Справа №2/359/2160/2016

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 вересня 2016 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Саган В.М.,

при секретарі Степаненко А.О.

розглянувши у відкритому засіданні в м. Борисполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Бориспільського району, Київської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом,-

встановив:

09.08.2016 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, яким просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на домоволодіння №3 по вул.Леніна в селі Любарці Бориспільського району Київської області, що належало ОСОБА_3, який помер 20.07.2015 року.

В обґрунтування вказаних вимог зазначила, що 20.07.2015 року помер ОСОБА_3 Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді домоволодіння №3 по вул.Леніна в селі Любарці Бориспільського району Київської області.За життя померлим було складено заповіт, відповідно до якого все своє майно, що буде належати йому на час смерті, він заповів їй. Після смерті ОСОБА_3, вона звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння нотаріус їй відмовив, посилаючись на те, що воно не було зареєстровано у вставленому законом порядку та відсутній відповідний правовстановлюючий документ. Проте, факт наявності та володіння даного домоволодіння підтверджується відповідним технічним паспортом, витягом з господарської книги, довідками сільської ради. З огляду на те, що іншої можливості оформити домоволодіння немає позивач і звернулась до суду з вказаним позовом.

В судове засідання позивач не зявився, проте від неї надійшла заява, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, справу розглянути без її участі.

Від відповідача ОСОБА_2 сільської ради Бориспільського району, також надійшла заява за підписом т.в.о. голови ОСОБА_4, з проханням розглянути справу без участі представника сільської ради.

Суд, дослідив, проаналізував та оцінив всі зібрані по справі докази у їх сукупності виходячи з їх допустимості, та прийшов до висновку, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вставлено в судовому засіданні, 21.07.2015 року помер ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ОК № 341761 від 21.07.2015 року(а.с.6).

Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді домоволодіння №3 по вул.Леніна в селі Любарці Бориспільського району Київської області.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визнані у заповіті.

Судом встановлено, що за життя, а саме 19.11.2008 року ОСОБА_3 було складено заповіт, за яким останній зробив таке розпорядженні, що все своє майно, що буде належати йому на час смерті, він заповідає ОСОБА_1. Згідно відмітки секретаря сільської ради, вказаний заповіт на день смерті заповідача не змінено та не скасовано (а.с.7).

В установлений законом строк, позивач звернулась до Бориспільської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_3 В результаті чого нотаріусом було заведено та зареєстровано спадкову справу № 58464749, що підтверджується даними витягу (а.с.8). Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння нотаріус їй відмовив, посилаючись на те, що воно не було зареєстровано у вставленому законом порядку та відсутній відповідний правовстановлюючий документ.

З даних технічного паспорта на житловий будинок №3 по вул. Леніна, в с. Любарці, Бориспільського району, Київської області, слідує, що домоволодіння побудовано в період з 1956 по 1970 роки (а.с.12-15).

Відповідно до довідки Любарцецької сільської ради №92 від 12.02.2016 р. (а.с.11), житловий будинок №3 по вул. Леніна, в с. Любарці, Бориспільського району, Київської області належав померлому ОСОБА_3 На час будівництва житлового будинку, забудова села проводилася без оформлення будівельної документації. Дані про будинок були внесенні до погосподарської книги села Любарці за № 621.

Крім того, з довідки Любарцецької сільської ради №92 від 12.02.2016 р. (а.с.10) вбачається, що ОСОБА_3 проживав та був зареєстрований у вищевказаному будинку з 1956 року по день смерті 20.07.2015 р.

У 1956 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», що був визнаний «таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року N 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради «СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних «житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Крім того, при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

В п.3.1 узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 - що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об'єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім'я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно.

Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Даний підхід закріплено також в п. 37 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», де вказано, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Таким чином, можливо прийти до висновку, що ОСОБА_3 згідно діючого на час побудови та здачі в експлуатацію володів спадковим будинком на праві власності.

У відповідності до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Однією з законних підстав набуття права власності є спадкування.

Згідно листа Міністерства юстиції України «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» від 21 лютого 2005 року №19-32/319, «у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку».

Крім того, відповідачем у справі є відповідна сільська рада, яка в силу ст.335 ЦК України наділена повноваженням ініціювати питання про передачу безхазяйного майна у комунальну власність. Заперечень проти визнання за позивачем права власності на домоволодіння сільська рада не надала. Дана обставина свідчить про те, що задоволення предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свобод чи інтересів інших осіб.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Згідно статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч.1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено способи захисту цивільного права, одним з яких є - визнання права.

Враховуючи викладені обставини, та той факт що позивач з обєктивних причин не може отримати свідоцтво про право на спадщину, її право підлягає судовому захисту, шляхом визнання за нею права власності на нерухоме майно, що належало спадкодавцю на законних підставах, тому позов необхідно задовольнити.

Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3,10,11,60,208,209,212-215,218 ЦПК України, суд,-

вирішив :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться по вул.. Леніна, буд.3, в селі Любарці, Бориспільський район, Київська область, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, який помер 20липня 2015 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Саган В.М.