Справа № 742/3340/16-ц Провадження № 22-ц/795/2359/2016 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Коротка А. О. Доповідач - Бечко Є. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,
за участю:ОСОБА_5,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 07 листопада 2016 року про повернення позовної заяви по справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» про визнання неправомірним та скасування рішення 46.2 до протоколу №46 з додатком 1 засідання правління ПУАТ «Фідобанк» від 26 травня 2015 року,

в с т а н о в и в:

Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 07 листопада 2016 року позовну заяву ОСОБА_5 до ПАТ «Фідобанк» про визнання неправомірним та скасування рішення 46.2 до протоколу №46 з додатком 1 засідання правління ПУАТ «Фідобанк» від 26 травня 2015 року повернуто позивачу.

Не погоджуючись з даною ухвалою ОСОБА_6 звернулася до суду з апеляційною скаргою, просила скасувати ухвалу судді та направити справу для продовження судового розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що в оскаржуваній ухвалі суд не зазначає на підставі чого він дійшов висновку, що спір між сторонами виник не з трудових правовідносин. Вказує, що якби вона не перебувала в трудових відносинах з ПУАТ «Фідобанк», то не була б віднесена відповідачем рішенням №46.2 Протоколу засідання правління ПУАТ «Фідобанк» №46 від 25 травня 2015 року до осіб, повязаних за банком. Дане рішення й було нею оскаржене, а тому відповідно до норм ч.1 ст.110 ЦПК України подала позов за своїм місцем проживання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву, суддя першої інстанції виходив з того, що справа не підсудна Прилуцькому міськрайонному суду та відповідно п.4 ч.3 ст.121 ЦПК України має бути повернута позивачу. При цьому суддя керувався положеннями ч.2 ст.109 ЦПК України, згідно якої, позови до юридичних осіб предявляються в суд за їхнім місцезнаходженням, а доводи позивача, що спір є трудовим не заслуговують на увагу.

З таким висновком судді погоджується колегія суддів апеляційного суду Чернігівської області.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом про визнання неправомірним та скасування рішення 46.2 до протоколу №46 з додатком 1 засідання правління ПУАТ «Фідобанк» від 26 травня 2015 року в частині віднесення її та її чоловіка ОСОБА_7, її сина ОСОБА_8, звідної сестри ОСОБА_9 до повязаних і асоційованих осіб з ПУАТ «Фідобанк».

Статтею 109 ЦПК України встановлено загальне правило про підсудність справ за місцезнаходженням відповідача, проте статтею 110 ЦПК України передбачені категорії справ, для яких встановлена альтернативна підсудність.

Відповідно до ч.1 ст.110 ЦПК України позови, що виникають з трудових відносин можуть предявлятися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом про скасування рішення засідання правління банку, відповідно до якого її, як вкладника банку, та її рідних було віднесено до повязаних осіб і асоційованих осіб з ПУАТ «Фідобанк».

Трудовий спір це одна з форм існування розбіжностей між субєктами трудових правовідносин. Вважається, що трудові правовідносини виникають з приводу застосування трудового законодавства або з приводу встановлення умов правці. Переважно предметом індивідуального трудового спору є застосування законодавства України про працю при виникненні, існуванні та припиненні трудових правовідносин. Оскільки основним юридичним фактом, що породжує трудові правовідносини, є трудовий договір, до предмета трудового спору віднесено і застосування законодавства при укладенні трудового договору, в тому числі законодавства, яке встановлює гарантії при прийнятті на роботу.

В даному ж випадку існує спір щодо процедури повернення депозитних банківських вкладів, а не трудовий спір.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на застосування ч.1 ст.110 ЦПК України необґрунтоване та не спростовує висновку постановленої суддею ухвали, оскільки між сторонами виник спір не з трудового спору, а з приводу оскарження рішення по процедурі повернення вкладів.

Доводи апеляційної скарги вищенаведеного не спростовують, а формальні міркування апелянта, щодо того, що суддя не вказав на підставі чого, яких саме даних, він дійшов висновку про відсутність в даному випадку трудового спору, не є підставами для скасування вірної по суті ухвали.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду винесена з дотриманням норм процесуального права і підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 07 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: