АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1212/16 Головуючий 1-ї інстанції - Євтіфієв В.М.
Справа № 642/8170/15-ц Доповідач - Довгаль А.П.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Довгаль А.П.

суддів - Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.

при секретарі - Щегельському Д.О.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором кредиту, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (надалі - ПАТ КБ «Приватбанк» або Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просило стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 11.03.2008року в розмірі 35 602,93грн. та понесені ними судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 218,00грн.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що 11.03.2008року між Банком та відповідачем було укладено договір №б/н, згідно умов якого остання отримала кредит у вигляді кредитного ліміту зі сплатою 30% (відсотків) річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» та Тарифами складає між нею і Банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконувала, у зв'язку з чим станом на 31.08.2015року утворилася заборгованість в сумі 35 602,93грн., яка складається із: 3 747,71грн. - заборгованість за кредитом, 25 805,22грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 50,00грн. - пеня та комісія.

При розгляді справи позивач уточнив заявлені вимоги, зменшивши суму заборгованості до 13 751,86грн. з урахуванням рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 20 липня 2011 року, яким з відповідача за цим кредитним договором була стягнута заборгованість в сумі 22 982,11грн.

В судовому засіданні суду першої інстанції представник ПАТ КБ «Приватбанк» - Ісрафілова Л.О. позов підтримала і просила його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_1 проти позову заперечувала, вказуючи, що повністю погасила заборгованість за кредитом, про рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 20.07.2011року про стягнення якоїсь заборгованості їй нічого не відомо, просила застосувати строк позовної давності.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2015 року в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити їх позов в розмірі 13 751,86грн., посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, на неповне з'ясування обставин справи та на неналежну оцінку наданим доказам. При цьому зазначають, що суд дійшов необґрунтованого висновку, що початок строку позовної давності розпочався з травня 2008 року, оскільки це суперечить обставинам справи. Зокрема, судом не взято до уваги, що суми на кредитну картку відповідачем вносились не тільки у 2008 році, а також у 2009р., 2011р. та 2015р.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що позивачем пропущено загальний - трирічний строк позовної давності, встановлений ст.257 ЦК України, що є підставою для відмови в позові з цих підстав.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення, апеляційний суд з'ясовує чи були враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти); якими доказами мотивовано рішення, належними чи допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримані та правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Судовим розглядом встановлено, що 11.03.2008року між ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 було укладено договір №б/н, згідно умов якого відповідач отримала кредит у вигляді кредитного ліміту в сумі 10 000,00грн. зі сплатою 30% (процентів) із розрахунку 360 днів в році. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки Visa Gold клуб - до 11.03.2011року. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» та Тарифами складає між нею і Банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до положень ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості (ст.627 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ст.638 ЦК України).

Банк виконав свої зобов'язання, надавши позичальнику кредитні кошти у вищезазначеному розмірі. Відповідач взяті на себе зобов'язання за вказаним договором кредиту виконувала не належним чином, у зв'язку з чим утворилася заборгованість по сплаті кредитних сум. Останній платіж по даній платіжній картці зроблено відповідачем, згідно наданого Банком розрахунку - 07.12.2009року. Строк дії картки визначено - березень 2011 року.

Як свідчать матеріали справи, Банк раніше вже звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості, яка утворилася станом - на 20.04.2011року. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 20 липня 2011 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість в розмірі 22 982,11грн., в томі числі заборгованість за тілом кредиту - 9 747,71грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 10 663,82грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 1 000,00грн., штраф (фіксована частина) - 500,00грн., штраф (процентна складова) - 1 070,58грн. (а.с.6).

З даним позовом ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду лише - 25 вересня 2015 року, тобто з пропуском загального - трирічного строку позовної давності.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу (ч.1 ст.256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Для окремих видів вимог встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу)

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 чт.261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК), а не закінченням строку дії договору.

Частиною 3 ст.267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленого до винесення ним рішення.

Відповідач звернулася до суду із заявою про застосування строку позовної давності з посиланням на те, що строк дії платіжної картки сплинув 31 березня 2011 року, а з цим позовом ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду тільки у вересні 2015 року, тобто вже поза межами загального трирічного строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується з доводами представника позивача стосовного того, що строк позовної давності переривався пред'явленням в квітні 2011 року Банком позову до суду про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. Але, після ухвалення судом рішення від 20.07.2011року і набрання ним законної сили - 30.07.2011року, строк позовної давності розпочався заново. Як було зазначено вище, повторно з позовом Банк звернувся до суду - 25 вересня 2015 року, тобто за сплином 4 років 1 місяця 25 днів. Отже, у суду були законні підстави для відмови Банку в позові з цих підстав.

Посилання представника апелянта на те, що строк позовної давності не сплив, т.я. 19.10.2015року на банківський рахунок відповідача була зарахована позивачем сума в рахунок погашення боргу, колегією суддів не приймаються, виходячи з того, що відповідач не підтвердила внесення нею будь-якої суми після закінчення дії кредитної картки, а Банком на підтвердження цих обставин ніяких доказів не надавалось, а тому ці твердження є голослівними. Окрім того, якщо якась сума дійсно надходила на закриту кредитну картку відповідача, то це було вже після заявленого до суду спору.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суттєвими не являються і не дають колегії суддів підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення, яке ухвалено з дотриманням вимог закону.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив надані сторонами докази, їм дана належна правова оцінка, правильно визначено природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює та на підставі встановленого ухвалене рішення, яке відповідає вимогам ст.ст. 10, 60, 212, 214, 215 ЦПК України.

Згідно ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307ч.1п.1), 308, 313, 314ч.1п.1), 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -