У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.12.2016 Справа №607/10131/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді В.М.Братасюка

за участі секретаря судового засідання О.І. Чичкевич

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву позивача про відвід головуючого судді , -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Тернопільського міськрайонного суду перебуває на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Українського «ТІР Сервіс» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виплату вихідної допомоги.

В судовому засіданні 19.12 2016 року позивач у справі заявив відвід головуючому судді, покликаючись на те, що головуючий суддя умисно порушив вимогу процесуального закону, постановивши ухвалу про стягнення судового збору у трудовому спорі, хоча в позасудовій розмові позивач «попереджав» головуючого суддю, що у трудових спорах судовий збір не стягується, що мало надалі наслідком звернення ОСОБА_1 з апеляційною скаргою на ухвалу судді першої інстанції про повернення позову позивачу з наступним скасуванням ухвали.

Позивач зазначає, що надалі він звернувся із скаргою на імя голови суду на бездіяльність головуючого судді, і лише за наслідками розгляду його скарги ухвалою суду від 21.11.2016 року було відкрите провадження у справі.

Зазначене позивачем надає останньому привід вважати головуючого суддю зацікавленим у вирішенні справи, таким, що упереджено ставиться до позивача та вичнив дисциплінарний проступок.

Вирішуючи клопотання суд виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст. 18 ЦПК України, цивільні справи у судах першої інстанції розглядаються одноособово суддею, який є головуючим і діє від імені суду.

Статтею 20 ЦПК України, передбачено підстави для відводу судді, серед яких зокрема, є те, що суддя не може брати участі у справі та підлягає відводу якщо є обставини, що викликають сумнів в його обєктивності та неупередженості.

Згідно ст. 119 ЦПК України, позовна заява повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; 3) зміст позовних вимог; 4) ціну позову щодо вимог майнового характеру; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; 6) зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; 7) перелік документів, що додаються до заяви.

Первісно 12.09.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Тернопільського ТОВ «ТІР Сервіс», третя особа Інспекція Держпраці в Тернопільській області, згідно якого просив суд поновити позивача на роботі, оплатити за вимушений прогул з 01.08.2016 року до день винесення рішення суду, виплатити вихідну допомогу.

Пари цьому жодних додатків до позову не долучив, хоча в тексті позову зазначив в додатках копію позовної заяви, котрої також не додав.

У звязку з тією обставиною, що позивачем не було вказано ціни позову з вимог майнового характеру, не зазначено суми та не представлено розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не сплачено судовий збір із вказаної вимоги та вимоги про виплату вихідної допомоги, як з вимоги майнового характеру (у розмірі 1 % від ціни позову, але не менше 551,20грн. та не більше 6890грн.), а також не зазначено доказів, що підтверджують обставини на котрі посилається позивач, ухвалою суду від 15.09.2016 року, його позов було залишено без руху.

Надалі 27.09.2016 року ОСОБА_1 зареєстрував через канцелярію суду «уточнену позову заяву», згідно якої частково усунув зазначені судом недоліки, одна доповнив позов вимогою про виплату відповідачем компенсації за незаконне звільнення з роботи в пордяку ст. 44 КЗпП України, однак не сплатив судового збору з вимоги про виплату вихідної допомоги.

Відтак ухвалою суду від 30.09.2016 року, його позовну заяву визнано неподаною та повернено позивачу.

Не погоджуючись з ухвалою суд першої інстанції позивач звернувся до апеляційного суду Тернопільської області із скаргою на ухвалу суду про повернення його позову, й за наслідками розгляду скарги апеляційним судом ухвалу суду було скасовано направлено матеріали справи для вирішення питання про відкриття провадження до суду першої інстанції.

При цьому в апеляційній скарзі апелянт просив апеляційний суд постановити окрему ухвалу стосовно головуючого судді у справі по першій інстанції, мотивуючи клопотання тими ж підставами, що і у заяві про відвід головуючому судді - й за наслідками розгляду його клопотання для постановлення окремої ухвали, колегією суддів апеляційного суду було зроблено висновок про відсутність для того будь яких підстав, як і відсутність підстав щодо розгляду справи судом в іншому складі.

Згідно ст. 157 ЦК України, суд розглядає спір в розумний строк.

Визначення розумного строку наводить ЄСПЛ у п. 25 Рішення «Соломахін проти України» від 24.09.2012 року (заява №24429/03) - що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи та поведінка заявника та відповідних органів влади (див. серед багатьох інших джерел рішення у справі «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. France) [ВП], заява № 30979/96, п. 43, ECHR 2000-VII).

Матеріали справи надійшли з апеляційного суду до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 18.11.2016 року, й головуючий суддею, на виконання ухвали апеляційного суду Тернопільської області. 20.11.2016 року постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі.

При цьому суд наголошує, що розгляд справи було призначено на 19.12.2016 року у звязку значним навантаженням на суддю Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, зумовленим тривалим невиконанням конституційного обовязку Верховною Радою України з призначення та звільнення суддів

Окремо суд зазначає, що доводи позивача відповідача про особисту зацікавленість головуючого судді у вирішенні справи на коритись якоїсь з сторін, спілкування позивача з головуючим суддею, котрий зі слів ОСОБА_1 якимось чином висловлювався поза залом суду, не доведено заявником жодним належним та допустимим доказом, хоча в силу ст. 60 ЦПК України, обовязок доказування покладається на кожну із сторін спору.

Заява про відвід вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.(ч.2 ст. 24 ЦПК України).

Юридичною підставою для застосування судами України прецедентів ЄСПЛ є положення п. 1 Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", відповідно до якого Україна визнала обовязковою "і без укладання спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції".

У ст. 17 Закону України № 3477-IV від 23 лютого 2006 р. "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зазначено, що "суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права".

Європейський суд з прав людини визнаючи порушення права людина на справедливий суд в контексті ст. 6 Конвенції, у звязку з повторною участю судді, котрий розглядав спір по першій інстанції, у розгляді спору в апеляційному або касаційному порядку, або участю судді на декількох стадіях процесу (напр. в кримінальному провадженні по сутті суддею, котрий виконував попередньо обовязки слідчого судді - рішення від 26.10.1984 року «ОСОБА_2 проти Бельгії» заява №9186/80), жодним чином не вказує на неможливість вирішення питання відводу судді тим самим складом суду в одному провадженні, обмежуючись лише вказівкою організації державою правової системи таким чином, щоб забезпечити дотримання вимог п. 1 ст. 6 Конвенції.

Європейський суд з прав людини в рішеннях «Ветштайн проти Швейцарії» (заява №33958/96 п.44) та «Ферантелі та Сантанжело проти Італії» (від 07 серпня 1996 року п. 58) наголошує, що при вирішення того, чиє у цій справі обгрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання обєктивно обґрунтованими.

Відтак наведені відповідачем підстави для відводу судді - головуючому по справі не можуть свідчити про його необ"єктивність та упередженість, а тому у задоволенні заяви про відвід слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 20 , 24 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

В задоволенні заяви про відвід судді головуючому у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Українського «ТІР Сервіс» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виплату вихідної допомоги - відмовити.

Головуючий суддяОСОБА_3