АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 640/8926/16-ц Головуючий 1 інстанції Золотарьова Л.І.
Провадження № 22ц/790/7380/16 Доповідач: Коваленко І.П.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Коваленко І.П

суддів Овсяннікової А.І., Бездітко В.М.

при секретарі Калюжній Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ВТБ Банк» в особі Харківської філії ВАТ «ВТБ Банк» про визнання договору поруки припиненим,-

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «ВТБ Банк» в особі Харківської філії ВАТ «ВТБ Банк» про визнання договору поруки припиненим.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 22 травня 2008 року між ПП «СВ» та ПАТ «ВТБ Банк» було укладено Генеральну угоду №178 та договір про відкриття мультивалютної кредитної лінії. Разом з тим, між ним та ПАТ «ВТБ Банк» на забезпечення виконання кредитного зобовязання укладено договір поруки. Вважає, що договір поруки у даних правовідносинах є припиненим, оскільки 16 листопада 2009 року та 03 грудня 2009 року Банком на адресу поручителя направлялися вимоги про повернення суми кредиту, тоді як позичальником починаючи з серпня 2008 року систематично не виконувалося зобовязання по поверненню кредитних коштів; крім того, рішенням суду від 18 лютого 2011 року за вказаним кредитним договором та договором поруки стягнута сума заборгованості.

В звязку з цим просив суд визнати договір поруки №178-П/З від 22 травня 2008 року, укладений між ним, ВАТ «ВТБ Банк» та ПП «СВ» припиненим, судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі на підставі п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на незаконність, необґрунтованість рішення, ухваленого з порушенням вимог матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам по справі; вказує, що суд взагалі не дав оцінці позовним вимогам, не врахував, що позовна заява подана та обґрунтована саме положеннями п.1 ч.2 ст.16 ЦК України.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що способом судового захисту у спірних правовідносинах є не вимога про припинення договору поруки, а вимога про визнання поруки припиненою, оскільки порука припиняється не з моменту ухвалення судом рішення про це, а з моменту настання підстав, з якими законом повязане припинення поруки.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст.16 ЦК України.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, а за п. 7 ч. 2 цієї статті - припинення правовідношення.

За положеннями ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до змісту ст. ст. 559, 598 ЦК України припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати.

Термін «порука», застосований законодавцем у ч. 1, 4 ст. 559 ЦК України, використовується в розумінні зобов'язального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки.

Звернення особи до суду з позовом про визнання поруки такою, що припинена, на підставі ст.559 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору (постанова ВСУ від 21 листопада 2012 року у справі №6-134цс12).

У разі невизнання кредитором права поручителя на припинення зобов'язання за договором поруки, передбаченого ст.559 ЦК України, таке право підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки припиненою на підставі п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, виходячи із загальних засад цивільного законодавства і судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін (статті 3,12-15,20 ЦК України, статті 3-5,11,15,31 ЦПК України).

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55,124 Конституції та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом (висновок міститься у постановах ВСУ: від 21 травня 2012 року у справі №6-18цс11, від 21 травня 2012 року у справі №6-20цс11, від 21 травня 2012 року №6-69цс11, від 21 листопада 2012 року у справі №6-134цс12, від 05 грудня 2012 року у справі №6-147цс12).

Проте, слід мати на увазі, що способом судового захисту є не вимога про припинення договору поруки, а вимога про визнання поруки припиненою, оскільки порука припиняється не з моменту ухвалення судом рішення про це, а з моменту настання підстав, з якими законом пов'язане припинення поруки.

Право поручителя підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору поруки відповідно до п.7 ч.2 ст.16 ЦК України (постанова Верховного Суду України від 21 травня 2012 року у справі №6-69цс11).

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «ВТБ Банк» саме з вимогою про припинення правовідносин за договором поруки.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст. 16 ЦК України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення в цивільній справі» відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до статті 19 Конституції України, статті 1 ЦПК та з урахуванням положення частини четвертої статті 10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.

З урахуванням вищевказаного, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав того, що позивачем для захисту свого права обрано не той спосіб захисту.

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду законне і обґрунтоване, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

На підставі наведеного та керуючись 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст..ст.308, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді