РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2016 року м. Токмак

Токмацький районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді Петренко Л.В., за участі секретаря судового засідання Похвалітової М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Токмацької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,-

встановив:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до суду з позовом, яким просить визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2, померлої 22.02.2007 року в м. Токмаку Запорізької області.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 22.02.2007 року померла мати позивача ОСОБА_2.

За життя ОСОБА_2 була власником квартири №68, яка розташована за адресою: Запорізька область, м. Токмак, вул. Гоголя, 46.

1/2 частину спірної квартири ОСОБА_2 набула у власність на підставі свідоцтва про право власності на житло. Іншу, 1/2 частину спірної квартири вона набула у власність в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка та батька позивача ОСОБА_3, померлого 13.12.2005 року, відповідно до статті 1261, частини 3 статті 1268 Цивільного кодексу України (далі ЦК), але не оформила її не отримала свідоцтва про право на спадщину за законом.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на все належне їй майно, до складу якого входить і спірна квартира.

У встановлений законом шестимісячний термін вона звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Інші спадкоємці за заповітом та законом відсутні.

30.09.2016 року вона звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої матері. Нотаріус встановила, що до складу спадщини входить квартира за адресою: АДРЕСА_2, з якої 1/2 частина належить спадкодавцю, а 1/2 частина - ОСОБА_3, померлому 13 грудня 2005 року, спадкоємцем якого була дружина, ОСОБА_2, яка прийняла спадщину, але не оформила її, на підставі свідоцтва про право власності, виданого Токмацькою міською радою 19 лютого 1993 року. Згідно довідки КП «Абрис» від 16 вересня 2016 №371, зазначена квартира в архіві КП «Абрис» не обліковується. Згідно додатку 10 до Положення про порядок передачі квартир у власність громадян від 15 вересня 1992 №56 вказані свідоцтва підлягали реєстрації в органах БТІ, тобто спадкодавець за життя не зареєстрував документи на квартиру в установленому законом порядку, та відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з тим, що право власності на спірну квартиру не було зареєстроване спадкодавцем у встановленому законом порядку.

Згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 19.02.1993 року, право власності спадкодавця на квартиру було зареєстроване МП «Вибір» 24.02.1993 року за реєстровим №48.

За обліками КП «Абрис» Токмацької міської ради станом на 01.01.2013 року квартира не обліковується.

Спадкодавець ОСОБА_2, батько позивача ОСОБА_3, правомірно набули у власність квартиру, відповідно до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Після смерті ОСОБА_2 позивач, відповідно до статей 1268-1270 ЦК, прийняла спадщину та набула право власності на належну їй квартиру, а тому необхідно визнати за нею право власності на спірну квартиру, яка належала спадкодавцю.

Відсутність реєстрації свідоцтва про право власності на спірну квартиру порушує право позивача на спадкування та право власності на спадкове майно.

Позивач, ОСОБА_1, та її представник в судове засідання не з'явились, надали заяви про розгляд справи без їх участі, позов підтримали.

Представник Токмацької міської ради в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника,

В зв'язку з тим, що особи, які беруть участь у справі в судове засідання не зявились, відповідно до вимог ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 22.02.2007 року померла мати позивача ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖС №069371 від 27.07.2007 року.

Родинні відносини позивача з ОСОБА_2 підтверджуються паспортом №СА033786 від 21.09.2005 року, свідоцтвом про народження V-УР №0353791 від 13.08.1968 року, свідоцтвом про укладення шлюбу ІІ-МД №284050 від 26.12.1987 року.

За життя ОСОБА_2 була власником квартири №68, яка розташована за адресою: Запорізька область, м. Токмак, вул. Гоголя, 46. 1/2 частину спірної квартири ОСОБА_2 набула у власність на підставі свідоцтва про право власності на житло, що підтверджую свідоцтвом про право власності на житло від 19.02.1993 року. Іншу, 1/2 частину спірної квартири вона набула у власність в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка та батька позивача ОСОБА_3, померлого 13.12.2005 року, відповідно до статті 1261, частини 3 статті 1268 ЦК, але не отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. Зазначені обставини підтверджуються свідоцтвом про право власності на житло від 19.02.1993 року, свідоцтвом про смерть серії 1-ЖС №028085 від 14.12.2005 року, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30.09.2016 №1115/02-31.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на все належне їй майно, до складу якого ввійшла спірна квартира.

21.05.2007 року позивач звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, що підтверджую постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30.09.2016 №1115/02-31, та копією Спадкової справи №132/07.

Інші спадкоємці за заповітом та законом відсутні, що підтверджується копією Спадкової справи №132/07.

30.09.2016 року позивач звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої матері. Нотаріус відмовила у вчиненні нотаріальної дії, та при цьому встановила, що до складу спадщини входить квартира за адресою: АДРЕСА_2, з якої 1/2 частина належить спадкодавцю, а 1/2 частина - ОСОБА_3, померлому 13 грудня 2005 року, спадкоємцем якого була дружина, ОСОБА_2, яка прийняла спадщину, але не оформила її, на підставі свідоцтва про право власності, виданого Токмацькою міською радою 19 лютого 1993 року. Згідно довідки КП «Абрис» від 16 вересня 2016 №371, зазначена квартира в архіві КП «Абрис» не обліковується. Згідно додатку 10 до Положення про порядок передачі квартир у власність громадян від 15 вересня 1992 №56 вказані свідоцтва підлягали реєстрації в органах БТІ, тобто спадкодавець за життя не зареєстрував документи на квартиру в установленому законом порядку, та відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з тим, що право власності на спірну квартиру не було зареєстроване спадкодавцем у встановленому законом порядку. Зазначені обставини підтверджуються постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30.09.2016 №1115/02-31.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 19.02.1993 року, право власності спадкодавця та ОСОБА_3 на квартиру було зареєстроване МП «Вибір» 24.02.1993 року за реєстровим №48.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Стаття 345 ЦК України встановлює, що фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є у комунальній власності, у порядку, встановленому законом. Порядок приватизації громадянами займаних ними жилих приміщень у будинках державного житлового фонду регулюється Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків) та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Згідно ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї , які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків) і організація продажу може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства).

Передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.

Державний житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій та установ, за їх бажанням може передаватись у комунальну власність за місцем розташування будинків з наступним здійсненням їх приватизації органами місцевої державної адміністрації та місцевого самоврядування згідно з вимогами цього Закону.

Органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктом 2 статті 2 цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім'ї безоплатно.

До членів сімї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло на момент введення в дію цього Закону.

Частиною четвертою статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають у квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення у дію цього Закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Свідоцтво про право власності на житло від 19 лютого 1993 року не скасовано, не дійсним у встановленому законом порядку не визнано. Свідоцтво видане згідно з розпорядженням (наказом) від 19 лютого 1993 року № 50-р голови міськвиконкому. Квартира АДРЕСА_3 зареєстрована малим підприємством «Вибір» на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності і записана у реєстрову книгу № 48, про що міститься відповідний запис в свідоцтві про право власності на житло від 19 лютого 1993 року.

За обліками КП «Абрис» Токмацької міської ради станом на 01.01.2013 року квартира не обліковується, що підтверджується довідкою від 16.09.2016 №371.

Статтею 12 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що власник приватизованого житла має право розпорядитися квартирою (будинком) на свій розсуд: продати, подарувати, заповісти, здати в оренду, обміняти, закласти, укладати інші угоди, не заборонені законом. Порядок здійснення цих прав власником житла регулюється цивільним законодавством України.

Відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 5, ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації.

Суд встановив, що спадкодавець ОСОБА_2, та батько позивача ОСОБА_3, правомірно набули у власність квартиру, відповідно до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». На моменти виникнення у них права власності на квартиру, у діючому на той час законодавстві, була відсутня правова норма про обовязкову реєстрацію свідоцтва про право власності на житло в органах технічної інвентаризації. Правова норма про обовязковість реєстрації свідоцтва набула чинності лише 23.08.1994 року, після державної реєстрації наказу Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 05.08.1994 №72 «Про внесення змін та доповнень до Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян», яким пункт 28 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 №56 доповнений частиною другою наступного змісту: «Свідоцтво на право власності на квартиру (будинок) підлягає обов'язковій реєстрації в органах технічної інвентаризації».

Суд встановив, що спадкодавець ОСОБА_2 була власником квартири №68, яка розташована за адресою: Запорізька область, м. Токмак, вул. Гоголя, 46. 1/2 частину спірної квартири ОСОБА_2 набула у власність на підставі свідоцтва про право власності на житло, що підтверджую свідоцтвом про право власності на житло від 19 лютого 1993 року. Іншу, 1/2 частину спірної квартири вона набула у власність в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_3, померлого 13.12.2005 року, відповідно до статті 1261, частини 3 статті 1268 ЦК, але свідоцтво про право на спадщину за законом не отримала.

Відповідно до ст.1217 ЦК, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1218 ЦК, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Суд встановив, що позивач прийняла спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_2, подавши нотаріусу у встановлений строк заяву про прийняття спадщини.

Інших спадкоємців не встановлено.

Згідно постанови Токмацької державної нотаріальної контори від 13 вересня 2016 року за № 1115/02-31 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої 22 лютого 2007 року ОСОБА_2.

Відповідно до ч.1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа (фізична, юридична) має конституційне право на судовий засіб захисту.

Згідно зі статтею 392 ЦК, особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутися до суду як з позовом про визнання права власності.

Статтею 16 ЦК передбачено, що звертаючись до суду позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.

Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, які виникають у державі, в разі відсутності правовстановлюючого документа юридичний факт набуття нерухомості у власність за зверненням зацікавлених осіб може бути визнаний, а невизнані державою права спадкоємців - захищені в судовому порядку.

Суд встановив, що спір виник в звязку з відсутністю умов для оформлення спадщини нотаріально.

Відповідно до положень п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають тільки у тому випадку, якщо наявні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, а при відмові нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, позовні вимоги про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом на спірну квартиру є законними, ґрунтуються на вищезазначених нормах матеріального права, підтверджені належними та допустимими доказами та підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 15, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Токмацької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2, померлої 22.02.2007 року в м. Токмаку Запорізької області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області через Токмацький районний суд Запорізької області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: