Справа № 464/1468/16 Головуючий у 1 інстанції: Дулебко Н.І.
Провадження № 22-ц/783/6446/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно страхова компанія» на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 01 вересня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства „Українська охоронно - страхова компанія про стягнення додаткової суми страхового відшкодування на проведення відновлювального ремонту у розмірі 5729,23 грн., збитків, пов'язаних з витратами на проведенням незалежної експертної оцінки, у розмірі 900 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 3 000 грн. та судовий збір у розмірі 551,21 грн., а всього 10180,44 грн.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково, стягнуто з Приватного акціонерного товариства „Українська охоронно - страхова компанія на користь ОСОБА_2 додаткову суму страхового відшкодування на проведення відновлювального ремонту у розмірі 5729, 23 грн., витрати, пов'язані з проведенням експертного дослідження, у розмірі 900 грн., судовий збір у розмірі 551, 21 грн., а всього 7180, 44 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення в апеляційному порядку оскаржило ПАТ «Українська охоронно страхова компанія»,вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що експертне дослідження № С-00411 від 15.07.2016 року про вартість відновлюваного ремонту з урахуванням зносу колісного транспортного засобу «Mazda 6» д.р.н. ВС1061ВЕ, яке суд першої інстанції помилково взяв до уваги при ухваленні оскаржуваного рішення, є необгрунтованим, та таким що недостовірно відображає суму завданого збитку на дату ДТП (31.05.2014 року), оскільки експертне дослідження було проведено з порушенням вимог закону без повідомлення страховика про його проведення та за відсутності представника страхової компанії, доказів повідомлення відповідача про дату такого огляду суду не надано, звіт № С-00411 був складений без складання акту огляду транспортного засобу та проведений через два роки після настання події, внаслідок чого неможливо встановити в яких умовах зберігався автомобіль та чи не було завдано йому додаткових ушкоджень. Ціни зазначені в експертному дослідженні розраховувались виключно враховуючи курс валют без врахування реальних цін вартості деталей та без надання виписок і калькуляції цін на деталі, а тому, розмір матеріального збитку у дослідженні від 15.07.2016 року завищений, ніж сума у експертному досліджені, яке було проведено на замовлення відповідача майже одразу після настання ДТП і є об»єктивним відображенням завданого збитку на момент настання події. Також, розмір майнових збитків було визначено експертом на момент складання висновку 15.07.2016 року, тоді як страховий випадок стався 31.05.2014 року і різниця у часі складає проміжок майже в два роки за який ціни на роботи та запчастини змінились, і позивачем не було надано суду доказів фактичного понесення ним витрат на здійснення ремонтно відновлювальних робіт, зокрема актів виконаних робіт, сплачених рахунків тощо. Крім цього, апелянт вважає, що провадження у даній цивільній справі підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України у зв»язку з тим, що набрало законної сили рішення суду у справі № 464/11540/14-ц, яким задоволено позов ОСОБА_2, стягнуто з ПАТ «Українська охоронно страхова компанія» 27792,61 грн., а саме 24666,11 грн. страхового відшкодування, 1726,50 грн. пені, нарахованої за прострочення виплати, а також 1400,00 грн. витрат, понесених у зв»язку з відновленням порушеного права та 277,93 грн. судового збору, а всього 28070,54 грн., тобто, спір вирішено з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Стосовно стягнення судовим рішенням витрат на проведення оцінки вартості майнової шкоди у розмірі 900,00 грн., апелянт зазначає, що проведення такої здійснювалось за ініціативи позивача, страхова компанія не була повідомлена про проведення такого експертного дослідження, а відтак відсутні підстави для відшкодування ПАТ «Українська охоронно страхова компанія» повної чи часткової вартості проведення оцінки матеріальної шкоди. З вищенаведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та відшкодувати витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За загальними положеннями ЦПК України обов»язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 4 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Стаття 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, це шкода, пов'язана серед іншого з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Статтею 29 цього Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до роз»яснень п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», у разі якщо на час виконання рішення суду про відшкодування шкоди, виправлення пошкодження за одержані за рішенням суду кошти зросли ціни на майно або роботи, на придбання чи проведення яких було присуджено відшкодування, потерпілий із цих підстав може заявити додаткові вимоги до особи, відповідальної за шкоду, якщо не було його вини в тому, що виконання проводилося вже після зростання цін і тарифів.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 19.02.2015 року, яке набрало законної сили 16.03.2015 року, з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на користь ОСОБА_2 стягнуто 27792.61 грн. на відшкодування шкоди, з яких: 24666.11 грн. страхового відшкодування, 1726.50 грн. пені, нарахованої за прострочення виплати, а також 1400.00 грн. витрат, понесених у звязку з відновленням порушеного права, вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 19.02.2015 року встановлено, що 31.05.2014 о 17.00 год. на вул. Зелена Вулецька в м. Львові сталося зіткнення між автомобілем НОМЕР_1, яким керував позивач ОСОБА_2 (власник транспортного засобу), та автомобілем НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3 Вказана дорожньо-транспортна пригода сталась з вини водія ОСОБА_3, що підтверджується постановою Франківського районного суду м. Львова від 24.06.2011, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

Крім цього, рішенням встановлено, що у відповідності до звіту №716/14 про оцінку вартості майнової шкоди, завданої власнику транспортного засобу марки «Мазда 6», д.н.з. НОМЕР_3, вартість такої шкоди станом на 17.06.2014 складає 28 396.13 грн. Згідно з страховим актом №15104 за страховим випадком згідно з полісом №АІ/2618736 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 27.05.2014, складеним головним фахівцем АТ «УОСК», сума страхового відшкодування за вирахуванням франшизи та ПДВ складає 24666.11 грн.

На підставі ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Випискою по картці/рахунку ОСОБА_2 від 27.05.2015 року підтверджується, що сума, стягнута рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 19.02.2015 року з ПрАТ « Українсько охоронно- страхова компанія» на користь ОСОБА_2, була виплачена лише 21.05.2015 року. Тобто, рішення суду ПрАТ « Українсько охоронно- страхова компанія» було виконане лише 21.05.2015 року.

Відповідно до висновку експертного дослідження про вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу колісного транспортного засобу №С-00411 від 15.07.2016, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу КТЗ автомобіля НОМЕР_4, без ПДВ станом на 21.05.2015 становить 30395 грн. 34 коп.

Збільшення вартості відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП автомобіля позивача підтверджується висновком експертного дослідження про вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу колісного транспортного засобу №С-00411 від 15.07.2016 та ремонтними калькуляціями.

Доводи апелянта про те, що висновок експертного дослідження про вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу колісного транспортного засобу №С-00411 від 15.07.2016 року, є необґрунтованим та таким, що недостовірно відображає суму завданого збитку на дату ДТП, є голослівними, апелянтом, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не надано доказів на підтвердження зазначених доводів апеляційної скарги. Вказуючи в апеляційній скарзі на те, що ціни зазначені в експертному дослідженні, розраховувались виключно враховуючи курс валют без врахування реальних цін вартості деталей та без надання виписок і калькуляції цін на деталі, а тому, розмір матеріального збитку у дослідженні від 15.07.2016 року завищений, порівняно з розміром матеріального збитку, зазначеним у експертному досліджені, яке було проведено на замовлення відповідача майже одразу після настання ДТП і є об»єктивним відображенням завданого збитку на момент настання події, спростовується долученими до матеріалів справи ремонтними калькуляціями з визначенням вартості ремонтних робіт та ціни на запасні частини станом на 26.08.2014 року та станом на 12.05.2015 року, у яких перелік ремонтних робіт та перелік запчастин, необхідних для ремонту пошкодженого автомобіля, не відрізняються між собою, що спростовує припущення апелянта про те, що транспортний засіб міг зазнати додаткових пошкоджень.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що позивачем не було надано доказів на підтвердження фактичного понесення ним витрат на здійснення ремонтно відновлювальних робіт, зокрема, актів виконаних робіт, сплачених рахунків тощо, оскільки в матеріалах справи відсутні докази ремонту автомобіля, який не було відремонтовано.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, який задовольняючи позов ОСОБА_2, виходив з того, що станом на день виплати страхового відшкодування , яке було виплачене 21.05.2015 року, витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, суттєво більші за отримане страхове відшкодування у звязку зі зростанням цін на запчастини та роботи, вини позивача у несвоєчасному виконанні рішення суду, яке було виконане після зростання цін і тарифів, не встановлена, позивач отримав від страхової компанії виплату належних йому коштів на ремонт автомобіля лише 21.05.2015 року, що свідчить про наявність підстав для стягнення з відповідача різниці між вартістю відновлювального ремонту з урахуванням зносу станом на 21.05.2015, що становить 30 395 грн. 34 коп., та виплаченої суми страхового відшкодування у розмірі 24 666 грн. 11 коп., а відтак додаткова сума страхового відшкодування на проведення відновлювального ремонту складає 5729 грн. 23 коп.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем за проведення експертного дослідження №С-00411 для визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу колісного транспортного засобу сплачено 900 грн., що підтверджуються квитанцією до прибуткового касового ордеру від 24.052016 року, а тому вірно задоволено вимоги про стягнення таких з відповідача на користь позивача. Крім цього, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати, повязані зі сплатою судового збору у розмірі 551 грн. 21 коп.

Не заслуговують на увагу покликання апелянта на те, що провадження у даній цивільній справі з врахуванням положень п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК України підлягає закриттю, оскільки предмет і підстави спору між сторонами, є різними, так як у даній справі предметом спору є стягнення з ПрАТ «Українська охоронно страхова компанія» різниці між вартістю відновлювального ремонту з урахуванням зносу станом на момент виконання рішення суду 21.05.2015 року та виплаченим страховим відшкодуванням, розрахованим станом на 17.06.2014 року, а підставою є зростання цін на майно та роботи на час виконання рішення Сихівського районного суду м.Львова від 19.02.2015 року.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

А відтак, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів, зазначених апелянтом в поданій ним апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно з"ясував обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно страхова компанія» - відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 01 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуюча: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

ОСОБА_4