Справа № 727/2933/15-ц
Провадження № 2/727/1770/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2016 року

Шевченківський районний суд м. Чернівці у складі:

Головуючого судді Слободян Г.М.

при секретарі судових засідань ОСОБА_1

за участю сторін:

- представника позивача ОСОБА_2

- відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №2 приміщення Шевченківського районного суду м.Чернівці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,- ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 звернулася в суд із позовною заявою до відповідача ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, в обґрунтування заявлених позовних вимог посилаючись на те, що вона надала 18.06.2012 року відповідачу ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 5000,00 доларів США, які ОСОБА_3 отримав особисто, на строк до 01.09.2012 року, про що відповідач написав розписку. Оскільки відповідач її звернення залишила без уваги та не сплатив в строк до 01.09.2012 року кошти в повернення позики, вважає з нього підлягає стягненню 5000,00 доларів США, що за курсом 23,45 відповідно до службового розпорядження НБУ від 01.04.2015 року складає 117250,00 грн.

Посилаючись на вимоги чинного законодавства, просить стягнути 117250,00 грн., 3% річних від суми боргу у розмірі 9078,00 грн. та витрати понесені при подачі позовної заяви до суду у розмірі 1263,28 грн.

Позивач ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, про дату та час розгляду справи була повідомлена завчасно, про поважні причини неявки суд не повідомила, надавши право представляти її інтереси ОСОБА_2 відповідно до довіреності від 07.06.2013 року (а.с.22).

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилався на обставини зазначені в позовній заяві та просив позовні вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, в наданих поясненнях не заперечував обставин зазначених в позовній заяві, що він дійсно зобовязувався повернути кошти в строк до 01.09.2012 року, проте дані кошти не повернув через їх відсутність, але в подальшому буде повертати позивачу кошти, просив винести рішення на розсуд суду.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відносно цих вимог, судом, належними доказами по справі встановлено, що позивач ОСОБА_4 надала 18.06.2012 року відповідачу ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 5000,00 доларів США, які ОСОБА_3 отримав особисто, на строк до 01.09.2012 року, про що відповідач написав розписку (а.с.21).

Позивач зверталася до відповідача з приводу повернення їй коштів у відповідності до розписки від 18.06.2012 року, але відповідач її звернення залишив без уваги та не сплатив кошти в повернення позики.

Вищенаведені правовідносини, виходячи з сукупності досліджених по справі доказів, у системному звязку регулюються наступними вимогами закону.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 2 ст. 1051 ЦК України, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

У постанові Верховного суду України від 18 вересня 2013 року (справа №6-63цс/13) зазначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобовязань.

За приписами ст. 524 ЦК України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. У відповідності до ст. 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривні. Якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривні, визначається за офіційним курсом на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином, вираження у договорі грошових зобовязань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.

Згідно ст.ст.1050 ч.1, 625 ч.2 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відносно цих вимог закону судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 передала відповідачу ОСОБА_3 18.06.2012 року кошти по договору позики в розмірі 5000,00 доларів США на строк до 01.09.2011 року, проте відповідач кошти не повернув, а тому підлягає стягненню з відповідача 3 проценти річних від простроченої суми за 942 прострочені дні, що складає суму 9078,00 грн.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач надав суду докази на підтвердження своїх доводів щодо позовних вимог.

Згідно положень ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст.ст.213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно ї законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмета спору, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати по справі, в повернення оплаченого судового збору, належним чином підтвердженого відповідною квитанцією №140 від 07.04.2015 року в розмірі 1263,28 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 524, 526, 533, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 11, 60, 88, 212- 215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер -НОМЕР_1 на користь ОСОБА_4, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер -НОМЕР_2 за договором позики від 18.06.2012 року в загальному розмірі 126328,00 грн., що складається з 117250,00 грн. основного боргу та 3 % річних 9078,00 грн. та судові витрати документально підтверджені в сумі 1263,28 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області через Шевченківський районний суд м. Чернівці в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Слободян Г.М.