Справа № 144/554/15-ц Провадження № 22-ц/772/307/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 23Доповідач Чуприна В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі :

Головуючого Чуприни В.О.

Суддів : Чорного В.І., Медвецького С.К.

При секретарі : Франчук О.П.

За участю : представника позивача ОСОБА_2 по довіреності - ОСОБА_3, представника відповідача ПП «ЗІС» по довіреності - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного підприємства «ЗІС» с. Війтівка Бершадського району Вінницької області, за участю третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору Відділу Держгеокадастру у Теплицькому районі Вінницької області, про визнання договору оренди землі недійсним, за апеляційними скаргами Приватного підприємства «ЗІС» та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 09 грудня 2015 року, встановила :

Рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 09.12.2015 р. вказаний позов задоволений частково: визнано зміни (доповнення) від 07.05.2010 р., внесені до договору оренди землі № 157, від 19.04.2006 р., між ОСОБА_2 та ПП «ЗІС», зареєстровані в Теплицькому районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 12.05.2010 р. за № 80 недійсними; визнано зміни (доповнення) від 07.05.2010 р., внесені до договору оренди землі № 155, від 19.04.2006 р., між ОСОБА_2 та ПП «ЗІС», зареєстровані в Теплицькому районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 12.05.2010 р. за № 79 недійсними. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено та стягнуто з ПП «ЗІС» на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати в сумі 2 301,50 грн.

У поданій апеляційній скарзі представник відповідача - ПП «ЗІС», посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, допущені судом порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність усім обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити у звязку зі спливом строку позовної давності, стягнути з ОСОБА_2 на користь ПП «ЗІС» судові витрати.

Не погодившись, в апеляційній скарзі представник позивача наводить доводи щодо невідповідності висновків суду обставинам справи, зокрема стосовно моменту обізнаності позивача про укладені договори оренди землі, яких вона не підписувала, а також наголошує на відсутності волевиявлення позивача, у звязку з чим ставить питання про скасування рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсними договорів оренди землі та ухвалити нове рішення, яким позов в цій частині задовольнити, а в іншій рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників, обговоривши доводи скарг та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні апеляційних скарг з наступних підстав.

У травні 2015 р. представник ОСОБА_3, діючи по довіреності від 19.03.2015 р. в інтересах ОСОБА_2, звернулася до суду з позовом, посилаючись на те, що останній згідно Державних актів серії ЯА № 104296 від 16.03.2005 р. та серії ЯА № 104297 від цієї ж дати належать на праві власності земельні ділянки площею відповідно 2,1861 і 2,1823 га, які розташовані на території Петрашівської сільської ради Теплицького району Вінницької області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

В січні 2015 р. стало відомо про існування договорів оренди землі та зміни до них, укладених нібито з ПП «ЗІС» на право користування земельними ділянками строком на 15 років, яких ОСОБА_2 не підписувала.

Позивач вважає, що зареєструвавши зазначені договори оренди землі та зміни до них, відповідачем грубо порушено права власності позивача на земельну ділянку, а крім того підприємство використовує землю на підставі завідомо підроблених документів, у звязку з чим та за відсутності волевиявлення на укладення договорів та змін до них, з урахуванням уточнених заявою від 10.06.2015 р. вимог, представник ОСОБА_3 просила: визнати недійсним договори оренди землі укладені 19.04.2006 р. між ПП «ЗІС» та ОСОБА_2, зареєстровані Теплицьким районним відділом Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 09.08.2006 р. за № 97 та № 96; визнати недійсними зміни до договорів оренди землі, укладені 07.05.2010 р. між ПП «ЗІС» та ОСОБА_2, зареєстровані Теплицьким районним відділом Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 12.05.2010 р. за № 79 та № 80; стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору на користь позивача.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на підставі державних актів на право власності від 16.03.2005 р. належить дві земельні ділянки площею відповідно 2,1861 і 2,1823 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Петрашівської сільської ради Теплицького району Вінницької області.

Згідно з договорами оренди землі № 155 від 19.04.2006 р. і № 157 від 19.04.2006 р., ОСОБА_2 передала зазначені земельні ділянки в оренду ПП «ЗІС» строком на 10 років. Указані договори зареєстровані у Теплицькому районному відділі Вінницької регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру».

Додатковими договорами, які мають назву «Зміни (доповнення)» від 07.05.2010 р. сторони збільшили розмір орендної плати та продовжили строк дії договору оренди землі на 15 років до 2015 року.

Згідно з висновком судової почеркознавчої експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 25.09.2015 р. підписи в договорах оренди землі і додаткових договорах вчинено не ОСОБА_2, зокрема навмисно зміненим почерком, а іншою особою.

Відповідно до ст. 13 Закону України, від 06.10.1998 р., № 161-XIV «Про оренду землі», договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі та за бажанням сторін може бути посвідчений нотаріально. Договір оренди землі (у редакції Закону, чинного на момент укладення спірних договорів) набирає чинності після його державної реєстрації (статті 14,18,20 Закону «Про оренду землі»).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦПК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Для чинності правочину волевиявлення його учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 ст. 203 ЦК України).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову в частині визнання недійсними договорів оренди, суд першої інстанції, урахувавши покази самої ОСОБА_2 в ході розгляду справи стосовно визнання обставини підписання нею договорів оренди землі, копії яких їй були видані, обґрунтовано виходив з того, що остання мала волевиявлення на укладення спірних договорів і вчинення правочину відповідало її волі.

З огляду наведеного доводи скарги представника позивача, яка наголошує на зворотному, в тому числі й на факті не підписанні позивачем договорів оренди, а відтак їх укладення без волевиявлення, підлягають відхиленню, так як не ґрунтуються обставинами справи та у правовідношенні з представництва містять конфлікт інтересів позивача.

Натомість ОСОБА_2 наполягала на визнанні недійсними змін (доповнень) до договорів оренди від 07.05.2010 р., яких вона не підписувала та дізналася про їх існування лише в січні 2015 р.

Задовольняючи зазначену вимогу на підставі фактичних обставин справи та доказів, в тому числі висновку згаданої судової почеркознавчої експертизи та показів свідків, суд зробив правильний висновок щодо відсутності волевиявлення орендодавця на укладення додаткових договорів зі зміною істотних умов договорів оренди землі.

Доводи скарги ПП «ЗІС» про те, що вказані зміни були підписані ОСОБА_5 родичем ОСОБА_2 за дорученням останньої, залишаються поза увагою, так як у даному випадку представницькі повноваження на укладення правочину від імені орендодавця іншою особою не були стверджені письмовою довіреністю на вчинення правочину, а всі інші міркування щодо подій та обізнаності позивача є припущенням.

Слід погодитись з тим, що суд не визнав пропущеним строк позовної давності в частині вимог про визнання недійсними змін до договорів оренди землі, оскільки позивач дізналася про порушення свого права лише у січні 2015 р. у звязку з розглядом іншої справи в порядку адміністративного судочинства у спорі між ПП «ЗІС» і Реєстраційною службою Теплицького районного управління юстиції у Вінницькій області щодо скасування рішення про державну реєстрацію права оренди земельних ділянок на підставі укладеного, в тому числі й ОСОБА_2, договору оренди з ТОВ «Теплик Агро».

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Суд установив, що позивач дізналася про порушення свого права, тобто про наявність спірних змін (доповнень) до договорів оренди, лише в січні 2015 р., що в розумінні ч. 1 ст. 261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності.

Посилання у доводах скарги ПП «ЗІС» на те, що початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з моменту укладення спірних змін (доповнень), оскільки позивач отримувала у збільшеному розмірі плату за користування землею суперечать нормам ст. 261 ЦК України.

Саме така правова позиція стосовно початку перебігу позовної давності була висловлена Верховним Судом України у Постанові від 22.04.2015 р. при розгляді подібної справи за № 6-48цс15.

За таких обставин апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції додержався вимог закону та ухвалив обґрунтоване і законне рішення, висновків якого доводи скарг не спростовують.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів ухвалила :

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «ЗІС» та апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити, а рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 09 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : /підпис/ ОСОБА_6

Судді : /підпис/ ОСОБА_7

/підпис/ ОСОБА_8

З оригіналом вірно: