АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі: Юрченко А.С.

за участю: представника позивача ОСОБА_2

представників відповідача Злепка К.І.

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Дочірнього підприємства «Л1ІП Україна» Акціонерного товариства «ЛПП» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

Справа №761/1205/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-796/9326/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Макаренко І.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
Позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Дочірнього підприємства «ЛПП Україна» акціонерного товариства «ЛПП», у якому просила стягнути з відповідача на свою користь 26 167 гривень 68 копійок середнього заробітку, а також 10 000 гривень у якості відшкодування завданої моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 24 червня 2015 року вона звільнена за власним бажанням, при цьому у день звільнення роботодавцем не видано їй трудову книжку. За таких обставин, позивач вважає, що з останнього підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок неможливості працевлаштуватись.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 квітня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_4 до Дочірнього підприємства «ЛПП Україна» Акціонерного товариства «ЛПП» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди - відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду представником позивача ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_4, подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, ухваленим з грубим порушенням норм процесуального права, а саме ч.2 ст.191 ЦПК України, що призвело до неповного з'ясування обставин справи.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_4, підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача ЗлепкоК.І., який діє на підставі довіреності в інтересах ДП «ЛПП Україна» АТ «ЛПП», проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_6 (відповідно до Свідоцтва про шлюбу серія НОМЕР_1 від 26 грудня 2015 року змінено прізвище на «ОСОБА_4») прийнята на посаду продавця непродовольчих товарів ДП «ЛПП Україна» AT «ЛПП» згідно Наказу № 670-к від 16 квітня 2015 року (а.с.42).

У відповідності до наказу 922-к від 29 травня 2015 року ОСОБА_6 з 29 травня 2015 року переведено на посаду касира торговельного залу магазину ДП «ЛПП Україна» AT «ЛПП» т/м «House» (а.с. 44).

10 червня 2015 року позивачем написано заяву на ім'я генерального директора відповідача з проханням звільнити її із займаної посади за власним бажанням з 24 червня 2015 року (а.с. 45).

Згідно зі ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

В день звільнення з позивачем було проведено повний розрахунок, що не заперечувалося і представником позивача у судовому засіданні.

У поданому позові ОСОБА_4 вказує, що нею не було отримано трудову книжку у день звільнення.

Згідно заяви ОСОБА_4 на ім'я генерального директора відповідача, позивач просив надіслати трудову книжку рекомендованим листом на адресу: 03035, АДРЕСА_1 (а.с. 46).

За змістом п.п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

У відповідності до п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

За умовами п. 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Як убачається із опису вкладень у цінний лист, 29 червня 2015 року на адресу позивача, а саме: 03035, АДРЕСА_2 було відправлено трудову книжку АЕ 327907 (а.с. 47).

Згідно довідки Укрпошти конверт, яким трудова книжка направлялась позивачеві, було повернуто на адресу відправника із зазначенням причини повернення: «за закінченням встановленого терміну зберігання» (а.с. 49).

При цьому, відповідачем трудову книжку було направлено повторно 28 серпня 2015 року на ту ж саму адресу, однак, кореспонденція знову повернулась за закінченням встановленого терміну зберігання (а.с. 51, 52).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що роботодавцем було вжито всіх необхідних заходів для вчасного отримання позивачем трудової книжки, при цьому, вина у причинах затримки отримання трудової книжки ОСОБА_4 у діях відповідача відсутня.

Що стосується зауважень позивача щодо невірного зазначення адреси, на яку направлялась трудова книжка, то вони не відповідають дійсності, оскільки, двічі трудова книжка була направлена за адресою, зазначеною у заяві ОСОБА_4, а саме: АДРЕСА_1. Помилкове зазначення поштового індексу «03110» при повторному направленні трудової книжки не свідчить про зазначення невірної адреси в цілому, крім того, обидва рази конверти повернулися за закінченням встановленого терміну зберігання, а не з причини невірного зазначення адреси.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги посилання позивача на невжиття відповідачем всіх заходів для належного виконання обов'язку вручення трудової книжки, зокрема не повідомлено про направлення засобами телефонного зв'язку, з огляду на те, що законодавством такого обв'язку роботодавця при відправлення трудової книжки поштою не передбачено.

Крім того, стороною позивача не надано до суду доказів повідомлення ДП «ЛПП Україна» АТ «ЛПП» контактних даних ОСОБА_4, а саме номеру телефонного зв'язку.

Разом з тим, законодавство не встановлює обов'язок роботодавця відправляти трудову книжку доти, доки така не буде отримана. При цьому, слід врахувати, що трудова книжка направлялась двічі.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_4- відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: