Справа №295/1825/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2016 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі:

головуючої судді Семенцової Л.М.,

за участі секретарів Андрушко І.С., Слончак А.С., Зубрицької Т.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» про стягнення страхового відшкодування, пені, інфляційних втрат, трьох процентів річних, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2015 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що близько 13-15 год. 09.10.2014 року в м. Житомирі, по вул. Щорса сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої з вини водія ОСОБА_2, який керував автомобілем НОМЕР_1, було пошкоджено належний позивачу автомобіль НОМЕР_2 під його керуванням. Оскільки відповідальність ОСОБА_2 застрахована ТОВ «Страхове товариство «Домінанта» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/3281425 від 04.09.2014 року, тому позивач 10.10.2014 року звернувся з відповідною заявою про виплату страхового відшкодування, але виплати здійснено не було та на його письмову заяву йому відмовлено з тих підстав, що на час дорожньо-транспортної пригоди автомобіль НОМЕР_1 був забезпеченим транспортним засобом за полісом № АІ/1974039 від 08.05.2014 року, згідно якого страховиком є ПАТ «УСК «Гарант-Авто», а страхувальником ОСОБА_3 Звернувшись до ПАТ «УСК «Гарант-Авто» із заявою про виплату страхового відшкодування, він отримав відповідь про те, що поліс АІ/1974039 від 08.05.2014 року є недійсним та анульованим 09.05.2014 року. Не погоджуючись із відмовами у виплаті страхового відшкодування, а також оскільки йому було відшкодовано матеріальної шкоди та завдано душевних страждань внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу та невиплаті страхового відшкодування, позивач, збільшивши розмір позовних вимог, просить: 1) стягнути із ТДВ «СТ «Домінанта», ПАТ «УСК «Гарант-Авто» на свою користь страхове відшкодування в розмірі 50000,00 грн., пеню в розмірі 14360,93 грн., 3 % річних, що складає 1775,34 грн., 21650,00 грн. інфляційних втрат та 10000,00 грн. на відшкодування заподіяної йому моральної шкоди; 2) стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 48584,92 грн. на відшкодування заподіяної матеріальної шкоди та 5000,00 грн. на відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав, обґрунтовуючи свої вимоги викладеними у ньому обставинами. В останнє судове засідання позивач не зявився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій вказав про підтримання позовних вимог.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, пояснивши, що не вважає себе винуватим у дорожньо-транспортній пригоді. Його представник у судовому засіданні також заперечував проти задоволення позову, зазначаючи про те, що відшкодування збитків повинно бути покладено на страховиків СК «Аско-Медсервіс», ПАТ «УСК «Гарант-Авто», ТДВ «СТ «Домінанта», а вимоги щодо відшкодування позивачу моральної шкоди є безпідставними. Будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, в останнє судове засідання відповідач ОСОБА_2 та його представник не зявилися, доказів на підтвердження поважних причин неявки у судове засідання не надано та заяв про розгляд справи у їхній відсутності до суду не надходило.

Представник відповідача ТДВ «СТ «Домінанта» у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив до суду заяву з проханням проводити розгляд справи у його відсутності та заперечення проти позову. У своїх запереченнях представник ТДВ «СТ «Домінанта» вказав, що страхове відшкодування не може бути виплачено позивачу, оскільки на час дорожньо-транспортної пригоди та до укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (полісу) № АІ/3281425 від 04.09.2014 року з ОСОБА_2, за яким забезпеченим транспортним засобом є автомобіль НОМЕР_1, був чинним поліс № АІ/1974039 від 08.05.2014 року, згідно якого страховиком є ПАТ «УСК «Гарант-Авто», а тому поліс № АІ/3281425 від 04.09.2014 року в силу ч. 1 ст. 989 ЦК України є нікчемним.

Представник відповідача ПАТ «УСК «Гарант-Авто» у судове засідання також не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки до суду не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності до суду не надходило.

Суд, заслухавши позивача, відповідача ОСОБА_2 та його представника, дослідивши письмові матеріали справи, матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що близько 13-15 год. 09.10.2014 року в м. Житомирі, по вул. Щорса сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_3, який знаходився під керуванням відповідача ОСОБА_2, та автомобіля НОМЕР_2, яким керував позивач, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Винним у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді було визнано водія автомобіля НОМЕР_3 ОСОБА_2, що підтверджується копією постанови Богунського районного суду м. Житомира від 31.10.2014 року (а.с. 10). Зазначена постанова не оскаржувалась та набрала законної сили 11.11.2014 року.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Крім того, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, судом встановлена протиправність дій та вина відповідача ОСОБА_2 в скоєнні даної дорожньо-транспортної пригоди, а також причинний звязок між наявною шкодою і протиправним діянням її заподіювача.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (полісом) № АІ/3281425 від 04.09.2014 року, укладеним між ОСОБА_2 та ТДВ «СТ «Домінанта»(а.с. 18). Ліміт відповідальності страховика на заподіяння матеріальної шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу - автомобіля НОМЕР_4 встановлений у сумі 50000 грн.

Позивач є законним власником автомобіля НОМЕР_2, що вбачається із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САК 132399, виданого Житомирським ВРЕР УДАІ УМВС України в Житомирській області 13.10.2011 року (а.с. 9).

Визначаючи розмір матеріальної шкоди, судом враховується висновок судової автотоварознавчої експертизи № 4079 від 11.02.2016 року (а.с. 150-153), який суд визнає обґрунтованим та таким, що не суперечить іншим матеріалам справи, не викликає сумніву в його правильності та вважає належним, допустимим, достовірним доказом. Згідно висновку сума матеріального збитку, заподіяна власнику автомобіля НОМЕР_5 внаслідок ДТП, яка сталася 09.10.2014 року, складає 98584,92 грн., а вартість відновлювального ремонту зазначеного автомобіля, становить 91953,92 грн.

Як убачається із письмових заперечень проти позову ТДВ «СТ «Домінанта» (а.с. 43-45), повідомлення про настання дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 63-65) та заяви про страхове відшкодування (а.с. 66, 67), позивач 10.10.2014 року звернувся до страховика з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 09.10.2014 року, а 13.11.2014 року із письмовою заявою про страхове відшкодування, яке позивачу страховиком виплачено не було та направлено повідомлення від 19.12.2014 року про відмову у виплаті страхового відшкодування (а.с. 19).

Стаття 979 ЦК України визначає, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або вдповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування).

Згідно ст. 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховики зобов'язані укладати договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (внутрішній договір страхування, міжнародний договір страхування, міжнародний договір «Зелена картка») відповідно до цього Закону та чинного законодавства України.

В силу ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Із копії полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/1974039 від 08.05.2014 року (а.с. 20) слідує, що страхувальником є ОСОБА_3, страховиком - ПАТ «УСК «Гарант-Авто», а забезпеченим транспортним засобом - автомобіль НОМЕР_1, строк дії договору визначений до 08.05.2015 року. При цьому суд не приймає до уваги посилання представника відповідача ТДВ «СТ «Домінанта» на те, що поліс № АІ/3281425 від 04.09.2014 року на підставі ч. 1 ст. 989 ЦК України є нікчемним, так як до суду не надано доказів того, що при укладенні договору страхування (поліс № АІ/3281425 від 04.09.2014 року) відповідачу ОСОБА_2 було відомо про існування полісу № АІ/1974039 від 08.05.2014 року та він свідомо не повідомив страховика ТДВ «СТ «Домінанта» про цю обставину.

Таким чином, відповідач ТДВ «СТ «Домінанта» як страховик, яким було застраховано цивільно-правову відповідальність винуватого у вчиненні дорожньо-транспортної ОСОБА_2, зобов'язаний сплатити позивачу страхове відшкодування за даним випадком, що становить 50000,00 грн.

Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначного, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи ту обставину, що страхове відшкодування не було виплачено у визначений законом строк саме з вини страховика ТДВ «СТ «Домінанта», з останнього підлягає стягненню на користь позивача пеня в межах заявлених позовних вимог - в розмірі 14360,93 грн., а також 1775,34 грн. - три процента річних, 21650,00 грн. - інфляційних втрат, виходячи з розрахунку, наданого позивачем (а.с. 163), з яким суд погоджується.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, визначені ст. 1192 ЦК України, якою передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну,відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні даного спору про відшкодування матеріальної шкоди підлягає зясуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Факт винуватості ОСОБА_2 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди є встановленим і доказуванню не підлягає.

Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Ліміт відповідальності відповідача ОСОБА_4 за шкоду, заподіяну майну на одного потерпілого визначений згідно полісу № АІ/3281425 від 04.09.2014 року в розмірі 50000,00 грн., що є недостатнім для повного відшкодування матеріального збитку, завданого позивачу в результаті пошкодження його автомобіля в сумі 98584,92 грн., і страхове відшкодування страховиком йому виплачено не було, а обовязок у заподіювача шкоди зі сплати потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою виникає у разі недостатності страхової виплати в межах суми визначеного полісом ліміту відповідальності.

Таким чином, на відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу, відповідач ОСОБА_2 зобов'язаний сплатити позивачу 48584,92 грн., що є різницею між сумою матеріального збитку, визначеного висновком судової автотоварознавчої експертизи № 4079 від 11.02.2016 року, та страховою виплатою (98584,92 грн. 50000,00 грн.), оскільки розмір збитків, що підлягає відшкодуванню, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі відповідно до вимог ст. 1192 ЦК України.

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються також ст. ст. 23, 1167 ЦК України, чинними на день їх виникнення.

Відповідно до п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Як визначено ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Вирішуючи питання про наявність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, суд враховує характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань позивача, повязаних з пошкодженням автомобіля, який належить йому на праві власності, неможливість його використання. Тому, враховуючи також вимоги розумності та справедливості, суд вважає за можливе стягнути з відповідача ОСОБА_2 1000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу пошкодженням належного йому транспортного засобу. Разом із тим суд не знаходить підстав для стягнення з ТДВ «СТ «Домінанта» на користь позивача 10000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, оскільки ні полісом № АІ/3281425 від 04.09.2014 року, ні Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено умов, за яких можливе стягнення із страховика на користь потерпілої особи коштів на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок пошкодження забезпеченого транспортного засобу та невиплаті страхового відшкодування.

Згідно ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідачів на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, понесені та документально підтверджені судові витрати за вимогами майнового та немайнового характеру.

Водночас не підлягають стягненню на користь позивача грошові кошти в сумі 1800,00 грн., яка вказана як винагорода за визначення матеріальних збитків, з огляду на те, що позивачем не надано платіжного документу (квитанції, чеку) на підтвердження сплати цієї суми, а надана довідка № 011 від 11.02.2016 року судового експерта (а.с. 177) не є платіжним документом.

Керуючись ст. ст. 23, 625, 979, 999, 1166, 1167, 1187, 1192 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Постановою Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року (зі змінами) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (зі змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» на користь ОСОБА_150000,00 грн. страхового відшкодування, 14360,93 грн. пені, 1775,34 грн. - три процента річних, 21650,00 грн. інфляційних втрат та 877,86 грн. судового збору, а всього 88664,13 грн. (вісімдесят вісім тисяч шістсот шістдесят чотири гривні тринадцять копійок).

Стягнути з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1 48584,92 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, 1000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди та 729,45 грн. судового збору, а всього 50314,37 грн. (пятдесят тисяч триста чотирнадцять гривень тридцять сім копійок).

У задоволенні решти вимог позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.М. Семенцова