АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

14 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Рейнарт І.М., Музичко С.Г.,

при секретарі Ігнатьєву Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за поданням головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мазура Геннадія Івановича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, стягувач: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2016 року,

встановила:

07.10.2016 року Головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України МазурГ.І. звернувся до суду з вказаним поданням, в якому просив тимчасово обмежити боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, з вилученням паспортного документу, до виконання зобов'язань по виконавчому провадженню №51658513 щодо виконання виконавчого листа №201/12347/15-ц від 03.06.2016 року, виданого Жовтневим судом м. Дніпропетровська; зобов'язати Адміністрацію Державної прикордонної служби України вжити невідкладних заходів щодо недопущення виїзду з України ОСОБА_2

Заява обґрунтована тим, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження №51658513 щодо виконання виконавчого листа №201/12347/15-ц від 03.06.2016 року, виданого Жовтневим судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором №126-СВ від 03.09.2010 року станом на 14 липня 2015 року в розмірі 78 985 831 грн. 59 коп., а також у розмірі 1 570 766,01 доларів США та судового збору в розмірі 3 654 грн.

14.07.2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копі якої направлено сторонам виконавчого провадження, боржнику встановлено строк для самостійного виконання рішення суду. Одночасно було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Оскільки боржник за викликом державного виконавця до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не з'являвся, суму заборгованості не погасив та не вчиняє жодних дій, спрямованих на її погашення, рахунків у фінансових установах не має, просив подання задовольнити.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2016 року подання задоволено. Тимчасово обмежено боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання зобов'язань у виконавчому провадженні ВП№51658513 з примусового виконання виконавчого листа №201/12347/15-ц від 03.06.2016 року, виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором №126-СВ від 03.09.2010 року станом на 14 липня 2015 року в розмірі 78 985 831 грн. 59 коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 просить скасувати вказану ухвалу суду та відмовити Головному державному виконавцю відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мазуру Г.І. у задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника за виконавчим провадженням №51658513.

Свої доводи обґрунтовує тим, що боржник вчиняє дії з систематичного погашення заборгованості у рамках виконавчого провадження №51658513, повідомив відомості про доходи та заробітну плату, відомості про майно - транспортний засіб та готовність сприяти його реалізації у процедурі виконавчого провадження,а також повідомив свою актуальну адресу реєстрації місця проживання та контактні дані законного представника для надання інформації/документів на запит державного виконавця.

У зв'язку з цим висновок суду першої інстанції про не вчинення боржником жодних дій для погашення заборгованості та ухилення від виконання рішення суду є необґрунтованим та недоведеним, а тому ухвала суду від 17.10.2016 р. є незаконною та підлягає скасуванню через неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими.

В судовому засіданні представники ОСОБА_2 - ОСОБА_4, ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Представник відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкер І.А. та представник стягувача ПАТ «Укрсоцбанк» - Васьківський Л.М. просили апеляційну скаргу відхилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення представників осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Задовольняючи подання державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України до виконання зобов'язання за судовим рішенням, суд першої інстанції виходив з того, що останній ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Так, відповідно до ч. 3 п. 18 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи за межі України - до виконання зобов'язання за рішенням суду.

Положеннями п. 5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України» встановлено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: відмовлено у виїзді за кордом, зокрема, у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Чинне законодавство не містить визначення поняття «ухилення» і практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення відсутня.

У сучасній українській мові слово «ухилення» тлумачиться так: - відступати, відхилятися, вивертатися; - намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь; уникати; - навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше.

Отже, з погляду на значення словосполучення «ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-ХІІ та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-ХІV, означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Відповідно до роз'яснень Верховного суду України від 01.02.2013 року, викладених у судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Відповідно до положень ч. 1 ст.377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Як вбачається матеріалів справи та встановлено судом, 14 липня 2016 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкером І.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №51658513 на підставі виконавчого листа №№201/12347/15-ц від 03.06.2016 року, виданого Жовтневим судом м. Дніпропетровська, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором №126-СВ від 03.09.2010 року станом на 14 липня 2015 року в розмірі 78 985 831 грн. 59 коп., а також у розмірі 1 570 766,01 доларів США та судового збору в розмірі 3 654 грн. Боржнику запропоновано самостійно виконати рішення суду в 7-деннимй термін з моменту відкриття виконавчого провадження. (а.с. 116).

Копію постанови про відкриття виконавчого провадження було направлено боржнику 14.07.2016 р. за адресою, яка була зазначена у виконавчому листі: АДРЕСА_1 (а.с.117, 122).

У визначений державним виконавцем строк судове рішення виконано не було.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що боржник мав інше зареєстроване місце проживання, а тому не отримав виклику державного виконавця, є необґрунтованими.

Як вбачається з нотаріально посвідченої довіреності, виданої ОСОБА_2 на представлення його інтересів в суді, станом на 11.09.2015 р. місцем його реєстрації зазначена адреса: АДРЕСА_1 (а.с.137).

Як пояснили представники боржника в судовому засіданні, на даний час ОСОБА_2 зареєстрував своє місце проживання за іншою адресою.

З огляду на обізнаність боржника про наявність судового рішення, яке набуло законної сили, останній зобов'язаний був вжити всіх належних заходів для його виконання та своєчасно повідомити державного виконавця про місце свого проживання.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги і в тій частині, що боржником ОСОБА_2 06.09.2016 р. було подано заяву до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби, в якій він зазначив відомості про своє майно і кошти у порядку ст.12 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, в заяві від 06.09.2016 р. представник ОСОБА_2 повідомив про майно та доходи боржника, а саме: заробітна плата на посаді директора ТОВ «ТС «Агро-Союз» - 1500 грн.; заробітна плата на посаді директора ТОВ «М'ясо-Трейд» - 1418 грн.; поточний рахунок в ПАТ «ОТП Банк»; автомобіль «ГАЗ 33021», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2003 року випуску, що перебуває у користуванні ПрАТ «Агро-Союз» на підставі договору оренди автомобіля від 24.03.2011 р. (а.с.142).

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, боржник мав у володінні також інше майно, а тому вищевказану інформацію не можна розцінити, як повну та достовірну.

Так, згідно заяви стягувача ПАТ «Укрсоцбанк» від 29.09.2016 р., ОСОБА_2 є власником часток у статутному капіталі 21 підприємства, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.8-63).

Відповідно до інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, станом на 31.08.2016 р. ОСОБА_2 був власником земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2, площею 3,6 га, яка перебуває в оренді СТОВ «Злагода» (а.с.99 -100).

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_2 є власником: гаража НОМЕР_3, площею 36,5 кв.м, що знаходиться в гаражному кооперативі «Планер»; домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_2; будинку, розташованого в АДРЕСА_3 (а.с.107- 109).

Інформації щодо вказаного майна, а також щодо отриманих доходів від вказаного майна, а також доходів від майна у випадку його подальшого відчуження боржник державному виконавцю не надав.

Як пояснили представники боржника в судовому засіданні, у 2016 р. боржник двічі чи тричі виїжджав за кордон. Необхідність виїзду за кордон пов'язана з тим, що його дружина ІНФОРМАЦІЯ_1 померла у лікарні м. Інсбрук (Республіка Австрія).

Разом з тим, як пояснив представник Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, ОСОБА_2 неодноразово від'їжджав за кордон, останні два рази у напрямку Київ - Банкок, при цьому вартість одного квитка становила 15 000 грн.

За таких підстав сплата боржником на виконання судового рішення 19.09.2016 р. - 500 грн.; 26.09.2016 р. - 200 грн., 03.10.2016 р. - 200 грн., з огляду на майновий стан боржника та суму боргових зобов'язань, не свідчить про відсутність в діях боржника ознак ухилення від виконання своїх зобов'язань по своєчасному та повному виконанню судового рішення.

За таких підстав обмеження боржника у праві виїзду за межі України є тією крайньою мірою, яка змусить останнього виконати свої зобов'язання по виконанню судового рішення.

Іншого дієвого механізму змусити боржника виконати рішення суду діюче законодавство не містить, а тому саме з метою виконання рішення суду колегія вважає обґрунтованим застосування до боржника такої міри примусового впливу, як обмеження у праві виїзду за межі України.

Отже, твердження боржника про незаконність та необґрунтованість постановленої судом ухвали, порушення судом норм матеріального і процесуального права, на думку колегії судів є необґрунтованими, а обставини, на які він посилається - недоведеними та не підтвердженими належними та допустимими доказами.

Обмеження боржника в праві виїзду за кордон не свідчить про порушення положення ст. 33 Конституції України, ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, оскільки боржник ухиляється від виконання судового рішення, що набрало законної сили.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону, а тому відповідно до ст. 312 ЦПК України, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді:

Справа №22-ц/796/14295/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Васильєва Н.П.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.