Апеляційний суд Кіровоградської області
№ 22-ц/781/1402/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Шевченко І.М.
Доповідач Суровицька Л. В.
РІШЕННЯ

Іменем України

09.08.2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області в складі :

головуючої судді: Суровицької Л.В.,

суддів: Авраменко Т.М., Суржика М.М.,

секретар Гусак А.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Перший Інвестиційний Банк» на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Перший Інвестиційний Банк» про стягнення збитків від неповернення банківського вкладу.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ПАТ «Перший інвестиційний Банк» (далі - Банк) про відшкодування збитків від неповернення банківського вкладу, відшкодування моральної шкоди.

Зазначав, що 01 жовтня 2014 року між ним та відповідачем були укладені два договори банківського валютного вкладу із терміном повернення 01 квітня 2015 року та відсотковою ставкою 11,5 % річних. Загальна сума вкладів на дату повернення складала 15 000 доларів США. В обумовлений договорами строк, Банк вклади не повернув. Вклад з нарахованими відсотками Банк повертав частинами, тому рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14 травня 2015 року з відповідача на його користь було стягнуто залишок в сумі 1 690 доларів США 36 центів, які 20 травня 2015 року повернуті Банком повністю.

Під час розгляду справи за апеляційною скаргою Банку на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14 травня 2015 року, відповідач порушив банківську таємницю, надавши виписки з його рахунків без його відома та без відповідного рішення суду, внаслідок чого ця інформація стала відомою необмеженому колу осіб. Такими неправомірними діями Банку йому заподіяно моральну шкоду. Крім того, неповерненням вкладу у обумовлений договорами строк, банк обмежив його у можливості користуватись належними йому коштами та безпідставно користувався грошима в період з 01 квітня 2015 року по 20 травня 2015 року, внаслідок чого він зазнав збитків. У зв'язку з цим просив суд стягнути з відповідача на його користь збитки - неотримані відсотки, які мав би отримати зазвичай, в сумі 127,28 доларів США, а також 7500 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої розголошенням банківської таємниці (а.с.1).

В ході розгляду справи позивач уточнив і збільшив позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідача на його користь відсотки за користування вкладом у формі упущеної вигоди в сумі 2 899,97 грн., що за курсом НБУ становить 131,29 дол.США, 260983,63 грн. пені за прострочку по несвоєчасному поверненню валютних вкладів та відсотків, 55 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням банківської таємниці (а.с.58-59).

Рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 18 квітня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Банку на користь позивача відсотки за користування вкладом в сумі 2 899,97 грн. та пеню на підставі ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» в сумі 260 983,63 грн., а всього 263 883,60 грн.

Стягнуто з Банку на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 5 000 грн. та в дохід держави судовий збір в сумі 3190,04 грн. (а.с.98-101).

В апеляційній скарзі Банк просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову (а.с.120-125).

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник Банку підтримав доводи апеляційної скарги, а позивач заперечив проти них і просив рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 01 жовтня 2014 року між ПАТ «Перший інвестиційний Банк»» та ОСОБА_3 укладено договори банківського вкладу «Щедрий» відповідно № 28861/2005 та № 28862/2005, за умовами яких Банк прийняв від нього 6 тис. 500 дол. США та 8 тис.500 дол. США зі сплатою 11,5 % річних за користування вкладом та з кінцевим терміном повернення коштів 01 квітня 2015 року (а.с.66,67).

За умовами зазначених договорів Банк відкриває Вкладнику депозитний рахунок, рахунок обліку процентів та поточний рахунок, на який здійснюється повернення вкладів.

Відповідно до п.1.7 договорів, сплата процентів за Договорами здійснюється в день повернення вкладу на поточний рахунок вкладника.

В обумовлений договорами банківського вкладу строк - 01 квітня 2015 року Банк кошти позивачу не повернув.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 20 серпня 2015 року, стягнуто з Банку на користь ОСОБА_3 залишок неповернутих коштів за депозитними вкладами у розмірі 1 тис. 690 дол. США 36 центів.

Вказаним рішенням суду встановлено, що в період з 03 квітня 2015 року по 14 травня 2015 року відповідач повернув позивачу 13 919 доларів США, а саме: 03.04.2015 року 609 доларів США; 05.04.2015 р. - 700 дол.США; 06.04.2015 року - 100 доларів США; 08.04.2015 року - 635 доларів США; 09.04.2015 року - 635 доларів США; 10.04.2015 року- 640 доларів США; 14.04.2015 року- 655 доларів США; 15.04.2015 року - 650 доларів США, 20.04.2015 року - 710 доларів США; 21.04.2015 роу - 670 доларів США; 22.04.2015 року - 670 доларів США; 23.04.2015 року - 665 доларів США; 24.04.2015 року - 665 доларів США; 28.04.2015 року - 655 доларів США; 29.04.2015 року- 360 доларів США; 30.04.2015 року - 700 доларів США; 05.05.2015 року - 700 доларів США, 06.05.2015 року - 700 доларів США, 07.05.2015 року- 700 доларів США; 08.05.2015 року - 700 доларів США, 12.05.2015 року- 700 доларів США; 13.05.2015 року - 700 доларів США; 14.05.2015 року - 700 доларів США .

На виконання рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14 травня 2015 року Банк 15 травня 2015 року та 18 травня 2015 року видав позивачу по 700 доларів США, а 19.05.2015 року - 290 доларів 36 центів США (а.с.64-65).

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, що передбачено ч.3 ст.61 ЦПК України.

За положеннями статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За змістом частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Вклад (депозит) - це кошти в готівковій або в безготівковій формі, у валюті України або іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору (стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 7 грудня 2000 року № 2121-ІІІ).

Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав.

Як свідчать умови договорів банківського вкладу від 01 жовтня 2014 року, Банк закриває вкладний рахунок після закінчення строку дії договору. Повернення вкладу здійснюється на поточний рахунок вкладника (пункт 1.6 договорів). Автоматична пролонгація вкладу та зміни умов в односторонньому порядку не передбачені (пункт 1.9 договорів).

Підпунктом 3.1.23 Правил банківського обслуговування фізичних осіб, якими регулюються всі інші, не передбачені договорами умови відкриття та обслуговування рахунків (п.1.11 договорів) встановлено, що проценти на вклад нараховуються з дня, наступного за днем надходження вкладу у Банк до дня, що передує поверненню грошових коштів Клієнту.

За бажанням вкладника відсотки та вклад (його частини) можна отримати: шляхом перерахування на поточний рахунок (поточний рахунок з використанням електронного платіжного засобу клієнта, відкритий в Банку; за заявою клієнта на інший поточний рахунок, або готівкою через касу Банку, шляхом перерахування на власний вкладний рахунок (підпункт 3.1.16 Правил).

Отже, аналіз правових норм та умов договору дає підстави для висновку про те, що відповідно до статті 598 ЦК України зобов'язання банку в розмірі та на умовах, визначених договором банківського вкладу (депозиту), припинилися у строк, установлений цими договорами.

Проте, закінчення строку дії договору в разі невиконання зобов'язань не припиняє зобов'язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обов'язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом.

При цьому згідно із частиною другою статті 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Договори банківського вкладу, укладені між Банком та позивачем, не містять визначеного розміру процентної ставки за користування грошовим вкладом у разі неналежного виконання зобов'язань за договором після закінчення терміну його дії.

За таких обставин, суд першої інстанції , задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача відсотків за користування вкладом у повному обсязі, а саме в розмірі 2 899,97 грн., що становить за курсом НБУ 131.28 дол.США, положення частини першої статті 1058 та статті 1061 ЦК України до спірних правовідносин застосував неправильно та дійшов помилкового висновку про те, що після закінчення терміну дії договору й у разі неналежного виконання його умов з банку на користь вкладника підлягають стягненню проценти за користування грошовим вкладом за процентною ставкою, передбаченою цим договором (11,5% річних). При цьому суд не врахував, що договором не визначено розміру процентної ставки за користування депозитом у разі закінчення терміну його дії та неналежного виконання грошового зобов'язання за ним.

Суд безпідставно не застосував до спірних правовідносин норму статті 1070 ЦК України, не врахував, що з банку підлягають стягненню проценти за процентною ставкою в розмірі, що зазвичай сплачується банком за вкладом на вимогу. Вказана правова позиція висловлена у висновку Верховного Суду України в постанові від 11 листопада 2015 року

№ 6-1891цс15, № 6-36цс15 від 10 червня 2015 року. Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом України у постанові від 11 травня 2016 року у справі № 6-338цс16, у постанові від 29 червня 2016 року у справі № 6-956цс16.

Оскільки, суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права, прийшов до висновків, які не відповідають обставинам справи, то відповідно до п. 3, п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вимог позивача про стягнення на його користь відсотків за користування вкладом в період з 01 квітня 2015 року по 20 травня 2015 року.

Згідно довідки Банку, процентна ставка в ПАТ «ПІБ» за вкладами фізичних осіб (на вимогу) в доларах США з 01 квітня 2014 року по 01 червня 2015 року становила - 0,20 % річних (ас.с.203).

Тому з Банку на користь позивача підлягають до стягнення відсотки за користування коштами в сумі 15 000 доларів США за період з 01 квітня 2015 року по 20 травня 2015 року, всього 2,28 доларів США, що за курсом НБУ на день ухвалення рішення становить (2,28 х 2481,96) = 56,58 грн. з такого розрахунку: 01.04.2015 р.-05.04.2015 р. (15000х0.20%:365х5 дн.)=0.410; 06.04.2015р.-07.04.2015р. (15 000-100=14900х0.20%:365х2)=0.163;

08.04.2015 р. ( 14900 -635=14265х0.20%:365х1)=0.078;

09.04.2015 р. (14265-635=13630х0.20%:365х1=0.074;

10.04.2015 р. (13630-640=12990х0.20%:365х4)=0.284;

з 11.04.2015 р. по 13.04.2015 р. кошти не поверталися;

14.04.2015 р.(12990-655=12335х0.20%:365х1)=0.067;

15.04.2015 р.(12335-650=11685х0.20%:365х5)=0.320;

16.04.2015 р.-19.04.2015 р. кошти не поверталися;

20.04.2015 (11685-710=10975х0.20%:365х1)=0.060;

21.04.2015 р. (10975-670=10305х0.20%:365х1)=0.056;

22.04.2015 р.(10305-670=9635х0.20%:365х1=0.052;

23.04.2015 (9635-665=8970х0.20%:365х1)=0.049;

24.04.2015 р (8970-665=8305 х0,20%:365365х4)=0.182;

25.04.2015 р. - 27.04.2015 р. кошти не поверталися;

28.04.2015 (8305-655=7650х0.20%:365х1)=0.041;

29.04.2015 р.(7650-360=7290х0.20%:365х1)=0.039;

30.04.2015 р. (7290-700=6590х0.20%:365х1)=0.180;

01.05.2015 р.-04.05.2015 р. кошти не поверталися;

05.05.2015 р.(6590-700=5890х0.20%:365х1)=0.032;

06.05.15 р. (5890-700=5190х0.20%:365х1)=0.028;

07.05.2015 р. (5190-700=4490х0.20%:365х1)=0.024;

08.05.2015 р. (4490-700=3790х0.20%:365х4)=0.083;

09.05.2015 р.-11.05.2015р. кошти не поверталися;

12.05.2015 р. ( 3790-700=3090х0.20%:365х1)=0.016;

13.05.2015 р. (3090-700=2390х0.20%:365х1)=0.013;

14.05.2015 р. (2390-700=1690х0.20%:365х1)=0.009;

15.05.2015 р. (1690-700=990х0.20%:365х3)=0.016;

16.05.2015 р. кошти не поверталися;

18.05.2015 р. (990-700=290х0.20%:365х1)=0.001;

19.05.2015 р. сплачено 290,36 дол.США.

Як на правову підставу для стягнення з Банку пені за несвоєчасне повернення вкладу та процентів у розмірі 3 % від суми, що не сплачена в строк, позивач посилався у позові на частину п'яту статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Доводи апеляційної скарги про те, що правовідносини, які виникли між сторонами не регулюються частиною 5 статті 10 Закону Упраїни «Про захист прав споживачів» не ґрунтуються на законі. Проте, доводи скарги щодо безпідставного стягнення судом з Банку пені на користь позивача, є обґрунтованими.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині стягнення з Банку на користь позивача пені за за кожен день неповернення вкладу та відсотків на підставі частини п'ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», суд виходив з того, що Банк неналежно виконував зобов'язання за договорами щодо своєчасного повернення вкладів та нарахованих процентів.

Проте, з таким висновком суду колегія суддів погодитись не може, оскільки суд неповно з'ясував обставини справи та прийшов до такого висновку з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до умов укладених сторонами договорів, Банк із закінченням строку дії депозитних договорів, перерахував кошти на поточний рахунок позивача.

