АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 595/1334/16 Головуючий у 1-й інстанції Федорончук В.Б.
Провадження № 22-ц/789/1433/16 Доповідач - Храпак Н.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2016 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Дикун С. І., Парандюк Т. С.,

за участю секретаря - Коваль О.І.

та сторін - представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 і представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Бучацького районного суду від 20 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 та третьої особи служби у справах дітей Бучацької районної державної адміністрації про надання дозволу на виїзд з України дитини, яка не досягла шістнадцятирічного віку, без згоди та супроводу другого з батьків, -

ВСТАНОВИЛА:

в серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_5, третьої особи - служби у справах дітей Бучацької районної державної адміністрації, у якому після уточнення позовних вимог просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який не досяг шістнадцятирічного віку, без згоди та супроводу другого з батьків ОСОБА_5 у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії НОМЕР_2, виданий Бучацьким РС УДМС України у Тернопільській області 18 лютого 2016 року, паспорт для виїзду закордон серії НОМЕР_1, виданий 10 листопада 2009 в Республіку Польща та країн Шенгенської угоди в період шкільних канікул 2016-2017 навчального року починаючи з 31 жовтня 2016 року до 06 листопада 2016 року, з 31 грудня 2016 року до 15 січня 2017 року, з 27 березня 2017 року по 02 квітня 2017 року, з 27 травня 2017 року по 01 вересня 2017 року. Надати їй дозвіл на вчинення необхідних дій щодо виготовлення та одержання візових документів на неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди батька - ОСОБА_5.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що до 23 грудня 2009 року вона перебувала в шлюбі з відповідачем по справі. У шлюбі в них народився син ОСОБА_3, який на даний час знаходиться у неї на вихованні та повному її утриманні. ОСОБА_5 участі в утриманні та вихованні сина не приймає. В січні місяці 2016 року вона отримала «Карту побуту», яка надає право на роботу і проживання в республіці Польща, тому вона має намір з сином в період шкільних канікул 2016-2017 навчального року повезти дитину на лікування та відпочинок в республіку Польщу та країни Шенгенської угоди. Для цього їй необхідна письмова, нотаріально засвідчена, згода батька дитини, а відповідач такої згоди не дає.

Рішенням Бучацьким районного суду від 20 жовтня 2016 року позов задоволено.

Надано дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та супроводу батька ОСОБА_5, у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт для виїзду за кордон серії НОМЕР_1, виданий 10 листопада 2009 року, у республіку Польщу та країни Шенгенської угоди в період шкільних канікул 2016-2017 навчального року, починаючи з 31 жовтня 2016 року до 06 листопада 2016 року, з 31 грудня 2016 року до 15 січня 2017 року, з 27 березня 2017 року по 2 квітня 2017 року, з 27 травня 2017 року по 01 вересня 2017 року.

Надано дозвіл ОСОБА_1 на вчинення необхідних дій щодо виготовлення та одержання візових документів на неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди батька ОСОБА_5.

Стягнуто з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_1 551,20 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушено норми матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_5 зазначив, що звертаючись до суду позивач не надала жодних доказів того, що вона є матеріально забезпечена, для того щоб надати дитині за межами України належні умови проживання, виховання та догляду. Також не надано доказів на підтвердження неналежного виконання відповідачем батьківських обов'язків, відсутність у нього умов для забезпечення потреб малолітнього сина та неможливості його забезпечити відпочинок сина в Україні.

У судовому засіданні представник ОСОБА_5 - ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 апеляційної скарги не визнала, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Третя особа - служба у справах дітей Бучацької районної державної адміністрації в судове засідання не з'явилася, проте представили суду заяву, згідно якої вважають апеляційну скаргу ОСОБА_5 безпідставною, необґрунтованою та такою, що суперечить найкращим інтересам малолітньої дитини і просять справу слухати без їх участі, оскільки кошти на відрядження працівників за межі району відсутні.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представників сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що з 21 січня 2007 року по 23 грудня 2009 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі. У даному шлюбі народився син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу між сторонами малолітній син залишився проживати разом із матір'ю.

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 виник спір щодо тимчасового виїзду дитини за кордон для оздоровлення та відпочинку без згоди другого з батьків та оформлення відповідних документів для його виїзду на певний період, оскільки ОСОБА_5 відмовляється надати тимчасовий дозвіл виїзд сина за кордон.

Згідно з принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли б їй розвиватися фізично, розумово, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом та в умовах свободи та гідності.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частиною 7 статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

На підставі ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Частиною 3 статті 313 ЦК України встановлено, що фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Статтею 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" та Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (надалі Правил), визначено, що виїзд за межі України громадянина, який не досяг шістнадцятирічного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.

У підп.1 п.4 Правил вказано, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Таким чином, суд першої інстанції, з метою забезпечення гарантованих прав і інтересів дитини, взявши до уваги права та інтереси обох батьків, прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Проте, колегія суддів вважає з необхідне змінити рішення суду в частині надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та супроводу батька ОСОБА_5, у супроводі матері ОСОБА_1 до країн Шенгенської угоди, виключивши з резолютивної частини слова "до країн Шенгенської угоди", з огляду на те, що підпунктом 1частини 1 Правил передбачено, що у згоді другого з батьків слід зазначати конкретну державу прямування.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що позивач не надала жодних доказів того, що вона є матеріально забезпечена, для того щоб надати дитині за межами України належні умови проживання, виховання та догляду, оскільки з матеріалів справи вбачається, що на банківському рахунку ОСОБА_1 у Райффейзенбанк Польща від 15.09.2016 залишок коштів у сумі 8456,46 грн. (а.с.55-56); актом про одруження ОСОБА_9 та ОСОБА_1 ї від 19.07.2016 АВ 4057965 (а.с.65-66); заявою-згодою, нотаріально-посвідченою, від 14.09.2016 про те, що ОСОБА_9 надає згоду на проживання ОСОБА_3 під час перебування у Польщі і зобов'язується покрити всі витрати на утримання та можливе лікування свого пасинка ОСОБА_3 під час перебування у Польщі (а.с.61-62); довідкою про розмір доходу платника прибуткового податку з доходів фізичних осіб від 07.07.2016 з якої вбачається, що сукупний дохід ОСОБА_9 за 2015 рік складає 69300,87 злотих (а.с.57-58); договором найму житлового приміщення від 01.07.2016 у АДРЕСА_1, яке складається з 2-х кімнат, кухні і ванної кімнати з меблями, телерадіоапартурою, побутовою технікою (а.с.32-33).

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Рішення Бучацького районного суду від 20 жовтня 2016 року в частині надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та супроводу батька ОСОБА_5, у супроводі матері ОСОБА_1 до країн Шенгенської угоди змінити, виключивши з резолютивної частини слова "до країн Шенгенської угоди".

В решті рішення Бучацького районного суду від 20 жовтня 2016 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Н.М. Храпак