Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/191/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кривохижа В. І.
УХВАЛА

Іменем України

13.01.2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

Головуючої: Кривохижі В.І.

Суддів: Бубличенко В.П. Сукач Т.О.

при секретарі Савченко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом прокурора Долинського району Кіровоградської області в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до Долинської міської ради Долинського району Кіровоградської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Долинської районної державної адміністрації Кіровоградської області, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, за апеляційною скаргою заступника прокурора Кіровоградської області на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 12 листопада 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року прокурор Долинського району Кіровоградської області в інтересах малолітнього ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Долинської міської ради Долинського району Кіровоградської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Долинської районної державної адміністрації Кіровоградської області, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно.

Зазначав, що розпорядженням Долинської районної державної адміністрації Кіровоградської області № 709-р від 26 вересня 2005 року опікуном ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, призначено ОСОБА_3

26 липня 2005 року померла ОСОБА_4, яка була матір»ю малолітнього ОСОБА_2 Відомості про батька дитини записано відповідно до ст. 135 СК України.

Згідно рішення виконавчого комітету Долинської міської ради Кіровоградської області № 204 від 15 вересня 1999 року, 15 грудня 2000 року на ім»я ОСОБА_5 було видано ордер на заселення до квартири за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_5 була бабою малолітнього ОСОБА_2, а також матір»ю ОСОБА_4

ОСОБА_5 та ОСОБА_4 були зареєстровані та проживали у вищезазначеній квартирі, починаючи з 15 грудня 2000 року.

Малолітній ОСОБА_2 проживав у спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_1, починаючи зі свого народження.

20 вересня 2008 року померла ОСОБА_5, проте квартиру у встановленому законодавством порядку за життя не приватизувала.

Посилаючись на те, що немає будь-яких осіб, які мали б право на спірну квартиру, окрім малолітнього ОСОБА_2, який є спадкоємцем за правом представлення, а також позбавлений можливості прийняти спадщину, оскільки за життя спадкодавець не встиг здійснити реєстрацію права власності на спірне житло, а нотаріусом відмовлено малолітньому ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, прокурор і просив визнати за ОСОБА_2 право власності у порядку спадкування за законом на спірну квартиру.

Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 12 листопада 2015 року у задоволенні вимог відмовлено.

Суд дійшов висновку про те, що позивачем не надано належного та допустимого доказу (відповідної заяви) з приводу звернення спадкодавця ОСОБА_5 до органу приватизації - Долинської міської ради Кіровоградської області із належно оформленою заявою про приватизацію спірної квартири для отримання права власності на це житло, а відтак можливо стверджувати про відсутність таких дій спадкодавця, що у свою чергу позбавляє її спадкоємців права вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду через порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з»ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначається, зокрема, що суд не взяв до уваги, що представник відповідача в судовому засіданні повністю визнав позов та просив його задовольнити. При цьому, у судовому засіданні достеменно не з»ясовано факт звернення особи до органу приватизації чи органу місцевого самоврядування з метою приватизації квартири. А оскільки на даний час документи в міській раді з моменту отримання ордера не збережені, а перевірка книги вхідної кореспонденції зі слів відповідача проведена лише за останні три роки, то і підстави категорично стверджувати, що ОСОБА_5 не зверталась до міської ради неможливо. Прокуратурою обрано відповідний спосіб захисту з метою збереження житла за малолітнім ОСОБА_2, який постійно проживав у спірній квартирі.

Відповідач та треті особи належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, в судове засідання не з»явилися, що відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, прокурора Кіровоградської області Топонар Н.С., яка підтримувала доводи скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті ( ст. 1218 ЦК України).

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджується, що 15 грудня 2000 року на підставі рішення виконавчого комітету Долинської міської ради Кіровоградської області № 204 від 15 вересня 1999 року було видано ордер на житлове приміщення № 3810 ОСОБА_5 із складом сім»ї 2 осіб, в тому числі на доньку ОСОБА_4, на заселення однокімнатної квартири АДРЕСА_2 Б жилою площею 15,5 кв. м (а. с. 7).

14 січня 2003 року народився ОСОБА_2, матір»ю якого записано ОСОБА_4, а відомості про батька записані відповідно до ст.135 СК України (а.с.14).

26 липня 2005 року померла ОСОБА_4, а 20 вересня 2008 року ОСОБА_5 - баба ОСОБА_2В.(а.с.12,13).

Матеріалами справи підтверджується, що у спірній квартири проживає та зареєстрований ОСОБА_2В.(а.с.10), опікуном якого призначено ОСОБА_3К.(а.с.9).

Відповідно до інформації Долинської державної нотаріальної контори № 271/01-16 від 2 вересня 2015 року спадкові справи після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не заводились (а. с. 23).

Із архівної довідки обласного комунального підприємства «Кіровоградське обласне бюро технічної інвентаризації» № 5 від 23 лютого 2015 року вбачається, що право власності на спірну квартиру не реєструвалось (а. с. 18) і сторони не заперечують, що спірна квартира не приватизована.

Згідно зі ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Статтями 1, 3, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність.

Відповідно до ч.5 п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року N 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз»яснено, що в разі непередання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві.

Відповідно до ч.2 ст.214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу.

У правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України у постанові від 11 грудня 2013 року у справі N 6-121цс13, зазначено, що право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду вказаним органом у строк, передбачений чинним законодавством.

У тому разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого ч. 3 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру.

Будь-яких переконливих і безспірних доказів з приводу звернення спадкодавця ОСОБА_5Є до органу приватизації Долинської міської ради із належно оформленою заявою про приватизацію квартири за адресою: АДРЕСА_3 для отримання права власності на це житло, на підтвердження обставин, з якими як з юридичним фактом пов»язувались матеріально-правові вимоги, суду не надано, не містять їх і матеріали справи, чого не заперечувала і представник позивача, а обставини, на які позивач посилався, не є достатніми для висновку про наявність цивільно-правових підстав для визнання права власності на спадкове майно.

Тому правильним є висновок суду щодо відсутності таких дій спадкодавця, що позбавляє її спадкоємців права вимагати визнання за ними права власності на спірну квартиру.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд першої інстанції належним чином встановив обставини справи, дав правильну оцінку наданим доказам і відповідно до ст.ст.1,3,8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст.ст.345, 1216-1218, 1220, 1222, 1268, 1273 ЦК України дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення вимог.

Тому не грунтуються на законі та є безпідставними доводи скарги, які не є істотними та не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції, вони були предметом розгляду в судовому засіданні і їм дана належна оцінка. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України суд ухвалює рішення про задоволення позову у разі визнання відповідачем позову лише за наявності для того законних підстав. Посилання у скарзі на визнання позову представником відповідача суперечить закону та висновків суду не спростовує. Крім того, право малолітнього ОСОБА_2 на проживання у спірній квартирі не порушено, а у разі його порушення може бути захищене у спосіб, передбачений законом.

Надані сторонами докази оцінені судом відповідно до вимог ст.ст.10, 60, 212 ЦПК України.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, вимоги матеріального і процесуального права при розгляді справи додержано. В межах доводів апеляційної скарги підстав для його скасування або зміни не встановлено (стаття 308 ЦПК).

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу відхилити, а рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 12 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча:

Судді: