Справа №265/6098/16-ц
Провадження №2/265/2323/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2016 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Козлова Д. О.,

при секретарі - Азаровій А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітніх дітей, третя особа: Служба у справах дітей Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей разом із матірю, посилаючись на те, що з 24 вересня 2004 року вона перебуває у шлюбі із відповідачем, під час якого народились двоє спільних синів, ОСОБА_3, 18 серпня 2005 р. н., та ОСОБА_4, 18 травня 2011 р. н. Однак у подальшому сімейні стосунки між сторонами не склались, через що вони вирішили припинити шлюбні відносини. Так з червня 2016 року вони мешкають окремо. Діти після припинення шлюбних відносин натомість залишились мешкати із батьком, де до цього вони усією родиною мешкали. Щоб не травмувати дітей вона залишила мешкати їх із батьком, а сама переїхала жити у квартиру, яку винаймає. Однак вона кожного дня навідується до будинку відповідача, провідуючи своїх дітей. Також вона провідує синів у школі та дитячому садку. За місцем її мешкання створені усі умови для належного виховання та розвитку її синів, бо у квартирі мається місце для сну, відпочинку та навчання, маються іграшки та одежа. Вона також приділяє багато уваги навчанню синів, їх здоровю та дозвіллю, проводячи із ними багато часу. Вважає, що її малолітні діти потребують постійної уваги та любові матері, тому вважає, що сини повинні мешкати із нею, оскільки вона у змозі забезпечити їх усім необхідним. При цьому вона діє у інтересах синів, які потребують належне виховання, навчання та зростання, бо вказувала, що проживання дітей із батьком не дасть змоги повною мірою реалізувати права дітей. При цьому вона не заперечує проти спілкування батька із синами. Натомість в силу їх малолітнього віку вважала, що доцільним буде, щоб діти мешкали саме із матірю. Тому просила визначити місце проживання її малолітніх синів, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, разом із нею.

В судовому засіданні ОСОБА_1 на задоволенні позову наполягала, вказуючи, що вона може надати своїм дітям необхідну турботу та материнську любов. Однак відповідач обмежує її спілкування із синами, не надаючи їй змогу забирати їх із навчальних закладів. Так після припинення шлюбних відносин із ОСОБА_2 відповідач близька півтора місяця не давав змоги їй заходити у його будинок та бачити дітей. Вказувала, що вона у більшій мірі за час спільного проживання із відповідачем піклувалась розвитком та навчанням синів, проводячи із ними більше часу ніж батько. Вона працює офіційно бухгалтером на приватному підприємстві, розташованому в районі плавального басейну «Нептун», де її робочий час спливає об 17-00 год. Вона зараз мешкає в однокімнатній квартирі, яка належить її рідним, які відсутні на теперішній час в місті Маріуполі, тому за квартиру вона сплачує лише комунальні платежі. При цьому в квартирі маються усі умови для виховання дітей. Там є два дивани, іграшки та необхідні повсякденні речі. У теперішній час здебільшого вона відводить молодшого сина до спеціалізованого дитячого садка, а вже батько забирає ОСОБА_4 звідти. Не заперечувала, що відповідач, як батько, добре ставиться до спільних дітей та належним чином їх виховує. Хоча вказувала, що інколи відповідач дозволяв собі підіймати на неї руку. ОСОБА_2 та його мати по черзі, в разі необхідності, зараз забирають та відводять синів до школи та дитячого садка. Додавала, що вона не планує змінювати ані ОСОБА_4 дитячий садок, ані ОСОБА_3 школу, якщо вони будуть із нею мешкати. Так ОСОБА_3 не бажає покидати свою шкоду, а ОСОБА_4 вона і так возить до садочка, який знаходиться на відстані від дому дитини. Тому вважає, що можливо ОСОБА_3 буде зі школи повертатись до будинку відповідача, звідки його вона після роботи вже буде забирати до себе додому. Молодшого сина вона також буде разом із ОСОБА_3 відвозити до навчального закладу к 8-00 год., а після роботи забирати додому. Просила задовольнити позов.

За письмовими поясненнями позивачки вбачається, що з моменту припинення фактичних шлюбних відносин між сторонами їх спільні малолітні сини деякий час проживали з позивачкою. ОСОБА_1 також зазначала, що вона працює, маючи постійних дохід, тому має змогу дітей забезпечити усім необхідним. В той же час, відповідач не одноразово вчиняє сваркі у родині, що негативно відображується на психологічному стані дітей.

Представник позивачки, яка діє на підставі договору, ОСОБА_5, в судовому засіданні, підтримуючи доводи ОСОБА_1, зазначала, що після подання до суду позову між сторонами по справі була деякий час згода щодо необхідності жити дітям із матірю. Однак у подальшому відповідач відмовився від цього, заперечуючи, щоб його діти мешкали із ОСОБА_1 Просила задовольнити позов ОСОБА_1

Відповідач, ОСОБА_2, у судовому засіданні, не визнаючи позов, вказував, що при розмові із старшим сином, ОСОБА_3, той висловився, що бажає мешкати саме із батьком. При цьому молодший син також не бажає переїжджати на провулок Ровенський, до квартири, де тимчасово мешкає їх мати. Додавав, що у будинку, де діти зараз мешкають, створені усі необхідні умови для них, мається окрема кімната, місце для сну, відпочинку та навчання, маються іграшки та необхідне приладдя. Також мається подвіря, де діти можуть проводити вільний час на свіжому повітрі. Додавав, що переїзд дітей до матері може негативно відобразитись на їх стані, бо вони звикли мешкати у їх будинку, до місцевості, де вони зростають, а старший син відвідує школу, розташовану поруч. При цьому обоє дітей хлопчики, які погано слухаються матір. Натомість із ним діти завжди у порядку та охайні. Він може дати собі із ними раду. Крім цього він працює пять днів на тиждень по вісім годин до 16-00 год., а увесь вільний час він приділяє синам, яких дуже любить. У вихованні його синів йому також допомагає його мати, яка також працює позмінно, бо два дні працює по 12 годин, після чого у неї два дні відпочинку. Не заперечував, що інколи через їх зайнятість на роботі старший син, ОСОБА_3, після шкоди перебуває деякий час вдома один. Так ОСОБА_3 відвідує школу № 48, а молодший син, ОСОБА_4, відвідує дитячий садок № 46. Визнавав, що діти бажають мешкати разом із ним та позивачкою однією родиною. Також не заперечував, що до своїх дітей ОСОБА_1 ставиться, як мати, дуже добре, піклується про них та належним чином за ними слідкує. Визнавав, що дійсно мали місце випадки, коли він підіймав руку на позивачку у присутності дітей. Просив відмовити у задоволенні позову.

Представник Служби по справах дітей Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради, ОСОБА_4, яка діє на підставі довіреності, в судове засідання не зявилась, надавши суду заяву з проханням вирішити справу у її відсутність, максимально врахувавши інтереси дітей.

Заслухавши пояснення учасників процесу, які зявились, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що згідно із свідоцтвом про народження, виданим 16 грудня 2005 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 632 від 26 серпня 2005 року, вбачається, що ОСОБА_3 народився 18 серпня 2005 року, батьками якого зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а. с. 5).

На підставі свідоцтва про народження, виданого 11 травня 2011 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 408 від 24 травня 2011 року, вбачається, що ОСОБА_6 народився 18 травня 2011 року, батьками якого зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а. с. 7).

Факт перебування у шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 25 вересня 2004 року підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції м. Маріуполя, актовий запис № 725 від 25 вересня 2004 року (а. с. 6).

Відповідно до паспорту позивачки (серія ВК № 092317) вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1 (Ленінградському) 64 (а. с. 4).

Судом натомість встановлено, що ОСОБА_1 мешкає в однокімнатній орендованій квартирі, що підтверджується актому обстеження її житлово-побутових умов (а. с. 44).

При проведенні акту № 517 обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_1 від 16 листопада 2016 року за місцем її фактичного проживання в ІНФОРМАЦІЯ_2, який був складений представниками служби у справах дітей Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради 16 листопада 2016 року, було встановлено, що така квартира складається з однієї житлової кімнати, де для дітей є спальне місце (диван), речі, книжки та іграшки (а. с. 44).

Вказане також підтверджується письмовими поясненнями ОСОБА_7, сусідки позивачки по буд. 15 по пров. Ровенському в м. Маріуполі, яка позитивно характеризує ОСОБА_1 (а. с. 9).

За інформацією інспектора поліції ОСОБА_1 за місцем проживання характеризується з позитивного боку (а. с. 43).

Також позитивні характеристики має ОСОБА_1 й за колишнім місцем проживання, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується письмовими поясненнями сусідів по вказаному будинку (а. с. 10).

Згідно із характеристикою з місця роботи, ПП «Сармат», вбачається, що ОСОБА_1 характеризується з позитивного боку, що підтверджується відповідною довідкою (а. с. 8).

За довідками нарколога та психіатра вбачається, що ОСОБА_1 на обліках в наркологічному диспансері та психіатричній лікарні не перебуває (а. с. 42).

В свою чергу суд встановив, що відповідач, ОСОБА_2, зареєстрований та мешкає в м. Маріуполі по пр. Свободи 64, що підтверджується довідкою від 23 червня 2016 року КСН «Азовстальський» та відомостями з Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради (а. с. 11, 15).

Згідно із актом № 516 обстеження житлово-побутових умов проживання відповідача, який складено службою у справах дітей Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради від 16 листопада 2016 року, вбачається, що ОСОБА_2 мешкає у приватному будинку 64 по пр. Свободи в м. Маріуполі, який складається з чотирьох кімнат, де також проживають ОСОБА_6, 2011 р. н., ОСОБА_3, 2005 р. н., а також ОСОБА_8, 1961 р. н. (мати відповідача). У акті також вказано, що малолітні ОСОБА_6 та ОСОБА_3 мешкають в одній кімнаті, сплять на одному дивані, мають речі та книжки, письменний стіл та компютер, а також у них є місце для відпочинку. В будинку створені задовільні умови для проживання таких дітей, а батько не перешкоджає матері у спілкуванні із дітьми (а. с. 44).

Відповідно до довідок з наркологічного диспансеру та психіатричного диспансеру від 17 листопада 2016 року вбачається, що ОСОБА_2 на обліках у таких закладах не перебуває (а. с. 42).

На підставі характеристики дільничного інспектора поліції за місцем свого мешкання ОСОБА_2 характеризується з позитивного боку (а. с. 41).

Згідно із характеристикою ПрАТ «СП Укренергочормет» від 1 грудня 2016 року вбачається, що ОСОБА_2 за місцем своєї роботи характеризується також позитивно (а. с. 46).

При цьому за довідкою від 30 листопада 2016 року вбачається, що ОСОБА_2 за місцем своєї роботи має середній місячний дохід за період травень 2016 року жовтень 2016 року, отриманий до виплати, який складає 6534,86 грн. (39209,17 / 6 = 6534,86) (а. с. 46).

Натомість звернення позивачки 5 липня 2016 року та 29 вересня 2016 року до правоохоронних органів з приводу протиправних дій відповідача, ОСОБА_2, по відношенню до неї підтверджуються листами Лівобережного відділу поліції ЦВП НП України в Донецькій області (а. с. 33, 34).

Згідно із інформацією центру первинної медико-санітарної допомоги № 5 від 12 грудня 2016 року вбачається, що доглядом за малолітніми ОСОБА_6 та ОСОБА_3 займаються як мати, так й батько хлопчиків (а. с. 41).

За інформацією навчального закладу № 46 вбачається, що вихованням малолітнього ОСОБА_6 займаються обоє батьків хлопчика, які прислуховуються до порад та рекомендацій вихователів. Також до дитячого садка № 46 ОСОБА_6 приводить бабуся, ОСОБА_8 З відповіді завідуючої вказаного дитячого закладу також видно, що ОСОБА_6, 2011 р. н., перебуває у групі із затримкою психічного розвитку, а мати хлопчика, ОСОБА_1, проявляє більшу активність в участі у навчально-виховному процесі сина (а. с. 43).

На підставі висновку Лівобережного районного центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді Маріупольської міської ради від 25 листопада 2016 року вбачається, що на консультацію до лікаря-психолога малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_6 приводила мати дітей, ОСОБА_1 При цьому у висновку вказано, що обоє хлопчиків відчувають себе потрібними та необхідними для матері. Однак діти відчувають однакову прихильність до обох своїх батьків. Також діти бачать себе у родині разом з батьком, матірю та братом, тому бажають мешкати вчотирьох, тобто разом із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а. с. 45).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради за результатами розгляду питання про визначення місця мешкання дітей сторін на комісії з захисту прав дитини вбачається, що у звязку із рівністю умов, створених обома батьками для своїх синів, орган опіки та піклування вирішив остаточне рішення щодо заявлених ОСОБА_1 позовних вимог залишити на розсуд суду (а. с. 39-40).

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка малолітній ОСОБА_3, 2005 р. н., вказував, що він бажає мешкати разом із своїми батьками, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у будинку 64 по пр. Свободи в м. Маріуполі, де він виріс та тепер живе разом із молодшим братом, ОСОБА_6. Вказував, що у будинку вони сплять удвох на одному дивані, де у кімнаті маються у них іграшки, підручники, дитячі речі. Також ОСОБА_3 вказував, що він навчається у 5-му класі школи № 48, яка розташована поблизу його будинку, до якої він ходить та самостійно повертається додому. Зазначав, що його молодший брат зараз навідується у дитячий садок, який розташований далеко від його будинку, тому приходиться ОСОБА_6 туди відвозити та забирати звідти. Батько працює зранку до 17-00 год., а його бабуся, ОСОБА_8, яка із ними разом мешкає, працює позмінно. Тому інколи він повертається зі школи, коли вдома нікого ще нема. Його молодшого брата до садка відводять як батько, так й мати. З садку також забирають ОСОБА_6 обоє батьків. Додавав, що його мати у теперішній час близька 4 місяців мешкає на мікрорайоні «Східний» в квартирі, куди треба їхати на маршрутному автобусі. У матері він бував із молодшим братом не часто, бо мати кожного дня навідується до них у школу та додому. Коли ж він із братом бували у матері, то гралися у іграшки та дивились телевізор. При цьому у свою квартиру їх привозила та відвозила додому ОСОБА_1 Інколи він із братом ночували разом із матірю у такій квартирі. Це бувало на вихідних. Додавав, що мати зараз працює бухгалтером.

За ст. 3 «Конвенції про права дитини» від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до загальних засад регулювання сімейних відносин, передбачених ст. 7 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК), зазначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

На підставі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

За ст. 141 СК мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно із ст. 9 «Конвенції про права дитини» держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

При цьому за принципом № 6, закріпленим у «Декларації про права дитини» від 20 листопада 1959 року, вбачається, що малолітня дитина не повинна бути розлучена із своєю матірю, окрім випадків, коли є виключні обставини, що свідчать про необхідність розлучення з матірю.

Відповідно до ст. 155 СК здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно із ст. 160 СК місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

На підставі ч. 1 ст. 161 СК, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

У судовому засіданні було встановлено, що обидва батьки дбайливо ставляться до своїх синів, відносяться до них з любовю та турботою, бажаючи брати активну участь у їх вихованні та розвитку. Так сторони по справі створили за місцем свого проживання усі необхідні умови для зростання та виховання дітей.

При цьому обидва сина сторін, ОСОБА_3 та ОСОБА_6, не виділяють для себе когось одного з батьків, бажаючи бути оточеними увагою їх обох, та бажаючи мешкати із ними обома разом, як раніше.

Суд також встановив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 обидва працюють та мають самостійний дохід. При цьому в судовому засіданні не було виявлено фактів зловживання спиртними напоями або наркотичними засобами когось з батьків малолітніх дітей, або фактів того, що своїми діями сторони можуть зашкодити розвитку дітей.

Суд враховує також малолітній вік дітей, що вказує на більшу потребу у них в материнській опіці. Проте суд зважає, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 є хлопчиками, тому їм в більшій мірі потрібна й батьківська підтримка.

Судом береться до уваги й думка ОСОБА_3, якому вже виповнилось 11 років, який висловився з побажанням мешкати із своїми батьком та матірю разом.

При цьому не зважаючи на те, що діти постійно мешкали до цього у буд. 64 по пр. Свободи в м. Маріуполі, суд зауважує, що за місцем проживання позивачки також створені належні умови для виховання та розвитку дітей, хоча вказане житло й не належить на праві власності ОСОБА_1

Судом також береться до уваги та обставина, що відповідач не гребує застосуванням фізичного насильства по відношенню до матері малолітніх дітей, ОСОБА_1, що є неприйнятним та відповідно негативно відбивається на сприйнятті його синами світогляду, та свідчить проти батька дітей.

Таким чином, зважаючи на належний рівень прагнення обох батьків до забезпечення спільних для них дітей усім необхідним, суд все ж виходить з доцільності залишення малолітніх дітей мешкати саме разом із їх матірю, ОСОБА_1, згідно із принципом № 6 «Декларації про права дитини» від 20 листопада 1959 року.

Крім цього суд зауважує, що малолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_6 мешкали усе життя разом, а у теперішній час живуть в одній кімнаті разом та сплять на одному ліжку, тому, враховуючи загальний принцип спільного місця проживання рідних братів та сестер, суд вважає, що для забезпечення інтересів малолітніх дітей треба визначити для них обох спільне місце проживання.

Тому на підставі встановлених судом обставин, враховуючи положення, закріплені в «Декларації про права дитини» та «Конвенції про права дитини», за якими суд при визначенні місця проживання дитини повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, та враховувати, що малолітня дитина не повинна бути розлучена із своєю матірю, суд дійшов висновку, що малолітнім ОСОБА_6, 2011 р. н., та ОСОБА_3, 2005 р. н., буде якнайкраще мешкати разом зі своєю матірю, ОСОБА_1 за місцем проживання останньої, оскільки при вирішенні вказаного спору судом не було встановлено таких обставин, які б свідчили про необхідність розлучення малолітніх синів ОСОБА_1 як із їх матірю, так й необхідність розлучення малолітніх братів між собою.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню шляхом визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_3 разом із матірю таких дітей.

За ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню документально підтвердженні судові витрати позивачки з оплати судового збору в сумі 551,20 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 213-215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітніх дітей, третя особа: Служба у справах дітей Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради, задовольнити.

Визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, разом із матірю дітей, ОСОБА_1, яка мешкає АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, який зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1, яка мешкає АДРЕСА_2, витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн.

Рішення суду може бути оскаржено у апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а учасниками процесу, що не були присутні при проголошенні, - протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя