, який посвідчено державним нотаріусом Кременецької державної нотаріальної контори ОСОБА_7, зареєстровано в реєстрі за № 791. Саме з цих підстав позивач просила визнати даний договір недійсним та скасувати його державну реєстрацію. ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, позивач доглядала його до смерті. Також позивач з врахуванням того, що спірне майно було спільною сумісною власністю її та чоловіка просить визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку по АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник в судовому засіданні позов не визнали та пояснили, що позивач в 2012 році уже зверталась до Кременецького районного суду із позовом з такими ж позовними вимогами, по якому винесено рішення від 31 січня 2013 року та відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 Дане рішення після перегляду апеляційним судом Тернопільської області залишено без змін. Вважають, що позивачем не доведено придбання спірного будинку за спільні кошти до одруження. Окрім того, обставини встановлені вказаними рішеннями не потребують доведення у суді. Тому просять відмовити позивачу у позові.

Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача та їх представників, свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14, дослідивши матеріали справи, вважає, що в позові слід відмовити з наступних міркувань.

Свідок ОСОБА_11, суду пояснила, що у 1987 році позивачка приходила до неї та домовлялась про купівлю будинковолодіння по АДРЕСА_1. При передачі коштів за купівлю даного будинку вона присутня не була, оскільки фактично продажем займалась її дочка.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що вона була сусідкою позивача, остання розповідала їй про намір придбати будинок, гроші на який їй висилає дочка. Чи купувала вона будинок разом із ОСОБА_15 та за чиї кошти їй не відомо.

Свідок ОСОБА_9 надала суду аналогічні пояснення.

ОСОБА_8, який допитаний як свідок, пояснив, що він є сином позивача. Після знайомства із ОСОБА_5 вони мали намір купити будинок, на який кошти давали він та його сестра, скільки коштував будинок він не знає. Чому був зареєстрований будинок за ОСОБА_5 він не знає, йому ніхто не розповідав.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що вона є дочкою позивача та їй відомо, що її мати та ОСОБА_5 купували спірний будинок, кошти на купівлю якого частково надсилала вона в сумі 1500 рублів. Вони жило дружно, перебуваючи в цивільному шлюбі вони проживали на квартирі, яку винаймали, а згодом купили даний будинок. В подяку за допомогу у купівлі даного будинку ОСОБА_5 обіцяв заповісти їй частину будинку.

Показами вказаних свідків не доводиться те. що будинок придбаний за спільні кошти ОСОБА_5 та ОСОБА_1.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що вона працює начальником Кременецького РК БТІ, право власності на спірне будинковолодіння було зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу. Згодом ? частина даного будинку на підставі договору дарування від 06.12.2009 року зареєстрована за ОСОБА_3 Позивач зверталась до них за отриманням довідки для суду.

Свідок ОСОБА_13, суду пояснила, що вона є приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу, у кінці жовтня 2009 року сторони, разом із ОСОБА_5 звертались до неї для посвідчення договору дарування, однак з'ясувавши, що це є спірне питання вона відмовила у вчиненні даної нотаріальної дії. в цей день на коридорі біля її кабінту між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 виник конфлікт, по факту якого міліція проводила перевірку. Для відчуження частини майна чоловіком потрібна обов'язкова згода дружини. Іще до цього ОСОБА_5 та позивач звертались до неї із проханням посвідчити заповіти. Спадкова справа після смерті ОСОБА_5 заведена, однак свідоцтво на спадщину не видавалось.

Згідно технічного паспорта та договору купівлі-продажу від 03 жовтня 1987 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 і зареєстрованого Кременецьким РК БТІ 02.11.1987 року за № 354, власником будинковолодіння по АДРЕСА_1 був ОСОБА_5.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1.

Згідно довідки № 85/В від 23.09.2012 року, виданої секретарем Духовного Собору Свято-Успенської Почаївської Лаври, 14 жовтня 1985 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 прийняли таїнство церковного шлюбу у Похвальній церкві Свято-Успенської Почаївської Лаври.

Шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 був зареєстрований 05 грудня 1987 року, що стверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 24 вересня 2014 року.

06 листопада 2009 року ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_3 уклали договір дарування відповідно до якого ОСОБА_5 подарував відповідачу ? частину житлового будинку АДРЕСА_1. Договір посвідчено державним нотаріусом Кременецької державної нотаріальної контори ОСОБА_7 зареєстровано в реєстрі за № 791.

ОСОБА_1 є інвалідом другої групи, що стверджується довідкою МСЕК

Згідно повідомлення Кременецького РС УДМС України в Тернопільській області від 05.01.2016 року № 957, ОСОБА_1 зареєстрована в спірному будинковолодінні з 02 липня 1988 року.

Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 112 Цивільного кодексу УРСР, майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам.

Згідно рішення Кременецького районного суду від 31 січня 2013 року, що залишено без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 14 березня 2013 року, ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні її позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім"єю як дружини і чоловіка, визнання недійсним договору дарування ? частини будинковолодіння АДРЕСА_1, посвідчений державним нотаріусом Кременецької державної нотаріальної контори 06.11.2009 року, зареєстрованого в реєстрі за № 791, визнання права спільної часткової власності на ? частину будинковолодіння АДРЕСА_1, визнання недійсним заповіту від 01.06.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 1911, усунення від права спадкування за заповітом, про визнання права на обов"язкову частку у спадщині. Рішення суду від 31 січня 2013 року набрало законної сили. Даним рішенням встановлено, що позовні вимоги про визнання договору дарування будинковолодіння по АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 06 листопада 2009 року недійсним до задоволення не підлягають, оскільки на момент укладення оспорюваного правочину єдиним власником майна був ОСОБА_5 та згоди позивача згідно вимог ст. 369 ЦК України на його вчинення не вимагалося.

Позивачем не представлено доказів, а судом не встановлено фактів того що позивач, як член сім'ї ОСОБА_5 - власника будинку, вкладала кошти у його придбання, а тому набула права на частку у спільній сумісній власності спірного будинку та порушенні законодавства при укладенні договору дарування, а тому суд приходить до висновку, що пред'явлені позивачем вимоги не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 60, 61, 130, 208, 212 - 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права спільної сумісної власності та визнання недійсним договору дарування.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: