Справа № 541/1431/16-ц
Провадження №2/541/745/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09 вересня 2016 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючої, судді Куцин В. М.,

при секретарі Борисенко М.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Миргород справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування,третя особа Біликівська сільська рада Миргородського району Полтавської області,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1, звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що 02 березня 2013 року померла його мати ОСОБА_3, яка постійно проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Внаслідок її смерті відкрилась спадщина на три земельні ділянки:

зокрема площею 0,5000 га :04:001:0065, розташовану на території с. Милашенкове Біликівської сільської ради Миргородського району Полтавської області з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка належала їй на підставі свідоцтва про право на спадщину серії ААР № 096209, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю 111- ПЛ № 049401, зареєстрованим в книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю 15.02.1999р. за № 799 та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-016 від 19.04.2016р.;

площею 3,38 га. кадастровий номер :00:007:0007, розташовану на території Біликівської сільської ради Миргородського району Полтавської області, яка була передана їй на підставі розпорядження Миргородської райдержадміністрації від 14.09.2004р., № 207 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 123721,зареєстрованим в книзі реєстрації державних актів 17.02.2006р., за № 55;

площею 3,41 га. кадастровий номер :00:007:0006, розташовану на території Біликівської сільської ради Миргородського району Полтавської області, яка була передана їй на підставі розпорядження Миргородської райдержадміністрації від 14.09.2004р. № 207 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 123722,зареєстрованим в книзі реєстрації державних актів 17.02.2006р.за № 56.

Заповіту покійна мати ОСОБА_3 не залишила.

Спадкоємцями крім нього є брат ОСОБА_2 та сестра ОСОБА_4 (дошлюбна ОСОБА_2), яка померла 03.01.2015р., та за життя в установленому законом порядку відмовилась на його користь від прийняття спадщини після померлої матері.

На даний час він не може реалізувати своє право на спадкування по цим державним актам, оскільки оригінали всіх трьох державних актів на право власності на землю за невстановлених обставин були втрачені, а управління Держгеокадастру у Миргородському районі Полтавської області видало йому лише завірені їх копії, що слугувало відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої матері, а тому він звернувся до суду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив задовольнити їх з підстав викладених в позові.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення.

Представник Біликівської сільської ради в судове засідання не зявився, направив на адресу суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, заявлені позовні вимоги визнав(а.с.46)

Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст.81 ЗК України в редакції чинній на час прийняття спадщини спадкодавцями ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 (дошлюбна ОСОБА_2) Л.С., що померла 03.01.2015р.(а.с.27,28) після смерті ОСОБА_3 (а.с. 10), однією з підстав набуття громадянами України було прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Ст. 8 ЦК України передбачає можливість застосування аналогії закону коли цивільні відносини не врегульовані ЦК, іншими актами цивільного законодавства.

Згідно ст. ст. 1216; 1217; 1218; 1219; 1220; 1221 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину - ч. 3 ст. 1296 ЦК України.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом».

Відповідно до абзацу 3 пункту 23 цієї ж Постанови Пленуму Верховного Суду України особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Відповідно до ч. 2 п. 1. ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права.

Згідно ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

При цьому необхідно врахувати думку Вищого спеціалізованого суду України, висловлену в листі від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якою було узагальнено судову практику та надані рекомендації судам: «Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України) .

Згідно статті 202 ЗК України державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі.

Частиною 1 статті 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначається, що до Державного земельного кадастру включаються відомості про кадастровий номер, межі та площі земельних ділянок.

Згідно з ч.1, 2 ст. 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер; кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі.

За приписами частини 1 статті 20 вказаного Закону відомості Державного земельного кадастру е офіційними, з урахуванням чого відомості щодо кадастрового номеру земельної ділянки у правовстановлюючих документах на неї повинні відповідати відомостям Державного земельного кадастру.

Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб(не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи.

Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, є безумовним,тому позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 328, 392, 1217, 1261,1268 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 174 208, 209, 212, 213, 214, 215, 223, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності в порядку спадкування за законом на:

-2/3 (дві третіх) частини земельної ділянки кадастровий номер :04:001:0065, площею 0,5000 га, що знаходиться в селі Милашенкове Миргородського району Полтавської області переданої для ведення особистого селянського господарства, після смерті 02 березня 2013 року ОСОБА_3, яка належала останній на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії III - ПЛ №049401 виданого та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №799 в Біликівській сільській раді Миргородського району Полтавської області 15 лютого 1999 року;

-2/3 (дві третіх) частини земельної ділянки кадастровий номер :00:007:0007, площею 3,3753 га, що знаходиться на території Біликівської сільської ради Миргородського району Полтавської області переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, після смерті 02 березня 2013 року ОСОБА_3, яка належала останній на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ПЛ №123721 виданого та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на земельну ділянку у Миргородському районному відділі земельних ресурсів Полтавської області 17 лютого 2006 року.

-2/3 (дві третіх) частини земельної ділянки кадастровий номер :00:007:0006, площею 3,4117 га, що знаходиться на території Біликівської сільської ради Миргородського району Полтавської області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, після смерті 02 березня 2013 року ОСОБА_3, яка належала останній на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ПЛ №123722 виданого та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на земельну ділянку у Миргородському районному відділі земельних ресурсів Полтавської області 17 лютого 2006 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області, через Миргородський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії рішення.

Суддя: ОСОБА_5