Справа №451/927/16-ц
Провадження № 2/451/393/16
РІШЕННЯ

іменем України

22 серпня 2016 року

Радехівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Юрченка В.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Радехів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Павлівської сільської ради Радехівського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно,-

встановив:

12 серпня 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Павлівської сільської ради Радехівського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно.

В позовній заяві зазначає, що 3 липня 2015 року помер її батько, ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-СГ №392439, яке видане Павлівською сільською радою Радехівського району Львівської області 4.07.2015 року. За життя спадкодавцем було здійснено розпорядження своїм майном на її користь, а саме складено заповіт, який було посвідчено 2.07.2015 року, Павлівською сільською радою Радехівського району Львівської області та зареєстровано за №48, згідно якого все належне йому майно, батько заповів позивачу. До спадкового майна, що залишилось після смерті спадкодавця входить земельна ділянка площею 1,7838 га, яка складається із чотирьох земельних ділянок площею 0,9894 га, площею 0,4370 га, площею 0,1393 га, та площею 0,2181 га, які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташовані на території Павлівською сільської ради Радехівського району Львівської області, і які належали спадкодавцю, ОСОБА_3, згідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії IV-ЛВ №009210 виданого 10.08.2000 року Радехівською райдержадміністрацією Львівської області і зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №9862. Фактично прийнявши спадщину та маючи намір оформити свої права на спадкове майно, вона звернулася до Радехівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак державним нотаріусом їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у звязку з відсутністю оригіналу належного правовстановлюючого документа, а саме державного акту на право власності на земельну ділянку. Державний акт на право приватної власності на землю видавався виключно громадянам, власникам земельної ділянки, підписувався і реєструвався у відповідній раді за місцем знаходження земельної ділянки, однак зареєструвати на померлу людину державний акт не можливо, як і не можливо видати державний акт не його власнику. У зв»язку прийняттям Закону України «Про Державний земельний кадастр», відповідно до якого державні акти відмінені, тобто з 1.01.2013 року унеможливлюється видача їх дублікатів. Відсутність у неї оригіналів правовстановлюючих документів, унеможливлює реалізацію майнових прав, як спадкоємця, у позасудовому порядку. Просила постановити рішення, яким визнати за нею- Шпак ОСОБА_4, право власності на земельну ділянку, площею 1,7838 га, яка складається із чотирьох земельних ділянок площею 0,9894 га, площею 0,4370 га, площею 0,1393 га. та площею 0,2181 га, які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташовані на території Павлівською сільської ради Радехівського району Львівської області, в порядку спадкування, після смерті ОСОБА_3, який помер 3.07.2015 року.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, як вони викладені у позові, просив постановити рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з»явився, подав суду письмову заяву про те, що Павлівська сільська рада Радехівського району Львівської області не заперечує щодо позовних вимог та просить розглядати справу без їх участі (а.с.19).

Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористався представник відповідача.

Згідно ч. 4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, врахувавши заяву представника відповідача про визнання позову, яка не суперечать вимогам закону, дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ч. 2 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до положень ст.11 та ст.60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд встановив, що ОСОБА_3 помер 3 липня 2015 року в с.Павлів Радехівського району Львівської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-СГ №392439 від 4.07.2015 року (а.с.10).

Після його смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром площею 1,7838 га, яка розташована на території Павлівської сільської ради Радехівського району, Львівської області (а.с.7).

Відповідно до ст.ст.1233,1234,1248,1253 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю; заповіт складається у письмовій формі, має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими особами, визначеними у ст. ст. 1248,1253 ЦК України.

Згідно ст.202 ЦК України 2003 року, заповіт є односторонньою угодою (одностороннім правочином).

Статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними міститься розяснення про те, що відповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину (п. 2), та що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом (п. 7).

За змістом заповіту ОСОБА_3 на випадок своєї смерті заповів ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 1,7838 га, яка виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташована на території Павлівською сільської ради Радехівського району Львівської області, що належала спадкодавцю, ОСОБА_3, згідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, серії IV-ЛВ №009210 від 10.08.2000 року, виданого Радехівською райдержадміністрацією Львівської області і зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №9862 (а.с.17 зворот).

Довідкою виконкому Паівлфвської сільської ради від 28.10.2005 року підтверджено те, що він імені померлого ОСОБА_3 посвідчувався заповіт 2.07.2015 року за реєстровим №48, який не змінювався і не скасовувався (а.с.9).

Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.10,212 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними.

У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Відповідно до «Інструкції №325 про заповнення бланків державних актів на право власності на земельні ділянки» затвердженої Держкомземом, наказом від 22.06.2009 року новий Державний акт видається тільки на ім»я власника (спадкодавця) взамін зіпсованого, втраченого. Зареєструвати на померлу особу Державний акт не можливо, як і не можливо, видати дублікат акта на ім»я померлого.

Відповідно до ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент смерті.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що оригінал Державного акту, серії І-ЛВ №009210 від 10.08.2000 року на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва відсутній, а видати його дублікат на ім»я власника (спадкодавця) та зареєструвати на померлу особу неможливо, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а відтак підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.3,10,11,60, 209, 212, 215, 218 ЦПК України, суд -

вирішив:

позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку, площею 1,7838 га, яка складається із чотирьох земельних ділянок, площею 0,9894 га, площею 0,4370 га, площею 0,1393 га, площею 0,2181 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Павлівської сільської ради Радехівського району Львівської області, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3, який помер 3 липня 2015 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Львівської області через Радехівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

ГоловуючийОСОБА_5