Справа № 487/4977/16-ц
Провадження № 2/487/2478/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2016 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді - Щербини С.В., при секретарі ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третьої особи служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В :

04.10.2016 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суд з позовом до ОСОБА_4, третьої особи служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матірю.

Ухвалою суду від 07.10.2016 року відкрите провадження у справі.

22.11.2016 року позивачем було до суду подано заяву про уточнення позовних вимог, уточнюючі свої вимоги позивач просила також про стягнення з відповідача ОСОБА_4 на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалою від 24.11.2016 року апеляційного суду Миколаївської області, ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 07.10.2016 року про відкриття провадження у справі скасовано та справу повернуто до того ж суду для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 05.12.2016 року відкрите провадження у даній справі.

В позові позивач зазначила, що вона разом з відповідачем проживали у фактичних шлюбних відносинах та 16.06.2014 року у них народився син ОСОБА_4. З липня 2016 року вони проживають окремо один від одного, дитина залишилась проживати разом з матірю. 16.07.2016 року відповідач, з її згоди зібрав дитину до себе, пообіцявши повернути 18.07.2016 року увечері. Але 18.07.2016 року відповідача дитину не повернув, до теперішнього часу місце проживання дитини не відомо, з цьому проводу вона зверталась до правоохоронних органів та прокуратури.

Крім того, ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом відібрання у ОСОБА_3 малолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та передачі її матері ОСОБА_2 мотивуючи свою заяву тим, що відповідач викрав дитину, з 18.07.2016 року їй не відомо місце його знаходження, дитина незаконно утримується родичами відповідача, звернення до правоохоронних органі не дали будь-яких результатів. На теперішній час існує загроза вивозу дитини до Криму, де у відповідача є родичі та відповідач збирається переїхати до Криму на постійне місце проживання та наявність у нього закордонного паспорту. При цьому, зазначила, що дитині всього 2 роки і за своїм віком вона потребує саме материнського піклування, правильного харчування, медичного нагляду, відсутність цього може призвести до ризиків погіршення стану здоровя. Тому, посилаючись на норми українського та міжнародного законодавства та незаконність дій відповідача, з метою недопущення негативних наслідків по відношенню до малолітньої дитини та у разі задоволення її вимог неможливості виконання рішення суду, просила про відібрання дитини.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного:

Відповідно до ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Частиною 3 ст. 152 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Умовами ч.2 ст.152 ЦПК України передбачено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно п.п.1,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст.151 ЦПК України), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України,заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що в провадження суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третьої особи служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матірю та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, по справі відкрите провадження.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що батько дитини ОСОБА_4, з яким позивачка перебувала у фактичних шлюбних відносинах, в 16.07.2016 року зібрав дитину та до теперішнього часу місце знаходження дитини не відомо, дитина незаконно утримується відповідачем та його родичами.

На підставі вказаного, заявник ОСОБА_2 просила суд про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом відібрання у ОСОБА_4 дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та передачі її матері.

В обґрунтування своїх заявлених вимог ОСОБА_2 зазначила, що на теперішній час існує загроза вивозу дитини відповідачем до тимчасово окупованої території Автономної Республіки Криму, де у відповідача є родичі та відповідач збирається переїхати до АРК на постійне місце проживання та наявність у нього закордонного паспорту.

Тобто, існує ймовірність незаконного вивозу дитини до тимчасово окупованої території Автономної Республіки Криму, що в подальшому, у разі задоволення позовних вимог, може зробити неможливим виконання рішення суду у даній справі.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини віл батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках передбачених п.п. 2-5 ч.1 ст. 164 СК України (ухилення від виконання своїх обовязків по вихованню дитини, жорстоке поводження з дитиною, батьки є хронічними алкоголіками або наркоманами або вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва), а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоровя та морального виховання.

Так, при виконанні державним виконавцем ухвали Заводського районного суду м. Миколаєва від 07.10.2016 року суду про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом відібрання у ОСОБА_4 малолітню дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та передачі матері ОСОБА_2, було зясовано, що відповідач ОСОБА_4 за місцем своєї реєстрації за адресою: Одеська область Саратський район с. Крива Балка вул.. Шкільна, 2 не проживає, проживав на той час в ІНФОРМАЦІЯ_2 (територія СТО), проте на час виконання ухвали дитини не знаходилась з батьком та місце знаходження малолітній дитини невідомо.

Таким чином, суд приходить до переконання, що залишення дитини у батька є небезпечним для її життя або здоровя, оскільки не відомо ні місце проживання дитини, ні умови її проживання.

При цьому, у даному випадку, суд бере до уваги і те, що дитині всього 2 роки і за своїм віком вона потребує саме материнського піклування, правильного харчування, медичного нагляду те, що дитина з дня народження проживає разом з матірю. Тому відсутність материнського піклування та не відомі умови проживання дитини, також можуть призвести до ризиків погіршення стану здоровя дитини.

Вказане, знайшло своє підтвердження і у Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, згідно якого малолітня дитина не повинна, крім випадків коли є виключні обставини, бути розлученою зі своєю матірю.

Відповідно до ст.ст. 160-162 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а у разі, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір може вирішуватись судом. У разі протиправної поведінки одного з батьків або іншої особи при визначенні місця проживання малолітньої дитини, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала.

За ст. 7 Європейської Конвенції про здійснення прав дитини від 25.01.1996 року, ратифікованою Україною та яка набрала чинності 01.04.2007 року, під час розгляду справ, що стосуються дитини, судовий орган діє швидко для уникнення будь-яких невиправданих зволікань, а швидке виконання прийнятих рішень повинно бути забезпечене відповідною процедурою. У термінових випадках судовий орган при необхідності має повноваження приймати рішення, які підлягають негайному виконанню.

Таким чином, для гарантування виконання можливого рішення суду, виходячи у інтересів дитини, з метою подолання негативних наслідків, у звязку з протиправною поведінкою батька дитини, суд вважає за необхідне вжиті заходи забезпечення позову, до вирішення справи по суті та набрання законної сили судового рішення, шляхом відібрання дитини і повернення її матері ОСОБА_2

Керуючись ст. 151-153 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову - задовольнити.

Відібрати у ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, останнє відоме місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, місце реєстрації Одеська область Саратський район с. Крива Балка вул.. Шкільна, 2) малолітню дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та передачі матері ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_6, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7).

Відповідно до ч. 9, 10 ст. 153 ЦПК України ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після її проголошення та може бути оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва в строк і порядок, встановлений ст.ст.294,296 ЦПК України.

Суддя: С.В. Щербина