І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 грудня 2016 року Орджонікідзевський районний суд міста Запоріжжя в складі
головуючого судді Соболєвої І.П.,
за участю секретаря судового засідання Лєдової А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив, до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що він перебував у шлюбі з відповідачем, який 26 березня 2002 р. було розірвано. Від цього шлюбу сторони мають спільну дитину сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. На даний час позивач сплачує аліменти на користь відповідача на утримання сина на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 1 квітня 2002 р. у розмірі ? частки з усіх видів заробітку, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак, з 26 жовтня 2013 р. і по теперішній час позивач перебуває у шлюбі з ОСОБА_4, від якого має доньок ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3. Наразі його дружина вагітна третьою дитиною та знаходиться на його утриманні. Поряд із цим, 19 жовтня 2016 р. позивача прийнято на постійну роботу на ТОВ «ФАРТ- ІНФОРМ» трактористом-машиністом. На переконання позивача, вищеприведені обставини дають підстави для зменшення розміру аліментів, які на даний час сплачуються ним за рішенням суду до 1/8 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно і до досягнення повноліття дитини. Посилаючись на ст.ст. 181, 182, 192 Сімейного кодексу України (далі СК України), ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 18, ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» остаточно просив суд зменшити розмір аліментів, стягнутих за рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 1 квітня 2002 р. з 1/4 частини до 1/8 частини із всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили й до повноліття дитини.
У судове засідання позивач не зявився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений судом належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення із судовою повісткою. Від представника позивача через канцелярію надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти постановлення заочного рішення не заперечує. За викладених обставин, суд вважав за можливе розглянути справу у відсутність позивача та його представника на підставі наявних у справі доказів.
Відповідач у судове засіданні повторно не прибула, про дату час та місце слухання справи була повідомлена судом належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. 8 листопада 2016 р. через канцелярію надійшли письмові заперечення проти позову, в яких відповідач просила відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для зменшення розміру аліментів є необґрунтованими та позивачем не надано доказів неспроможності сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Просила суд врахувати принципи розумності та справедливості, інтереси дитини, яка має право на утримання батьками, яке достатнє для її фізичного та духовного розвитку. Також у письмових запереченнях відповідач просила справу розглянути у її відсутність.
За таких обставин, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів в порядку статті 224 ЦПК України.
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі до 26 березня 2002 р., що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-ЖС № 099221, виданого Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 107 (арк. справи 7).
Від спільного життя сторони мають неповнолітню дитину сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії І-ЖС № 044237, видане відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського району м. Запоріжжя 18 вересня 1999 р, актовий запис № 455 арк. справи 9).
Дитина проживає разом з відповідачем, знаходиться на її утриманні. Дана обставина сторонами не оспорюється.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 1 квітня 2002 р. з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі ? частки з усіх видів заробітку, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 січня 2002 р. і до досягнення дитиною повноліття.

16 травня 2002 р. на виконання зазначеного рішення було видано виконавчий лист про примусове стягнення аліментів з позивача на користь відповідача (арк. справи 5 6).

26 жовтня 2013 р. позивач ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЖС № 135207, виданого Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції 26 жовтня 2013 р., актовий запис 236 (арк. справи 8).

Від спільного життя позивач ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_4 мають двох неповнолітніх дітей:

доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження (повторне) серії І-ЖС № 265275 видане Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції 2 вересня 2014 р., актовий запис № 157 арк. справи 10);

доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження серії І-ЖС № 175845 видане Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 23 червня 2011 р., актовий запис № 257 арк. справи 11).

Як випливає з ультразвукового дослідження вагітної від 22 липня 2016 р. ОСОБА_8 станом на день проведення дослідження знаходилась на 20 21 тижні вагітності. Приблизний час настання пологів 2 грудня 2016 р. (арк. справи 12).

На підставі наказу № 2 від 13 жовтня 2016 р. позивач був прийнятий на постійну роботу в якості тракториста-машиніста на товариство з обмеженою відповідальністю «Фарт-Інформ», з місячним окладом у розмірі 1 700,00 гривень (арк. справи 34). Вказане також підтверджується й трудовою книжкою позивача серії АТ-IV № 7073591 (арк. справи 35).

Заробітна плата позивача за повністю відпрацьований місяць становить 1 700,00 гривень, що випливає з довідки, наданої за місцем роботи (арк. справи 33).

Дружина позивача ОСОБА_2 проходила лікування у клінічному санаторії «Великий луг» ПрАТ «Приазовкурорт» з 7 жовтня 2016 р. по 30 жовтня 2016 р., що підтверджується санаторною книжкою (арк. справи 36).

При цьому, на час ухвалення рішення судом (1 квітня 2002 р.) про стягнення аліментів позивач ОСОБА_9 офіційно працевлаштований не був та мав мінливий дохід, а з 13 жовтня 2016 р. позивач працює та отримує заробітну плату щомісяця, що підтверджується матеріалами справи. Тобто відбулись зміни майнового стану позивача, зокрема, він почав отримувати стабільний дохід, що відповідно до ст. 183 СК України є підставою для визначення розміру аліментів у частині від заробітку (доходу).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 р., яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 р. та набула чинності для України 27 вересня 1991 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України.

Частина 1 ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Ураховуючи зміст ст.ст. 181, 183, 184, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із батьків та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, до спірних правовідносин підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, які регулюють обов'язок батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини»).

Це підтверджується правовою позицією Верховного Суду України висловленій у постанові від 5 лютого 2014 р. у справі № 6-143цс13., ухвала ВССУ від 2 квітня 2014 р. 6-10175цс14)

З урахуванням встановлених конкретних обставин справи, положень закону, ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХП від 27 лютого 1991 р. та набула чинності для України 27 вересня 1991 р. та приймаючи до уваги, що після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів в розмірі ? частки усіх доходів щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання неповнолітньої доньки, у позивача змінилось матеріальне становище у зв'язку із працевлаштуванням і він має регулярний заробіток, має двох неповнолітніх доньок від нинішнього шлюбу, має на утриманні вагітну дружину.

Таким чином, у позивача виникло право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зменшення в частці до заробітку, що в даному випадку не порушує права та інтереси дитини.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов переконання про наявність підстав для зменшення розміру аліментів, оскільки дійсно, змінився матеріальний та сімейний стан позивача, а саме отримуючи стабільний дохід його матеріальний стан змінився, що також свідчить про неможливість надавати ним допомогу у розмірі 425,00 гривень (1/4 від прибутку у розмірі 1 700,00 гривень), з урахуванням перебування на утриманні позивача інших дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та вагітної (станом на день предявлення позову) дружини ОСОБА_4

Посилання відповідача на те, що при зміні встановленого судом розміру аліментів погіршиться майновий стан дитини є необґрунтованими, оскільки щомісячні аліментні платежі у частці від доходів платника аліментів є нестабільною складовою, залежать від зміни його заробітку, а при стабільному доході розмір аліментів буде незмінним.

При цьому, як зазначено в п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 р. № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили.

Таким чином, суд вважає доведеним факт, що у позивача змінився матеріальний стан, що дає підстави для зменшення розміру аліментів, а тому заявлені вимоги про зміну розміру аліментів шляхом їх зменшення з 1/4 частини до 1/8 частини із всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Окрім того, згідно з п. 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються лише позивачі у справах про стягнення аліментів.

В той час як предметом позову ОСОБА_1 є зміна розміру аліментів, отже позивач не звільнений від сплати аліментів і сплатив при поданні позову судовий збір у розмірі 551,20 гривень, відтак відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20 гривень.

На підстави викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 57 61, 88, 208, 209, 212 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Зменшити розмір аліментів, стягнутих за рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 1 квітня 2002 р. з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6 на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1/4 частини до 1/8 частини із всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили й до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН НОМЕР_1, витрати по сплаті судового збору у розмірі 551 (пятсот пятдесят один) грн. 20 коп.

Копію заочного рішення не пізніше трьох днів з дня виготовлення його повного тексту надіслати на адресу відповідача рекомендованим листом із повідомленням.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Вступну та резолютивну частини заочного рішення виготовлено у нарадчій кімнаті 15 грудня 2016 р.

Повний текст заочного рішення виготовлений 20 грудня 2016 р.

Суддя І.П. Соболєва