01 квітня 2015 року вкладник ОСОБА_3 звернувся до Банку з письмовою заявою і просив у зв'язку із закінченням строку дії договорів банківських вкладів № 28861/2005 та № 28862/2005 повернути кошти та відсотки у повному обсязі або перерахувати на рахунок до Ощадбанку за наданими реквізитами.

Листом від 03 квітня 2015 року Банк повідомив позивача про те, що відповідно до вимог Постанови НБУ № 216 від 28.07.2008 року для здійснення операції з переказу коштів в іноземній валюті з рахунку, йому як платнику необхідно подати до Банку платіжне доручення в іноземній валюті та відповідно до діючих Тарифів Банку сплатити розмір комісії за переказ коштів в межах України в іноземній валюті.

Вкладник не надав Банку відповідне платіжне доручення на перерахування коштів.

Банк в період з 01 квітня 2015 року по 20 травня 2015 року виплачував вклад та проценти позивачу частинами.

Правилами банківського обслуговування фізичних осіб передбачено відповідальність Банку за несвоєчасне повернення вкладу (його частини) у вигляді пені.

Відповідно до п.3.3.2 Правил у випадку виникнення форс-мажорних обставин (дії непереборної сили, що не залежить від волі Банку та клієнта); техногенного, природного, воєнного та соціально-політичного характеру, включаючи міжнародні санкції, валютні обмеження, інші дії уряду держави, які роблять неможливим виконання своїх зобов'язань, Банк, зокрема звільняється від виконання своїх обов'язків на час дії зазначених обставин.

Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Відповідно до частини п'ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі.

Вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п'ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення.

Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов'язання, яка має на меті окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов'язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов'язання.

Окрім того, до моменту вчинення порушення пеня відіграє забезпечувальну функцію, і навпаки, з моменту порушення - являє собою міру відповідальності.

Однак, пунктом 9 постанови Правління НБУ «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютних ринків України» від 29 серпня 2014 року № 540, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин і діяла в період з 02 вересня 2014 року до 02 грудня 2014 року включно, передбачено, що уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15 000 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України.

Підпуктом 9 пункту 6 Постанови Правління НБУ «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» від 01 грудня 2014 року № 758, яка діяла з 03 грудня 2014 року до 03 березня 2015 року включно, уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15 000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України.

Постановою Правління НБУ «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» від 03 березня 2015 року № 160 на період з 04 березня 2015 року до 03 червня 2015 року включно, продовжено обмеження банків на видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15 000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України (підпункт 5 пункту 6 постанови).

Враховуючи сутність пені та беручи до уваги вимоги постанови Правління НБУ, якою встановлено обмеження щодо здійснення виплат банками на певний період, не можна кваліфікувати дії ПАТ «Перший інвестиційний Банк» як неналежне виконання покладених на нього зобов'язань.

Метою вказаних постанов НБУ, які діяли в період з 2 вересня 2014 року по 02 грудня 2014 року включно, з 03 грудня 2014 року по 03 березня 2015 року включно та з 04 березня 2015 року по 03 червня 2015 року включно, було недопущення використання фінансової системи України для відмивання грошей і фінансування тероризму та врегулювання ситуації на валютному ринку України.

Тому, на час дії цих постанов Правління НБУ, в період з 01 квітня 2015 року по 20 травня 2015 року, не підлягає нарахуванню пеня у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення, що передбачена частиною п'ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у зв'язку з встановленням обмеження щодо видачі банками коштів.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про застосування положень Закону України «Про захист прав споживачів», при цьому не врахував і не застосував до спірних правовідносин цей Закон у поєднанні з постановами Правління НБУ «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютних ринків України» від 29 серпня 2014 року № 540 (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-37цс16 від 11.05.2016 року), від 03 грудня 2014 року № 758 та від 03 березня 2015 року № 160, а тому рішення суду підлягає скасуванню в частині вирішення вимог про стягнення 3 % пені на підставі частини п'ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» із ухваленням нового рішення про відмову у стягненні пені за період з 01 квітня 2015 року по 20 травня 2015 року.

Відповідно до ст.1076 ЦК України банк гарантує таємницю банківського рахунка, операцій за рахунком і відомостей про клієнта.

Відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам або іхнім представникам. Іншим особам, у тому числі органам державної влади, їхнім посадовим і службовим особам, такі відомості можуть бути надані виключно у випадках та в порядку, встановлених законом про банки і банківську діяльність.

У разі розголошення банком відомостей, що становлять банківську таємницю, клієнт має право вимагати від банку відшкодування завданих збитків та моральної шкоди.

Банківською таємницею є інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку в процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третіми особами при наданні послуг банку і розголошення якої може завдати клієнтові матеріальної чи моральної шкоди.

Банківською таємницею, зокрема, є відомості про стан рахунків клієнта, операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта (ч.2 ст.60 ЗАкону України "Про банки і банківську діяльність").

Банківська установа зобов'язана забезпечити збереження банківської таємниці , зокрема шляхом обмеження кола осіб, які мають доступ до інформації, що становить банківську таємницю.

Порядок розкриття інформації, що становить банківську таємницю, передбачений у ст.62 ЗАкону України «Про банки і банківську діяльність».

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, при розгляді справи № 405/2409/15 за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Перший Інвестиційний Банк» про стягнення банківського вкладу, представником банку була надана інформація про рух коштів по рахунку клієнта ОСОБА_3 за період з 01 жовтня 2014 року по 10 липня 2015 року. При цьому відомості в позиціях 1-2 роздруківки (а.с.67-68) щодо руху коштів у валюті не стосувалась спірних правовідносин за договорами банківських вкладів від 01 жовтня 2014 року.

Вказана інформація є банківською таємницею, згоду (дозвіл) на розкриття такої інформації позивач, як власник не надавав, письмова вимога суду про надання такої інформації під час розгляду справи не направлялась та рішення суду про розкриття такої інформації, не приймалось.

Відповідно до частини 1 ст. 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

За таких обставин, суд першої інстанції на підставі ст.1076 та ст.1167 ЦК України обґрунтовано задовольнив позов про відшкодування моральної шкоди, завданої розголошенням банком відомостей, що становлять банківську таємницю.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для відшкодування моральної шкоди не ґрунтуються на законі та спростовуються матеріалами справи.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої позивачу, суд першої інстанції врахував конкретні обставини справи, глибину моральних (душевних) страждань позивача з урахуванням характеру немайнових втрат, ступінь вини відповідача та правильно визначив розмір моральної шкоди - 5 000 грн., що підлягає відшкодуванню.

Доводи апеляційної скарги цих висновків суду першої інстанції не спростовують. Стягнута судом на відшкодування моральної шкоди грошова сума є цілком справедливою та відповідає завданим позивачу моральним стражданням, засадам розумності, виваженості та справедливості.

Суд першої інстанції ухвалив рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача коштів на відшкодування моральної (немайнової) шкоди з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому згідно ст.308 ЦПК України підстави для зміни чи скасування рішення суду в частині вирішення вимоги про стягнення моральної шкоди відсутні.

Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позов в частині стягнення відсотків за користування коштами задоволено частково, у стягненні пені позивачу відмовлено, в частині відшкодування моральної шкоди рішення суду залишено без змін, то з Банку в дохід держави підлягає до стягнення судовий збір в сумі 487 грн.20 коп. (243,60 грн. з майнової вимоги про стягнення відсотків за користування вкладом та 243 грн.60 коп. з вимоги немайнового характеру - відшкодування моральної шкоди).

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, ст.309, ч.2 ст.314, ст.316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ПАТ «Перший інвестиційний банк» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18 квітня 2016 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення 3 % пені за кожен день прострочення на підставі частини п'ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 01 квітня 2015 року по 20 травня 2015 року, в частині стягнення відсотків за користування коштами та в частині розподілу судових витрат скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

У позові ОСОБА_3 до ПАТ ««Перший інвестиційний банк» в частині стягнення 3 % пені за кожен день прострочення на підставі частини п'ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 01 квітня 2015 року по 20 травня 2015 року відмовити.

Позов про стягнення відсотків за користування коштами в період з 01 квітня 2015 року по 20 травня 2015 року задовольнити частково.

Стягнути з ПАТ ««Перший інвестиційний банк» на користь ОСОБА_3 відсотки за користування коштами за період з 01 квітня 2015 року по 20 травня 2015 року в сумі 56 грн.58 коп., що відповідає 2, 28 доларів США.

Стягнути з ПАТ ««Перший інвестиційний банк» в дохід держави судовий збір в сумі 487 грн.20 коп.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча суддя Л.В.Суровицька

Судді Т.М.Авраменко

М.М.Суржик