АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5964/16 Справа № 204/1199/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Самсонова В. В. Доповідач - Лаченкова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Ремеза В.А.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи - Управління - служба у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2016 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи - Управління - служба у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради про позбавлення батьківських прав.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2016 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи - Управління - служба у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради про позбавлення батьківських прав - відмовлено.

В задоволенні клопотання представника позивачки ОСОБА_4 про постановлення окремої ухвали суду - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2016 року та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, постановити окрему ухвалу.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є батьком малолітньої дитини: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданим 24 квітня 2007 року Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 351 від 24.04.2007 року.

Малолітня ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована разом з батьком за адресою: АДРЕСА_2, але фактично проживає разом із своєю матір'ю та вітчимом за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2012 року по цивільній справі № 419/608/12, яке скасоване не було та набрало законної сили, з ОСОБА_3 були стягнуті аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дочки або до зміни матеріального становища сторін, починаючи стягнення з 17 січня 2012 року..Однак, станом на теперішній час, відповідач має заборгованість по сплаті аліментів.

Відповідно до ч. ч. 4-6 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Суд першої інстанції надав оцінку, долученого до матеріалів справи висновку Управління-служби у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, виходячи з інтересів дитини, керуючись ст. 164 Сімейного кодексу України, управління-служба вважає за доцільне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

У пунктах 15,16 Постанови Пленум Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

При цьому, інтереси дітей захищаються передусім не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Так, згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Судом першої інстанції встановлено,що батько дитини проживає на дуже значній відстані від проживання дитини, і навіть, не тільки в іншому місті, а взагалі в іншій області, а саме, батько проживає в Дніпропетровській області, а дитина в Харківській області, батько має бажання та хоче спілкуватися з дитиною, але номер телефона дитини йому не повідомляють, а в соціальних сітях йому заблокували доступ до сторінки дитини.

Стосовно заборгованість відповідача по сплаті аліментів на утримання малолітньої дитини, то суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що ці вимоги не можуть бути підставою заборони в участі у вихованні та спілкуванні батька з дитиною.

Позивачкою не доведено належними та допустимими доказами, що відповідач зловживає спиртними напоями.

А згідно з ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Інших належних доказів, у встановленому законом порядку, на підтвердження своїх вимог позивачкою надано не було.

Таким чином відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що вимоги позивачки є передчасними та необґрунтованими.

Стосовно клопотання представника позивачки про постановлення окремої ухвали суду та доведення до відома правоохоронних органів для вирішення питання про притягнення до кримінальної відповідальності відповідача щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 164 КК України, в обґрунтування якого (клопотання) було вказано, що відповідач навмисно не сплачує аліменти на утримання дитини, то ці вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 211 ЦПК України, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону і встановивши причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення цих причин та умов. Про вжиті заходи протягом місяця з дня надходження окремої ухвали повинно бути повідомлено суд, який постановив окрему ухвалу.

Кримінальним правопорушенням згідно ч. 1 ст. 164 КК України є злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), а також злісне ухилення батьків від утримання неповнолітніх або непрацездатних дітей, що перебувають на їх утриманні.

При цьому, під злісним ухиленням від сплати коштів на утримання дітей (аліментів) слід розуміти будь-які діяння боржника, спрямовані на невиконання рішення суду (приховування доходів, зміну місця проживання чи місця роботи без повідомлення державного виконавця тощо), які призвели до виникнення заборгованості із сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складають суму виплат за шість місяців відповідних платежів.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач приховував доходи, зміну місця проживання чи місця роботи без повідомлення державного виконавця. Крім того, з згідно розрахунку державного виконавця Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Гросової К.О. від 17.05.2016 року вбачається, що станом на 17.05.2016 року заборгованість відповідача по аліментам складала суму - 35053,54 грн., хоча згідно розрахунку державного виконавця Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Гуленко С.О. від 15.01.2016 року - на вказану дату була наявна заборгованість у розмірі 39004,59 грн. Таким чином, відповідач погашає виниклу у нього заборгованість.

Таким чином, відмовляючи в задоволенні клопотання представника позивачки, суд першої інстанції дійшов до висновку, що з матеріалів справи не вбачається підстав для постановлення окремої ухвали у даній справі.

Приведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_2 про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ч. 1 ст. 218, ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.А.Ремез