Справа № 502/1758/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2016 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого судді Масленикова О. А.,

за участю секретаря судового засідання Кітреску О. М.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3

до

Вилківської міської ради Кілійського району Одеської області

про

встановлення факту належності та визнання права власності на спадщину

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Вилківської міської ради Кілійського району Одеської області про:

- встановлення факту належності ОСОБА_4, померлому ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_5, померлій ІНФОРМАЦІЯ_7 житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами в АДРЕСА_1;

- визнання за ОСОБА_2 права власності на ? частину житлового будинку АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та надвірними спорудами в порядку спадкування за законом після смерті матері - ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7;

- визнання за ОСОБА_3 права власності на ? частину житлового будинку АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та надвірними спорудами в порядку спадкування за законом після смерті матері - ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7

Обґрунтовуючи позовні вимоги представник позивача вказує, що батьки позивачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 при житті володіли на праві приватної власності житловим будинком, що розташований на земельній ділянці фактичною площею 556,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, однак, реєстрацію права власності на зазначене майно при житті батьків не було проведено та правовстановлюючий документ відсутній. ІНФОРМАЦІЯ_6. помер ОСОБА_4 та після його смерті відкрилась спадщина, яку прийняла його жінка ОСОБА_5, оскільки вона постійно проживала разом зі спадкодавцем на день його смерті та після його смерті фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, несла всі витрати по утриманню будинку, проводила його поточний ремонт, сплачувала комунальні та інші встановлені платежі, вела господарство, обробляла земельну ділянку. 16.12.1997 р. ОСОБА_5 вдруге вийшла заміж та взяла у шлюбі прізвище чоловіка - «ОСОБА_5». ІНФОРМАЦІЯ_7 померла мати позивачів ОСОБА_5. Після смерті ОСОБА_5 залишилася спадщина у вигляді житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1. Спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_5 позивачі прийняли як правонаступники першої черги за законом, подавши у встановлений діючим законодавством 6 місячний термін відповідні заяви до нотаріальних органів. Вітчим позивачів ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_8 При зверненні позивачів до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину по закону після смерті матері, їм було відмовлено, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно. На підставі вищевказаного позивачі просять суд задовольнити позов, встановивши відповідні факти та визнати право власності на спадкове майно.

Після відкриття провадження у справі представником позивача ОСОБА_1 було надано заяву, згідно якої вона позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просить розглянути справу у їх відсутність.

Представник відповідача - Вилківської міської ради Кілійського району Одеської області, М.К. Іванов, в судове засідання не прибув, надав заяву про згоду з позовом та розгляд справи без його участі.

На підставі письмових заяв представника позивачів та представника відповідача суд ухвалює рішення за відсутності сторін, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст.169, 197 ЦПК України.

Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини.

З паспортів позивачів вбачається, що їх місце проживання зареєстроване за адресою АДРЕСА_1, - з 14.12.1984 року та 29.06.1988 року відповідно /а.с. 7-10/.

Шлюб між ОСОБА_4, 1933 року народження та ОСОБА_5, 1940 року народження, був укладений 29.11.1958 року Няндським с/р Ленського району Архангельської області, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 виданого повторно 19.12.2007 року, актовий запис № 111. Після реєстрації шлюбу, ОСОБА_5 було присвоєне прізвище «ОСОБА_5» /а.с. 24/.

Відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_4 виданого Кілійським міськбюро ЗАГС Одеської області 19.08.1963 р., актовий запис № 218 та свідоцтва про народження НОМЕР_5 виданого в м. Вилкове виконкомом міської ради депутатів трудящих 29.05.1968 р., актовий запис № 68, - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5. /а.с. 27-28/.

Як вказано в свідоцтві про смерть серії НОМЕР_6, виданого повторно Відділом реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 38, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 /а.с. 23/.

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя № 4 від 23.02.2016 р. виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції в Одеській області, 16.12.1997 р. ОСОБА_8 уклав шлюб з ОСОБА_5, актовий запис № 71. Після реєстрації шлюбу, ОСОБА_5 було присвоєне прізвище «ОСОБА_5».

Відповідно до довідки виконавчого комітету Вилківської міської ради № 2343 від 22.12.2004 р., ОСОБА_5 проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 дійсно проводила похорони чоловіка ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_8 На день смерті вони проживали сумісно.

Як вказано в свідоцтві про смерть серії НОМЕР_7, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 112, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 /а.с. 26/.

З виписки з рішення виконкому Вилківської міської ради депутатів трудящих № 149 від 11.07.1968 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 передано земельну ділянку для індивідуального будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 /а.с. 15/.

Відповідно до акту виданого представником Кілійської групи техбюро Одеського облвідділу по справах будівництва та архітектури від 15.07.1968 р. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відведено земельну ділянку площею 4625 кв.м. розташовану в АДРЕСА_1 /а.с. 18/.

01.08.1968 р. Виконкомом Вилківської міської ради депутатів трудящих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку на земельній ділянці АДРЕСА_1 /а.с. 19/.

Договором від 06.08.1968 р. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 надано в безстрокове користування земельну ділянку по АДРЕСА_1 для будівництва індивідуального житлового будинку /а.с. 16/.

З витягу з рішення сесії Вилківської міської ради № 42-VІІ-ІV від 28.01.2016 р., АДРЕСА_1 перейменовано на АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки КП КРР «Районне бюро технічної інвентаризації» № 369 від 04.08.2016 р., станом на 31.12.2012 р. право власності на житловий будинок, АДРЕСА_1 не зареєстровано.

З заяви ОСОБА_2 до нотаріальних органів України, засвідченої 03.08.2016 р. секретарем виконавчого комітету Вилківської міської ради Кілійського району Одеської області Полянцевою Р.М. вбачається, що він приймає спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 /а.с. 30/.

З заяви ОСОБА_3 до нотаріальних органів України, засвідченої 03.08.2016 р. секретарем виконавчого комітету Вилківської міської ради Кілійського району Одеської області Полянцевою Р.М. вбачається, що він приймає спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 /а.с. 30/.

За даними технічної інвентаризації проведеної 07.03.2006 року Кілійським «РБТІ та РОН», житловий будинок по АДРЕСА_1 в цілому складається з: літ. «А» - житлового будинку, загальною площею 68,4 кв.м., з них житловою площею 51,6 кв.м.; літ. «Б» - літньої кухні; літ. «В» - сараю; літ. «Г» - убиральні; літ. «Д» - сараю; № 1-3 - надвірних споруд, які розташовані на земельній ділянці фактичною площею 556,2 кв. м.

Як вбачається з листа від 05.08.2016 р. № 352/01-16, приватний нотаріус Кілійського районного нотаріального округу Юрченко М.Є. на підставі звернення ОСОБА_2 щодо оформлення спадщини після смерті ОСОБА_5 роз'яснив, що оскільки не подано правовстановлюючих документів на спадкове майно, за їх відсутності питання оформлення спадщини вирішується в судовому порядку.

За повідомленням Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області за вих. № 1427/01-16 від 23.08.2016 року, після смерті ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7 заяви від спадкоємців не надходили, спадкова справа не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавалися.

При розгляді і вирішенні справи судом враховано наступні положення законодавства:

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Між тим, відповідно до ст. 17 Закону України «Про власність» (який діяв на момент виникнення правовідносин) майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.

Згідно прикінцевих положень СК України він набирає чинності одночасно з набранням чинності ЦК України (у редакції 2003 р.)

Цивільний кодекс України набрав чинності з 01.01.2004 року, тому суд вважає, що спір слід вирішити на підставі положень ЦК УРСР та КпШС України дія яких розповсюджується на правовідносини з питань щодо визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання на нього права власності, яке було збудоване до набрання чинності Сімейного Кодексу України, тобто до 01.01.2004 року.

Відповідно до ст. 112 ЦК УРСР майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність).

Згідно ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю України майно, що нажите подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Тобто, виходячи з сенсу ст. 22 КпШС України, кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до роз'яснення Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у випадку смерті власника нерухомого майна, реєстрацію якого належним чином проведено не було і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення цього майна померлому та спадкоємцю повинно вирішуватись в судовому порядку. Як вказано в листі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.2009 року № 12/5-126, по об'єктах нерухомого майна, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будівлі, що складається бюро технічної інвентаризації.

Згідно п.5 ч. 2 ст. 234, ст. 256 ЦПК України, встановлення фактів, що мають юридичне значення віднесено до компетенції суду.

Отже, фактично виходячи з матеріалів справи вбачається, що спірний житловий будинок було збудовано в період шлюбу батьків позивачів та він, відповідно, був спільною сумісною власністю подружжя.

Як вбачається зі змісту Прикінцевих та перехідних положень ЦК України - відносини спадкування регулюються правилами відповідного ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Оскільки ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_6, до правовідносин щодо спадкування після його смерті підлягають застосуванню положення ЦК УРСР.

Так, відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

З наданих доказів судом встановлено, що спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняла його дружина, тобто мати позивачів - ОСОБА_5, як спадкоємець першої черги за законом відповідно до ст. 529 ЦК УРСР, який проживаючи разом зі спадкодавцем вступила у володіння спадковим майном та подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як вказано в ст. 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов'язки,що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом ycієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Згідно п.п. 3.2. п. 3 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного Порядку у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Беручи до уваги те, що позивачі, які є спадкоємцями першої черги за законом згідно ст. 1261 ЦК України після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України фактично прийняли спадщину у вигляді всього будинку, що став повністю належати спадкодавцеві після смерті її чоловіка - ОСОБА_4, інші спадкоємці відсутні, а оформлення спадщини у вигляді відповідного будинку в нотаріальному поряду неможливе в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачами вимог про визнання права власності на спадщину та вважає, що право позивачів підлягає захисту на підставі ст. 16 ЦК України, в зв'язку з чим задовольняє позов.

Керуючись ст.ст.10,11, 209, 212-215, 256 ЦПК, ст. 16, 1261 ЦК України, ст. 112, 529, 549 ЦК УРСР, ст. 22 КпШС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності подружжя житлового будинку, який складається з: літ. «А» - житлового будинку, загальною площею 68,4 кв.м., з них житловою площею 51,6 кв.м.; літ. «Б» - літньої кухні; літ. «В» - сараю; літ. «Г» - убиральні; літ. «Д» - сараю; № 1-3 - надвірних споруд, які розташовані на земельній ділянці фактичною площею 556,2 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП: НОМЕР_1, право власності за спадщиною за законом після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 на ? частину житлового будинку який складається з: літ. «А» - житлового будинку, загальною площею 68,4 кв.м., з них житловою площею 51,6 кв.м.; літ. «Б» - літньої кухні; літ. «В» - сараю; літ. «Г» - убиральні; літ. «Д» - сараю; № 1-3 - надвірних споруд, які розташовані на земельній ділянці фактичною площею 556,2 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП: НОМЕР_2, право власності за спадщиною за законом після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 на ? частину житлового будинку який складається з: літ. «А» - житлового будинку, загальною площею 68,4 кв.м., з них житловою площею 51,6 кв.м.; літ. «Б» - літньої кухні; літ. «В» - сараю; літ. «Г» - убиральні; літ. «Д» - сараю; № 1-3 - надвірних споруд, які розташовані на земельній ділянці фактичною площею 556,2 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Кілійський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Кілійського районного суду О. А. Маслеников