Справа № 591/8032/15-ц
Провадження № 2/591/331/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2016 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого в особі судді - КЛИМЕНКО А.Я.

при секретарі - Сотник К.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Суми цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 « УКРГАЗБАНК», 3-ї особи: ОСОБА_4

про визнання поруки припиненою -

встановив:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом і свої вимоги мотивують тим, що банком в односторонньому порядку, без погодження з позичальником та поручителями, збільшено розмір процентної ставки за кредитом з 12,5% річних до 13,5% річних, у зв»язку з чим збільшився розмір відповідальності поручителів, крім того договори поруки не містять встановленого строку, після якого порука припиняється, а умова договору про дію поруки, до повного виконання позичальником зобов»язання перед банком або повного виконання поручителем взятих на себе зобов»язань, не може розглядатися як установлений строк дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, а тому просять суд визнати договори поруки припиненими.

Представники позивачів, 3-ї особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6 в судовому засіданні позов підтримали повністю, просять суд позов задоволити. Просять суд також застосувати строки позовної давності.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала повністю, вважає вимоги Позивачів безпідставними та необґрунтованими, та просить суд, в задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» про визнання поруки припиненою, відмовити.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного:

Судом при розгляді справи встановлено, що 10.10.2007 року між АБ «УКРГАЗБАНК» та громадянкою України ОСОБА_4 було укладено Кредитний договір №241-РБФ (далі Кредитний договір), згідно якого їй було надано кредит в сумі 40 200,00 доларів США, на споживчі цілі.

В забезпечення виконання зобов»язань за Кредитним договором між АБ «УКРГАЗБАНК» та ОСОБА_1 було укладено Договір іпотеки №185-ІФ від 10.10.2007 року Відповідно до умов останнього АБ «УКРГАЗБАНК» було передано в іпотеку житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Декабристів,66 та земельну ділянку, площею 0,826га, кадастровий номер №0:20:030:0005, що знаходиться за цією ж адресою, цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Також, в якості забезпечення за Кредитним договором між АБ «УКРГАЗБАНК» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №235-ПФО від 10.10.2007 року. Крім того, в якості забезпечення за Кредитним договором між АБ «УКРГАЗБАНК» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №234-ПФО від 10.10.2007 року.

Відповідно до зазначених договорів поруки поручителі зобов»язалися нести солідарну відповідальність з Позичальником, за порушення виконання зобов»язання по Кредитному договору (п. 1.2. Договорів поруки). Також згідно п. 1.3. Договорів поруки, поручитель відповідає за повернення заборгованості за кредитним договором в тому ж об»ємі, що і Позичальник - за сплату кредиту, процентів за користування кредитом, неустойки (штрафи, пені) за невиконання або неналежне виконання зобов»язань - в повному об»ємі.

Відповідно до Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 28.04.2011 року по справі №1806/2-541/11 вирішено стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь АБ «Укргазбанк» 42385,59 дол. США заборгованості за кредитом та 34746,28 грн. пені, а також 14161,50 грн. штрафу та в рахунок погашення заборгованості за кредитом звернуто стягнення на житловий будинок, що знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Декабристів, 66, та належить на праві власності ОСОБА_1, та вирішено питання щодо судових витрат.

Дане рішення суду не виконано, майно, що передано в іпотеку не реалізовано, що підтвердив в судовому засіданні представник відповідача.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов»язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1статті 628 ЦК України).

Згідно положень статті 546 ЦК України договір поруки є видом забезпечення виконання зобов»язання.

Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов»язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов»язання боржником.

Згідно із статтею 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов»язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Будучи за своєю правовою природою зобов»язанням порука припиняється на загальних підставах, передбачених главою 50 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов»язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Крім того, у статті 559 ЦК України встановлені спеціальні підстави припинення поруки.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання не пред»явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов»язання не встановлений або встановлений моментом пред»явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред»явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Виходячи із частини четвертої статті 559 ЦК України такий строк може бути передбачений в договорі або визначений в законі.

Договірний строк застосовується до всіх без винятку зобов»язань. Визначення строку дії поруки як припиняючого тягне певні юридичні наслідки, зокрема, його закінчення є підставою для припинення поруки.

Відповідно до частин першої, третьої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов»язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначено актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

На підставі частини першої статті 252, частини першої статті 253 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями, годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов»язано його початок.

Частина перша статті 530 ЦК України містить загальне правило, згідно з яким якщо у зобов»язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Водночас абзац другий частини першої статті 530 ЦК України містить норму, якою встановлено, що зобов»язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов»язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ІІК України).

Пунктами 5.1. договору поруки №235-ПФО від 10.10.2007 року та договору поруки №234-ПФО від 10.10.2007 року сторони передбачили, що договір набуває юридичної сили з моменту підписання сторонами і діє до припинення забезпеченого ним зобов»язання за кредитним договором. Пункт 1.1. зазначених договорів поруки встановлює строк користування кредитом: з 10 жовтня 2007 року по 09 жовтня 2019 року.

Відповідно до п. 7.1. договорів поруки, договори поруки є невід»ємною частиною кредитного договору. Таким чином, є недоцільним розглядати договори поруки окремо від кредитного договору. Безпосередньо в кредитному договорі чітко визначена дата повного виконання основного зобов»язання - 09 жовтня 2019 року (п. 1.1. кредитного договору та додаток №1 до кредитного договору), а отже і строк дії договорів поруки. Оскільки строк виконання основного зобов»язання за кредитним договором не настав, суд не вбачає підстав для застосування ч.4 ст. 559 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов»язання, а також у разі зміни зобов»язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується його обсяг відповідальності. При цьому обсяг зобов»язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов»язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. (Постанова Пленуму ВССУ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до п. 1.1 Кредитного договору №241-РБФ від 10.10.2007 року, банк надає Позичальнику кредит в сумі 40200,00 дол. США. Кредит надається на строк з 10.10.2007 року по 09.10.2019 року із сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 12,5% річних.

Відповідно до пункту 3.1.10. кредитного договору на залишок простроченої заборгованості за кредитом проценти нараховуються, виходячи із процентної ставки, зазначеної у п. 1.1. збільшеної на 1 процент, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості.

Таким чином, зазначена умова договору не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК, а є зміною розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику і в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується процентна ставка 13,5 % річних. Відповідно до наданих Позивачами розрахунків Відповідача, процентна ставка за користування кредитом в розмірі 13,5 % річних нараховувалася саме з моменту виникнення простроченої заборгованості.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вимоги АБ «УКРГАЗБАНК» про стягнення заборгованості, що виникла за період з 18.03.2011 року по 12.06.2015 року до ОСОБА_1, як до поручителя за зобов»язаннями ОСОБА_4 за кредитним договором №241-РБФ від 10.10.2007 року, не є предметом розгляду даної справи, а тому заява представника ОСОБА_1М від 20.10.2015 року про застосування строків позовної давності не підлягає задоволенню.

Таким чином, суд вважає за необхідне в позові відмовити повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 251-253, 256, 530, 546, 553-554, 559, 598, 629, 1056-1 ЦК України, Постановою Пленуму ВССУ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», ст.ст. 10-11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 відмовити за необґрунтованістю.

Рішення суду може бути оскаржено до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 22 лютого 2016 року.

СУДДЯ А.Я. КЛИМЕНКО