Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2255/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Єгорова С. М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Єгорової С.М.

суддів: Голованя А.М., Мурашка С.І.

із секретарем Савченко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Світловодської міської ради Кіровоградської області на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 серпня 2016 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до Світловодської міської ради Кіровоградської області про визнання протиправною бездіяльність та зобовязання вчинити певні дії,

УСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом до Світловодської міської ради та з урахуванням уточнень, викладених у заяві від 16.08.2016 року, просив визнати протиправною бездіяльність відповідача у не прийнятті протягом двотижневого строку рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність, зобовязати Світловодську міську раду прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у власність шляхом безкоштовної передачі ОСОБА_2 для будівництва індивідуального гаражу земельної ділянки, площею 30 кв.м, кадастровий номер :50:016:0078, що знаходиться по вул. Підгірна у м. Світловодськ Кіровоградської області.

Посилався на те, що 09 березня 2016 року він подав до Світловодської міської ради заяву про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 30 кв.м, в тому числі 30 кв.м - землі, які використовуються для транспорту та звязку, що знаходиться за адресою: Кіровоградська область, м. Світловодськ, вул. Підгірна, та надання її у власність шляхом безкоштовної передачі для будівництва індивідуального гаражу за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови Світловодської міської ради.

На дану земельну ділянку він має погоджений проект землеустрою, земельна ділянка зареєстрована у Державному земельному кадастрі та має кадастровий номер :50:016:0078.

Протягом двотижневого строку відповідач повинен був прийняти рішення з приводу його заяви, проте протягом вказаного строку вимоги ОСОБА_2 не розглянуті, у звязку з чим він вимушений звернутись за захистом свого права до суду.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 серпня 2016 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Світловодської міської ради у не прийнятті протягом двотижневого строку рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Зобовязано Світловодську міську раду прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у власність шляхом безкоштовної передачі ОСОБА_2 для будівництва індивідуального гаражу земельної ділянки площею 30 кв.м, кадастровий номер :50:016:0078, що знаходиться по вул. Підгірна в м. Світловодськ Кіровоградської області, у порядку, визначеному п. 9 ст. 118 Земельного Кодексу України. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі Світловодської міської ради ставиться питання про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог через порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи. Зазначається про те, що суд помилково розглянув в порядку цивільного судочинства спір, що виник між фізичною особою та суб'єктом владних повноважень з приводу належного виконання останнім своїх повноважень, і має ознаки публічно-правового спору, який підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, ОСОБА_3, який підтримав свої письмові заперечення проти доводів апеляційної скарги і просив її відхилити, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, встановлених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що 09.03.2016 року ОСОБА_2 звернувся до Світловодської міської ради із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 30 кв.м, в тому числі 30 кв.м - землі, які використовуються для транспорту та звязку, що знаходиться за адресою: Кіровоградська область, м. Світловодськ, вул. Підгірна, та надання її у власність шляхом безкоштовної передачі для будівництва індивідуального гаражу за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови Світловодської міської ради ( а.с.7).

До заяви додав витяг з державного земельного кадастру (а.с.8-9) та проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ( а.с.10-12).

До часу розгляду справи вказана заява Світловодською міською радою не роглянута, жодних рішень з питання, що викладене заявником, не прийнято.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що Світловодською міською райдою не виконується встановлений п. 9 ст. 118 ЗК України обов'язок протягом двотижневого строку прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність, тому визнав протиправною таку бездіяльність і зобов'язав вчинити дії на виконання цього зобов'язання. Крім того суд вважав, що справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Проте, погодитися з висновком суду не можна, оскільки суд дійшов їх із порушенням норм процесуального права.

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (статті 55, 124), а статтею 18 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон № 2453-VI) визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950, далі - Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону № 2453-VI).

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (стаття 15 ЦПК).

Відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) (далі - КАС), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12; далі - ГПК), Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК) або Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові від 01.03.2013 року № 3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ", при вирішенні питань, пов'язаних із компетенцією судів у спорах, що виникають із земельних відносин, судам слід ураховувати роз'яснення, викладені в пунктах 2 і 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" (із змінами і доповненнями, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2), а також Рішення Конституційного Суду України від 1 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому суди мають виходити з того, що згідно зі статтями 13 і 14 Конституції України, статтями 177, 181, 324 і главою 30 ЦК земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава і територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах із метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок. Отже, суд має з'ясувати, є спір приватноправовим або публічно-правовим; чи виник спір із відносин, урегульованих нормами цивільного права, чи пов'язані ці відносини зі здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності; чи виник спір щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень при реалізації ним управлінських функцій у сфері земельних правовідносин.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно пункту 1 частини другої статті 17 КАС компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший субєкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

До адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один із його учасників субєкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу субєкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного субєкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії субєкта владних повноважень.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульовано нормами ст. 118 ЗК України.

За змістом ч. ч. 6 - 9 ст. 118 ЗК громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення садівництва у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання з відповідними додатками до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна ОСОБА_3 Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє відповідний орган з додаванням договору на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому ст. 186-1 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Таким чином у громадянина виникає право на земельну ділянку на підставі рішення відповідного органу державної влади або місцевого самоврядування про надання її у власність, а не на підставі рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Отримання дозволу на розроблення не означає обовязкове позитивне вирішення питання про надання земельної ділянки у власність. Внаслідок прийняття такого рішення у особи не виникає право цивільне.

У спірних правовідносинах відповідач як орган місцевого самоврядування реалізує свої контрольні функції у сфері управління, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах судової палати у адміністративних справах Верховного Суду України від 19 січня 2016 року (№ 21-3690а15), від 7 червня 2016 року (№21-1341а16), від 13 липня 2016 року (№ 21-1265а16), від 11 жовтня 2016 року (№ 806/3787/13-а).

Наслідком звернення до суду за вирішенням спору, який не належить до юрисдикції такого суду є відмова у відкритті провадження у справі (п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК), а якщо провадження все ж було судом відкрито - закриття провадження у справі (п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК) або скасування рішення суду із закриттям провадження у справі (ч. 1 ст. 310 ЦПК України).

Суд першої інстанції помилково відкрив провадження у справі і розглянув спір по суті в порядку цивільного судочинтва.

Враховуючи викладене, оскаржуване рішення суду необхідно скасувати, а провадження у даній цивільній справі закрити.

Водночас, це не перешкоджає відповідачу реалізувати своє право на звернення до суду адміністративної юрисдикції.

Керуючись ст.ст. 205, 303, 304, 307, 309, 310, 313, 314, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Світловодської міської ради Кіровоградської області задовольнити частково.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 серпня 2016 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Світловодської міської ради Кіровоградської області про визнання протиправною бездіяльність та зобовязання вчинити певні дії - закрити.

Розяснити ОСОБА_2 його право на звернення до суду з зазначеним позовом в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: