Справа № 487/5275/16-ц
Провадження № 2/487/2578/16
РІШЕННЯ

Іменем України

01.12.2016 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого-судді Карташевої Т.А.,

із секретарем Колісниченко В.М.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду Заводського району м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про встановлення факту спільного проживання однією сім*єю та визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Миколаївської міської ради про встановлення факту спільного проживання однією сім*єю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 із спадкодавцем вітчимом ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, у квартирі АДРЕСА_1 більше як п*ять років, а саме з 1988 року до часу відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_2; визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом, як спадкоємця четвертої черги після смерті вітчима ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2. В обгрунтування позову позивач вказав, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/3 частки квартири АДРЕСА_1, яка належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане Міською службою приватизації державного житлового фонду 13.11.1993 року та зареєстроване у ММБТІ за №16455. Іншими співвласниками квартири є позивач та його мати ОСОБА_4, яка була одружена з померлим ОСОБА_3 Позивач вказує, що він разом з матір*ю та відчимом проживали однією сім*єю з 1988 року, ОСОБА_3 ставився до нього як до сина своєї дружини, як до рідного. Такі відносини були взаємними. Він доглядав матір та відчима до часу їх смерті, проводив поховання. Згодом прізвище позивача «ОСОБА_1» було змінено на прізвище вітчима - «ОСОБА_1», чим позивач ще раз визнав те, що його вітчим є його батьком. Пізніше шлюб між матір*ю та відчимомо було розірвано, але формально, вони продовжували проживати разом однією сім*єю. 2 лютого 2013 року померла мати позивача. Після смерті ОСОБА_3 позивач прийняв спадщину як спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та протягом встановленого законом строку не заявив про відмову від неї. Матір позивача не заявляла про прийняття спадщини після смерті колишнього чоловіка. Позивач звернувся до нотаріуса, але 26.09.2016 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3, оскільки відсутні документи, які є доказом родинних відносин позивача з ОСОБА_3 Позивач вважає, що він є спадкоємцем четвертої черги спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_3, оскільки він постійно проживав зі спадкодавцем однією сім*єю більше п*яти років до часу відкриття спадщини у квартирі АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою ПП «ЖЕК-10» №3250 від 29.09.2016 р., від спадщини не відмовився, фактично спадщину вже прийняв, є власником 1/3 частки спірної квартири, прийняв 1/3 частку квартри після смерті матері, доглядає за квартирою, сплачує всі комунальні платежі, інших спадкоємців немає.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, дали пояснення, аналогічні змісту позовної заяви, просили її задовольнити.

Представник відповідача - Миколаївської міської ради в судовому засіданні не був присутнім, надавши заяву про розгляд справи без його участі та прийняття рішення у справі на підставі наявних в ній доказів.

Заслухавши позивача та його представника, свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Міською службою приватизації державного житлового фонду 13.11.1993 року та зареєстрованого у ММБТІ за №16455, квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно зі ст. 370 ЦК України, при визначені розміру часток співвласників у спільній сумісній власності вважається, що вони є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3, після смерті якого відкрилася спадщина на 1/3 частину квартири за вказаною адресою.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4, яка була дружиною ОСОБА_3 ОСОБА_6 між ними розірваний 01.12.2011 року.

Позивач ОСОБА_1 є сином померлої ОСОБА_4

Позивач 09.08.1988 року змінив прізвище «ОСОБА_1» на «ОСОБА_1».

Згідно довідки ПП «ЖЕК-10» №3250 від 29.09.2016 року ОСОБА_1 проживав та був зареєстрований разом з ОСОБА_3 на момент смерті останнього.

Крім того, в судовому засіданні свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, які є сусідами позивача, підтвердили факт проживання у квартирі АДРЕСА_1 однією сім*єю померлого ОСОБА_3 та позивача ОСОБА_1 приблизно з кінця 1970 року і до часу смерті ОСОБА_3, пояснивши, що між останніми склалися родинні стосунки як між батьком та сином. Похованням ОСОБА_3 та ОСОБА_4 займався позивач, який в теперішній час проживає у спірній квартирі та утримує її.

26.09.2016 року до Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 звернувся представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2, що діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності.

Заповіту ОСОБА_3 не залишив. Інші особи з заявами про прийняття спадщини згідно з матеріалами спадкової справи до нотаріуса не звертались.

26.09.2016 року нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за закном, оскільки відсутні документи, які є доказом родинних відносин ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Відповідно до положень ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст. 1262 ЦК України ).

У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця (ст. 1263 ЦК України).

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України).

Відповідно до ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого поярдку їх визначення.

В п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Відповідно до пп. 21, 23 вказаної постанови при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім*ю складають особи, які спільно проживають, пов*язані спільним побутом, мають взаємні права та обов*язки, а також те, що сім*я створюється на підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Суд вважає, що в судовому засіданні встановлено факт проживання позивача однією сім*єю з ОСОБА_3, а тому позивач відповідно до ст. 1264 ЦК України має право на спадкування його майна у четверту чергу.

Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо пртягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

При розгляді справ про визнання права власності на спадкове майно необхідно враховувати, що за наявності правовстановлюючих документів на нього, документального підтвердження місця, часу відкриття спадщини, підстав закликання до спадкування свідоцтво про право на спадщину на підставі статей 1296,1297 ЦК України, ст.34 Закону України від 02 вересня 1993 року «Про нотаріат» видається нотаріусом.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Оскільки відсутні документи, які є доказом родинних відносин ОСОБА_1 та ОСОБА_3, нотаріус позбавлений можливості оформити право на спадщину за законом.

За таких обставин суд вважає можливим визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частику квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 158, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 256, 1216-1218, 1258-1264, 1268, 1296, 1297, 1299 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт спільного проживання однією сім*єю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 із спадкодавцем вітчимом ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, у квартирі АДРЕСА_1 більше як п*ять років, а саме з 1988 року до часу відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом, як спадкоємця четвертої черги після смерті вітчима ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.А. Карташева