Справа № 428/7370/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2016 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді - Бароніна Д.Б.,

за участю секретаря - Бондаренко І.С.,

позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якому просив про наступне, а саме:

- стягнути з ОСОБА_2 на його користь заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 810,00 грн.;

- стягнути з ОСОБА_2 на його користь заподіяну моральну шкоду в розмірі 1488000,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що в січні 2007 року він проходив стаціонарне лікування в Сєвєродонецькій міській лікарні. Для отримання призначеного лікування, він звернувся до манипуляційного кабінету, де чергувала ОСОБА_3, відповідач по справі, щоб зробила йому внутріщньом'язову ін'єкцію (укол) препаратом «Клопиксол-Депо». Для цього позивач надав відповідачу свій запечатаний шприц, в комплекті до якого йшла голка з муфтою зеленого кольору, та ліг на кушетку. Однак, після того, як відповідач зробила ін'єкцію, позивач побачив, що вона не використала наданий ним стерильний шприц, а в супереч всім медичним інструкціям та правилам гігієни, використала шприц невідомого походження, де голка була з муфтою синього кольору. Незабаром після цієї ін'єкції позивач виявив, що інфікований невиліковною формою вірусу herpes simplex І та II типу (lg 6-8, 66). Таким чином, його здоров'ю було завдано непоправної шкоди. Загальні витрати на лікування з 2007 року вже склали 810,00 грн. Крім цього, неправомірними діями відповідача позивачу було завдано моральної шкоди, що проявляється у стражданнях внаслідок ушкодження здоров'я (п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України), адже ураження невиліковною хворобою відразу ж викликало негативної зміни в укладі повсякденного життя, він постійно має проходити курси лікування та приймати ліки на дому, дотримуватися спеціальної дієти та уникати близького фізичного контакту з рідними та близькими, щоб не уразити їх цією інфекцією. В додаток, він перебуває у постійному стресі, адже в разі припинення лікування або зниження імунітету, цей вірус може проявитися у більш тяжких симптомах і навіть становити пряму небезпеку для життя. При цьому, поведінка відповідача вбачається позивачу обурливою: вона ніяким чином не збирається надавати компенсацій на придбання ліків і навіть не справлялася про його життя та здоров'я, хоча як працівник медичної галузі має достеменно усвідомлювати небезпеку цієї інфекції, протиправність своєї поведінки та тяжкість її наслідків.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав, які викладені у позові, просив позов задовольнити у повному обсязі.

В судове засідання відповідач не з'явилася, проте надала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно із копією листа № 891 Комунальної установи «Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня» Управління охорони здоров'я Сєвєродонецької міської ради від 08.07.2016 року, 05 січня 2016 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, дійсно звертався до лікаря-дерматолога шкіро-венерологічного відділення консультативно-діагностичного поліклінічного відділення № 1 Комунальної установи «Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня» Бобровник Т.М. Діагноз: herpes simplex І та II типу (lg 6-8, 66). Отримав наступне лікування: валовер № 20 (по 0,5); циклоферон 2,0 № 10 за схемою; неовітон 1-2 рази на місяць; ліпстер мазь на ніч.

Вирішуючи питання про задоволення чи відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної та моральної шкоди, суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо.

Зокрема, ч. 1 ст. 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно із ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Із змісту статей 22, 23, 1168, 1195 ЦК України, а також Постанови Пленуму Верхового Суду України від 31 березня 1995 року № 4 вбачається, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) та майнової шкоди підлягають: наявність такої шкоди, наявність причинного зв'язку між шкодою і діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Протиправність діяння відповідача, винність відповідача у завданні шкоди, а також наявність причинного зв'язку між шкодою, завданою позивачу, та діями відповідача, на думку суду позивачем не доведені, оскільки позивачем не було надано жодних доказів на підтвердження вищевказаних обставин.

Судом під час судового засідання було вичерпно роз'яснено позивачу його права та обов'язки, проте позивач як до початку розгляду справи по суті, так і після дослідження доказів, жодних клопотань не заявив та доказів не надав.

Таким чином, судом встановлено повну необґрунтованість позову, у зв'язку із чим у задоволенні відповідних позовних вимог належить відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що позивача згідно із Законом звільнено від сплати судового збору, в той час як у задоволенні позову відмовлено і відповідач не надала до суду доказів пояснення нею будь-яких судових витрат. Отже, судові витрати, які підлягають розподілу, у цій справі відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 294 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Сєвєродонецький міський суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 13 вересня 2016 року.

Суддя Д. Б. Баронін