АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2000/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19 Орел С. І.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоДемченка В. А.
суддівПодороги В. М., Бородійчука В. Г.
при секретаріНаконечній М. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ПАТ КБ "Надра" на заочне рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 07 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ПАТ КБ "Надра" про визнання договору поруки припиненим , -

в с т а н о в и л а :

Позивач, ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ПАТ «КБ Надра», ОСОБА_7 про визнання договору поруки припиненим.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 26.09.2006 року між ПАТ «КБ Надра» та ОСОБА_7 укладено кредитний договір № 08/2006/840к660, за яким банк надав ОСОБА_7 кредит в сумі 22500,00 доларів США з кінцевим строком користування до 26.09.2035 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язання 26.09.2006 року між ПАТ «КБ Надра» та позивачем ОСОБА_6 було укладено договір поруки. У зв'язку з невиконанням позичальником ОСОБА_7 своїх зобов'язань у 2015 році банк звернувся з позовом до боржника ОСОБА_7 та поручителя ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитною угодою.

Оскільки в договорі поруки не встановлено строку, після якого порука припиняється, що є в свою чергу порушенням ст. 252 ЦК України. Так як договір поруки укладався 26.09.2006 року, а строк не був встановлений, а тому у відповідності до ч. 4 ст. 559 ЦК України, він має тривалість один рік, а тому 26.09.2007 року закінчився договір поруки.

У зв'язку з наведеним просив визнати договір поруки від 26.09.2006 року припиненим.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 07 липня 2016 року позов ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «КБ «Надра», ОСОБА_7 про визнання договору поруки припиненим - задоволено та визнано договір поруки від 26.09.2006 року укладений між ОСОБА_6 та КБ «Надра» - припиненим.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ПАТ КБ «Надра» подано апеляційну скаргу на дане рішення, в якій апелянт просить скасувати рішення суду, так як вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, ухваливши нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони по справі, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду, в засідання не з'явились не повідомивши про причини неявки, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції до скасування із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Проте, рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що у ПАТ «КБ «Надра» закінчився строк пред'явлення вимог до позивача - поручителя в силу вимог п. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України.

Колегія суддів вважає, що судом безпідставно та необґрунтовано задоволено позов, оскільки висновки суду не ґрунтуються на вимогах закону та обставинах справи і наявних у справі доказах, а рішення суду ухвалено з невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Так, колегією суддів за матеріалами справи встановлено, що 26.09.2006 року між ПАТ «КБ Надра» та ОСОБА_7 укладено кредитний договір № 08/2006/840к660 (а. с. 6 -7).

Відповідно до кредитного договору №08/2006/840к660 від 26.09.2006 року ВАТ КБ «Надра» надало ОСОБА_7 22 500,00 доларів США на купівлю будинку у ОСОБА_8 за адресою АДРЕСА_1 з кінцевим терміном повернення кредиту до 05.11.2035 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язання 26.09.2006 року між ПАТ «КБ Надра» та ОСОБА_6 було укладено договір поруки ( а. с. 8).

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_7 своїх зобов'язань, у 2015 році банк звернувся з позовом до боржника та поручителя про стягнення заборгованості.

Відповідно до оспорюваного договору поруки Поручитель зобов'язався перед Кредитором за виконання Позичальником - ОСОБА_7 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором N9 08/2006/840к660 від 26.09.2006 року.

Відповідно до п. 5.3 договору поруки від 26.09.2006 року дія цього договору закінчується належним виконанням Позичальником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору чи виконанням Поручителем своїх зобов'язань згідно з умовами цього договору.

Таким чином, у випадку, якщо договором поруки вищеназвана дата не встановлена та не передбачена, то відповідно до законодавства факт відсутності строку поруки визначається в порядку положень Параграфу 3 глави 49 книги 5 Цивільного кодексу України.

При цьому, шестимісячний строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів обчислюється з моменту настання строку виконання основного зобов'язання в повному обсязі згідно з умовами договору кредиту (кінцевої дати погашення кредиту), або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково (пред'явлення кредитором позову до боржника про дострокове повернення кредиту).

Відповідно до п. 3.3.4 Кредитного договору № 08/2006/840к660 від 26.09.2006 року Банк надає Позичальнику кредит строком до 05.11.2035 року.

Таким чином, строк виконання основного зобов'язання встановлено до 05.11.2035 року.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 610, 611 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до умов Кредитного договору, сторони визначили як строк дії договору до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за кредитом та процентами за користування ним (пункт 8.5 Кредитного договору), кінцевий строк повернення кредиту 05 листопада 2035 року (пункт 3.3.4 Кредитного договору), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісячно, у розмірі та строки, визначені у пунктах 3.3.2, 3.3.3 Кредитного договору.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Сторони кредитного договору встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів. Таким чином, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів умовами договору визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до складу зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Проте, у зв'язку з порушенням ОСОБА_7 умов кредитного договору щодо повернення кредиту банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору використав право достроково вимагати стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором, надіславши їм письмову вимогу від 18 серпня 2015 року про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів протягом трьох календарних днів з дати одержання цієї вимоги.

Якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, позовна давність обчислюється від цієї дати. Вимога отримана позичальником та поручителем 28.08.2015 року ( а. с. 160 - 161).

Таким чином, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України) від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Тому, позов у даній справі пред'явлено в межах цього строку, а отже частина четверта статті 559 ЦК України не може бути застосована до спірних правовідносин.

Крім того, аналогічна правова позиція закріплена в постанові Верховного Суду України від 27.01.2016 р. у справі № 6-990цс15.

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при задоволенні позову про визнання договору поруки припиненим не звернув уваги на дані обставини, допустив порушення вимог матеріального та процесуального права, дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_6, а тому дане рішення суду першої інстанції підлягає до скасування.

Враховуючи встановлені обставини, матеріали справи, доводи сторін та апеляційної скарги, положення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції до скасування уз ухваленням нового про відмову в задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ПАТ КБ "Надра" про визнання договору поруки припиненим.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 307 , 309 , 313 , 314, 316 , 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ "Надра" - задовольнити.

Заочне рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 07 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ПАТ КБ "Надра" про визнання договору поруки припиненим - скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ПАТ КБ "Надра" про визнання договору поруки припиненим відмовити.

Рішення набирає законної сили негайно з моменту проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :