печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2016 року Печерський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Писанця В.А.,

при секретарі - Ясеновенко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1, що діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до Печерської районної в м. Києві державі адміністрації, як орган опіки та піклування, Київської міської державної адміністрації, Уповноваженого Президента України по захисту прав дитини, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про усунення перешкод у спілкування та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду в інтересах малолітньої ОСОБА_2 із позовом до відповідачів, в якому просив:

- усунути перешкоди, які чинить орган опіки та піклування Печерської РДА у м. Києві щодо спілкування дідуся ОСОБА_1 з малолітньою онукою ОСОБА_2 та надати йому право на періодичні побачення з онукою;

- витребувати у органа опіки та піклування Печерської РДА у м. Києві довідку з медичного закладу про стан здоров'я малолітньої ОСОБА_2 за проходженням лікаря педіатра, гінеколога, офтальмолога, кардіолога та невропатолога, а також довідку та характеристику з навчального закладу в якому навчається малолітня ОСОБА_2 за період з 2013 по 2015 рік, довідку з місця проживання, а саме з місця тимчасової реєстрації малолітньої ОСОБА_2 за період з 2012 по 2015 рік;

- зобов'язати Печерський районний центр соціальних служб для дітей, сім'ї та молоді надати довідку, в якій зазначено умови, які створено для соціального супроводження дитячого будинку сімейного типу, в якому перебуває малолітня ОСОБА_2, а саме які створено умови для підтримки контактів дитини з її біологічними родичами, батьками;

- зобов'язати орган опіки та піклування Печерської РДА у м. Києві надати інформацію про батьків-вихователів, які згідно діючого законодавства України несуть відповідальність за здоров'я, розвиток, виховання та навчання ОСОБА_2;

- відшкодувати ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5000000 грн., шляхом стягнення на його користь 1000000 грн. з Уповноваженої Верховної Ради України з прав людини, 1000000 грн. з Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, 1000000 грн. з Адміністрації Президента України, 1000000 грн. з Уповноваженого Президентом України з прав людини, 1000000 грн. з Київської міської державної адміністрації.

В обґрунтування позову зазначив, що рішенням суду його доньку ОСОБА_3 було позбавлено батьківських прав стосовно малолітньої ОСОБА_2 та над останньою встановлено опіку, передавши її органу опіки Печерської районної в м. Києві державної адміністрації. 16.12.2014 комісією з питань захисту прав дитини Печерської районної в м. Києві державної адміністрації ухвалено та визначено способи виховання малолітньої ОСОБА_2 та внесено пропозиції до органу опіки і піклування Печерської районної в м. Києві державної адміністрації особисто домовлятись з дідусем про зустрічі з онукою, попередньо узгодивши дату та час з опікуном дитини. Разом з тим, орган опіки та піклування порушує рішення комісії з питань захисту прав дитини Печерської районної в м. Києві державної адміністрації та не надає ОСОБА_1 періодично бачитись та спілкуватись з малолітньою онукою, чинить йому перешкоди у спілкуванні з онукою.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив задовольнити.

Представники відповідачів проти задоволення вимог позову заперечували та просили відмовити у його задоволенні.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представників відповідачів, дослідивши матеріали справи прийшов до наступного.

Судом встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03.10.2012, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва, громадянка ОСОБА_3 позбавлена батьківських прав по відношенню до своєї малолітньої доньки ОСОБА_2

Відповідно до розпорядження Печерської районної в м. Києві державної районної адміністрації від 24.12.2012 №697 малолітній ОСОБА_2 надано статус «дитини, позбавленої батьківського піклування».

Після надання дитині статусу, Службою у справах дітей проведена робота щодо підбору форми влаштування дитини. Пріоритетною формою влаштування є сімейні форми виховання. Тому службою у справах дітей був обраний дитячий будинок сімейного типу, в якому виховуються лише одні дівчата і який знаходився у м. Сімферополь (АР Крим). Батьки вихователі встановили з дитиною контакт, дівчинка дала згоду на влаштування її до дитячого будинку сімейного типу.

Під час засідання комісії з питань захисту прав дитини Печерської районної у м. Києві державної адміністрації та під час попередньої зустрічі ОСОБА_1 з онукою, яка відбулась 16.12.2014 було домовлено, що зустрічі з онукою будуть відбуватись за попередньою домовленістю особисто з ним та у зручний для дитини час.

З метою захисту прав та інтересів дитини, що зазнала фізичного та психологічного насилля з боку позбавленої батьківських прав ОСОБА_3, прийнято рішення не розголошувати дату та час зустрічей дитини з дідусем (протокол № 22 засідання комісії з питань захисту прав дитини Печерської районної у м. Києві державної адміністрації від 16.12.2014).

16.03.2015 була організована зустріч громадянина ОСОБА_1 з онукою (лист від 19.03.2015 № 105-105/Д-9/3-475). На зустріч дитина прийшла з своїм опікуном. Дідусь нічого не запитував у опікуна, не цікавився життям дитини, лише дуже налякав ОСОБА_2. Під час зустрічі з дідом ОСОБА_2 постійно тримала за руку опікуна. Після зустрічі очі у дитини були повні сліз.

На даний час малолітня ОСОБА_2 усиновлена громадянами України.

За правилами ч. 1 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.

Частиною 5 ст. 256-7 СК України визначено, що вихованці мають право підтримувати особисті контакти з батьками та іншими родичами, крім випадків, коли це може завдати шкоди їхньому життю, здоров'ю та моральному вихованню.

Механізм провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини визначає Порядок провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної з захистом прав дитини, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866.

Відповідно до п. 35 вказаного Порядку після встановлення статусу дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування, районна, районна у мм. Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті ради за місцем походження такої дитини вживає вичерпних заходів до влаштування її в сім'ю громадян України (усиновлення, під опіку, піклування, у прийомну сім'ю, дитячий будинок сімейного типу).

Згідно з ч. 1 ст. 228 СК України особи, яким у зв'язку з виконанням службових обов'язків доступна інформація щодо усиновлення (перебування осіб, які бажають усиновити дитину, на обліку, пошук ними дитини для усиновлення, подання заяви про усиновлення, розгляд справи про усиновлення, здійснення нагляду за дотриманням прав усиновленої дитини тощо), а також інші особи, яким став відомий факт усиновлення, зобов'язані не розголошувати її, зокрема і тоді, коли усиновлення для самої дитини не є таємним.

Враховуючи те, що в ході судового розгляду не було встановлено факту вчинення органом опіки та піклування Печерської РДА у м. Києві перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні з малолітньою онукою ОСОБА_2, яке б завдало шкоди моральному вихованню дитини, крім того на даний час малолітня ОСОБА_2 усиновлена громадянами України, то суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позову про усунення таких перешкод.

Суд знаходить безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 про витребування певних довідок та характеристик щодо малолітньої ОСОБА_2 у відповідачів, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 232 СК України з моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов'язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням.

Вирішуючи позов в частині вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

За правилом ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4).

Пунктом 4 вказаної Постанови Пленуму визначено, що відповідно до ст.137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

У п. 5 Постанови Пленуму зазначено, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Оскільки в ході судового розгляду позивачем не доведено факт заподіяння йому Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини, Печерською районною в м. Києві державною адміністрацією, Адміністрацією Президента України, Уповноваженим Президентом України з прав людини та Київською міською державною адміністрацією моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру та не надано доказів на підтвердження таких посилань, то суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

На підставі ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88, 169, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1, що діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до Печерської районної в м. Києві державі адміністрації, як орган опіки та піклування, Київської міської державної адміністрації, Уповноваженого Президента України по захисту прав дитини, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про усунення перешкод у спілкування та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається Апеляційному суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва.

Суддя В.А. Писанець