АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 664/250/16-ц Головуючий в суді 1 інстанції: Савчак С.П.
Номер провадження: 22-ц/791/1994/16 Доповідач: Склярська І.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Склярської І.В.,

суддів: Вейтас І.В.,

Цуканової І.В.,

секретар: Сікора О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 01 серпня 2016 року у справі за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зміну розміру аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, в якому просила змінити розмір аліментів з твердої грошової суми 250 грн, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які стягуються на її користь на підставі рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 29.07.2007 року на стягнення ? частки з усіх видів заробітку відповідача щомісяця, починаючи стягнення аліментів з дня пред'явлення позову до суду і до повноліття сина.

В обґрунтування вимог посилалася на зміну вартості життя, недостатності розміру аліментів в сумі 250 грн. для забезпечення потреб дитини, а також тієї обставини, що відповідач займається підприємницькою діяльністю та має дохід більший, ніж раніше.

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою, в якій просив визначити місце проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Цюрупинськ Херсонської області, з ним за адресою: АДРЕСА_2, та стягнути з ОСОБА_3 аліменти на його користь для утримання ОСОБА_5 у розмірах встановлених рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 09.08.2007 року.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що проживання дитини з батьком відповідає інтересам дитини, оскільки: ОСОБА_3 має іншу сім'ю та дитину, в якій син позивача та відповідача опинився у конфліктній ситуації, у квартирі батька для дитини обладнана кімната, створені всі умови для виховання, заборгованості по аліментах не має, утримує та має можливість утримувати дитину, дитина прихильна до батька.

Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 01 серпня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 за первісним позовом задоволено частково- змінено розмір стягуваних аліментів з твердої грошової суми у розмірі 250,00 грн., але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на утримання сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліментів у розмірі ? частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісяця, починаючи з 08 лютого 2016 року і по 31 липня 2016 року.

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 за зустрічним позовом задоволено у повному обсязі.

Визначено місце проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком - ОСОБА_4.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 459,30 грн., щомісяця починаючи з 01 серпня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 551,20 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 551,20 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 551,20 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким її позовні вимоги за первісним позовом задовольнити в повному обсязі, в задоволенні зустрічних вимог відмовити, оскільки вважає, що рішення суду ґрунтується на припущеннях, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу не надходили.

Заслухавши доповідача, і осіб, які зявилися у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про визначення місця проживання дитини з ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що у родині ОСОБА_3 існує сталий конфлікт між дитиною та вітчимом. Вказаний конфлікт вже призвів до того що дитина була вимушена покинути місце свого постійного проживання з матір'ю. В сім'ї ОСОБА_3 дитина не зростає в атмосфері любові, миру, гідності і взаємоповаги. Дитина зазнала жорстокого поводження, оскільки до неї фактично було застосовано покарання за невиконання вимог дорослого члена сім'ї, мати не врегулювала цей конфлікт.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що від шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_6, укладеного 13.09.2003 року та розірваного 17.05.2007 року народився ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.42, о.с.).

Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 09.08.2007 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, в твердій грошовій сумі 250 грн, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.50)

Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області від 05.06.2007 року визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 з його матір'ю ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.47-48).За наявності турботливості батьків, які дбають про дитину та мають можливість забезпечити належні умови для проживання, судом апеляційної інстанції був врахований принцип 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, за яким малолітня дитина не повинна бути розлучена з матір'ю, крім тих випадків, коли мають місце виняткові обставини.

Нормами ч.1 ст.3, ст.9 Конвенції про права дитини, частинами 2,3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України визначено, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суди мають враховувати передусім інтереси дитини.

Відповідно до ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї.

Згідно з ч. 2 ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав.

Разом із тим відповідно до ч. ч. 4, 5, 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Частиною 1 ст. 9 Конституції України установлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У ст. 6 Європейської Конвенції про здійснення прав дітей закріплено обов'язок судового органу здійснювати все можливе для забезпечення права дитини приділити належну увагу думкам висловленим дитиною. Так, якщо внутрішнім законодавством дитина визнається такою, що має достатній рівень розуміння, судовий орган: упевнюється в тому, що дитина отримала всю відповідну інформацію; у відповідних випадках консультує особисто дитину (у разі необхідності - приватно) сам або через інших осіб чи інші органи в зрозумілий дитині спосіб, якщо це явно не суперечить найвищим інтересам дитини; надає можливість дитині висловлювати її думки; приділяє належну увагу думкам, висловленим дитиною.

Врахування думки дитини щодо її життя передбачає ст. 12 Конвенції з прав дитини, в якій записано, що Конвенція зобов'язує держави-учасниці забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються її, і цим поглядам має приділятись належна увага, згідно з віком дитини та зрілістю.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з роз'ясненнями, які викладено у п. п. 24,18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю", суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. При вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Судом першої інстанції при розгляді справи враховані вищевказані положення норм матеріального права та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, встановлені фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме: встановлено дійсне ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків; з'ясована думка дитини про особисту прихильність до кожного з батьків, яка виявилася у прояві бажання жити з батьком.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 24.05.2016 року дитина у присутності матері надала уповноваженому органу особисті пояснення щодо бажання жити з батьком ( а.с.156). Як перевірено в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, ці пояснення дитина писала у присутності матері та за відсутності батька, а тому доводи ОСОБА_3 про примушення дитини на висловлення бажання дитини жити з батьком є недоведеними. Послідовність бажання дитини жити з батьком виявилася і в висловленні ним такої ж думки в судовому засіданні суду першої інстанції.

Перевіряючи доводи ОСОБА_3 про те, що незадовільна поведінка дитини пов'язана з тим, що батько дитини настроює її супроти сім'ї, судовою колегією з'ясовано, що з приводу врівноваги психолого-ємоційного стану дитини в сім'ї , ОСОБА_3 до спеціалістів не зверталася, а тому доводи, що така поведінка дитини пов'язана з налаштуванням дитини батьком не є доведеними.

Згідно із ч. 3 ст. 171 СК суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (за винятком справ про усиновлення). Однак це не звільняє суд від необхідності з'ясувати думку дитини.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції обґрунтовано прийнята до уваги думка дитини щодо бажання жити з батьком

Також з матеріалів справи вбачається, що відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 28 січня 2016 року в родині існує конфлікт між ОСОБА_5 та вітчимом, що спричиняло самовільне залишення дитиною постійного місця проживання (а.с. 66 (о.с.)). Згідно з актом обстеження умов проживання ОСОБА_4 в його помешканні створені необхідні умови, окреме спальне місце, письмовий стіл, комп'ютер, спортивний куток, література та іграшки відповідно віку дитини, куточок з музичними інструментами.

Судом першої інстанції враховані характеризуючи данні на дитину (а.с.152,155), позитивні характеристики на ОСОБА_4 та ОСОБА_3, яка працювала як суб'єкт підприємницької діяльності.

Виконавчий комітет Корабельної районної у м. Херсоні ради, як орган опіки та піклування надав висновок в якому вважає доцільним та в інтересах дитини визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, з батьком, гр. ОСОБА_4 (а.с.116).

Суд першої інстанції, приймаючи рішення, правильно зауважив та роз'яснив ОСОБА_3, що вона, як мати, не розлучається з сином, батьківських прав та можливості приймати участь у вихованні сина, спілкуванні з ним не позбавлена.

Суд першої інстанції ухвалою від 25.07.2016 року не прийняв відмову ОСОБА_4 від позовних вимог про стягнення аліментів на утримання його сина (а.с.138) та при вирішенні питання стягнення аліментів керувався нормами матеріального права.

На підставі викладеного, доводи апеляційної скарги про те, що судове рішення ухвалено на припущеннях, з порушенням принципу 6 Декларації прав дитини, та без врахування судом матеріального забезпечення сім'ї матері та батька, колегія суддів до уваги не приймає оскільки вони не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норма матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні, у зв'язку з чим рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 01 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.В. Склярська

Судді: І.В. Вейтас

І.В. Цуканова