Справа № 647/2448/16-ц
№ провадження 2/647/944/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2016 року Бериславський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого - судді: Корсаненкової О.О.

за участю секретаря: Бондаренко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Бериславі Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Козацької селищної ради Бериславського району Херсонської області про визнання права власності в порядку спадкування, суд

встановив:

У листопаді 2016 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її батько ОСОБА_2, після смерті якого залишилося спадкове майно, до складу якого, крім іншого, входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 Вказане майно належало померлому на підставі договору купівлі-продажу незавершеного будівництвом житлового будинку. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса, але отримала відмову через те, що хоча за технічним паспортом житловий будинок завершений будівництвом, відсутній акт прийомки до експлуатації закінченого будівництвом житлового будинку. В зв'язку з чим, позивач просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1

Позивач в судове засідання не з'явилася, заявою від 19.12.2016 року просила розглянути справу за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, заявою від 13.12.2016 року просив розглянути справу за його відсутності.

Відповідно до ст.169 ЦПК України суд вважає за можливо розглянути справу за відсутності сторін, належних чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом Бериславської державної нотаріальної контори від 13.05.1964 року, зареєстрованого за №648, власником незакінченого будівництвом житлового будинку, готовністю на 76,8 %, за адресою АДРЕСА_2 є ОСОБА_2, який був зобов'язаний добудувати цей будинок до 17.04.1966 року, згідно довідки Козацької селищної ради від 12.05.1964 року № 931 та дозволу на виконання робіт від 17.04.1963 року (а.с.17-18).

Відповідно до заповіту, посвідченого та зареєстрованого секретарем виконавчого комітету Козацької селищної ради Бериславського району Херсонської області за №10 від 11.01.1996 року, ОСОБА_2 заповів все належне йому майно, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося, і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті і на що за законом він буде мати право ОСОБА_1 (а.с.8).

З паспорту громадянина України вбачається, що ОСОБА_1 з 05.12.1985 року зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 (а.с.6-7).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3, про що складено відповідний актовий запис № 08 (а.с.8).

Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 від 05.07.2016 року, житловий будинок був побудований у 1964 році, господарські споруди були побудовані з 1964 року по 1989 рік (а.с.10-14).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.11.2016 року, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_2 є його дочка ОСОБА_1. Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається із земельної ділянки площею 0,1001 га, яку передано для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою АДРЕСА_1, яка належала спадкодавцю на підставі акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого Козацькою селищною радою 11.01.2006 року на підставі рішення від 25.03.2005 року № 217 (а.с.19).

З листа приватного нотаріуса вбачається, що за заявою ОСОБА_1 була заведена спадкова справа № 128/2013 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, що на час смерті проживав за адресою АДРЕСА_1 Інші заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 не надходили. У зв'язку з тим, що наданий правовстановлюючий документ посвідчує право власності померлого на незакінчений будівництвом житловий будинок, готовністю 76,8 %. І хоча за технічним паспортом житловий будинок вже завершений будівництвом, через відсутність акту прийомки до експлуатації закінченого будівництвом житлового будинку, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та рекомендовано звернутися до суду для визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування(а.с.15).

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, що передбачено статтею 1217 ЦК України.

Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 року № 6-54цс12).

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони, та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Так, вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 1 вересня 2011 року № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року»).

До 19 січня 1996 року згідно Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої 31.01.1966 року Міністерством комунального господарства УРСР і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами), не підлягали реєстрації будинки та домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але не приєднані до них.

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекція України від 30 липня 2012, № 40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів»).

Обов'язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку об'єкти нерухомості введена лише з 29.06.1998 року, тобто з набранням чинності Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, які перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 09.06.1998 року № 121.

Відповідно до ст.ст.25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України №19-32/319, від 21.02.2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника ( спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Згідно додатку 3 «Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно», рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Зважаючи на відмову нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, іншого шляху окрім звернення до суду за захистом порушеного права у позивача немає та вона правильно у розумінні ст.16 ЦК України обрала спосіб захисту порушеного права.

За таких обставин, зважаючи на те, що ОСОБА_2 відповідно до договору купівлі-продажу від 13.05.1964 року став власником незакінченого будівництвом житлового будинку, готовністю на 76,8 %, за адресою АДРЕСА_1, на підставі якого, а також довідки Козацької селищної ради від 12.05.1964 року № 931 та дозволу на виконання робіт від 17.04.1963 року був зобов'язаний та закінчив будівництво будинку з господарськими спорудами, що підтверджується технічним паспортом на вказаний будинок, тобто у відповідності до чинного на той час законодавства набув право власності на зазначене нерухоме майно, яке після його смерті перейшло у володіння ОСОБА_1, яка є спадкоємицею за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 батька ОСОБА_2 та фактично прийняла спадщину, але отримати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок не змогла через відсутність правовстановлюючого документа, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 328, 392, 1216-1218, 1297 ЦК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через Бериславський районний суд. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.О.Корсаненкова