У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДьоміної О.О.,
суддів: Демяносова М.В., Маляренка А.В., Парінової І.К., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк

України» в особі Територіально відокремленого безбалансового

відділення № 10007/0292 філії - Запорізьке обласне управління

АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на

іпотечне майно, за касаційною скаргою Публічного акціонерного

товариства «Державний ощадний банк України» в особі Територіально відокремленого безбалансового відділення № 10007/0292 філії - Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 21 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року Публічнеакціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі Територіально відокремленого безбалансового відділення № 10007/0292 філії - Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») звернулося до суду з указаним позовом, в якому просилодостроково стягнути солідарно з ОСОБА_9 та ОСОБА_6 на свою користь борг за кредитним договором від 26 квітня 2010року № 2 в сумі 95 287грн 10 коп.; звернути стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, на користь Банку для погашення боргових зобов'язань ОСОБА_9 за кредитним договором, шляхом застосування процедури продажу предмету іпотеки, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку», а саме: укладення договору купівлі-продажу з будь-якою особою - покупцем з правом реєстрації нерухомості в органі реєстрації, отриманням Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також наданням Банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, з визначенням початкової ціни предмету іпотеки за іпотечним договором від 26 квітня 2010 року для його подальшого продажу за оцінкою, зазначеною суб'єктом оціночної діяльності; виселити ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_8 з квартири № 44 за вказаною адресою.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 21 січня 2015 року, позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_9 та ОСОБА_6 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором від 26 квітня 2010 року в сумі

95 287 грн 10 коп

Звернуто стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_7, на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» для погашення боргових зобов'язань ОСОБА_9 за кредитним договором від 26 квітня 2010 року № 2 в сумі 95 287 грн 10 коп., шляхом застосування процедури продажу предмету іпотеки, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку», а саме: укладення договору купівлі-продажу з будь-якою особою - покупцем з правом реєстрації нерухомості в органі реєстрації, з отриманням Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також наданням ПАТ «Державний ощадний банк України» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, з визначенням початкової ціни предмету іпотеки за іпотечним договором від 26 квітня 2010 року для його подальшого продажу за оцінкою, зазначеною суб'єктом оціночної діяльності, в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Державний ощадний банк України» просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про виселення мешканців зі спірної квартири і передати справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду в частині задоволених позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки заявником не оскаржуються, а тому відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України судові рішення в зазначених частинах не переглядаються.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «Державний ощадний банк України» в частині виселення відповідачів із спірної квартири, суд першої інстанції виходив із того, що передбачені законом підстави для виселення відсутні, оскільки позивачем не надано та матеріали справи не містять доказів отримання ОСОБА_9, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вказаної вище вимоги про добровільне звільнення житлового приміщення.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції та залишив ухвалене ним рішення без змін. Крім того, суд зазначив, що суд першої інстанції сприяв повному та всебічному з'ясуванню обставин справи.

Проте повністю погодитися із висновками суду апеляційної інстанції не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 26 квітня 2010 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (далі - ВАТ «Державний ощадний банк України»), правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_9 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 100 000 грн із терміном повернення кредитних коштів до 26 квітня 2020 року та зі сплатою 23,5 % річних.

На забезпечення належного виконання позичальником умов кредитного договору, 26 квітня 2010 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_7 укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1. Власником зазначеної квартири є ОСОБА_7, що підтверджується довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_9 умов кредитного договору, станом на 28 серпня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 95 287 грн 10 коп.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Згідно із ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Зі змісту зазначених положень норм матеріального закону вбачається, що всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги у тому разі, якщо іпотекодержатель прийняв рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. За таких обставин, якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Вимоги закону про направлення мешканцям письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення не стосуються виселення мешканців на підставі рішення суду про зверненням стягнення на предмет іпотеки з одночасним виселенням мешканців, а стосуються позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вирішуючи спір в частині виселення, суд першої інстанції зазначених положень закону не врахував та дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про виселення відповідачів у зв'язку недотриманням вимог ст. 40 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Отже, за змістом цих норм якщо в іпотеку передано жиле приміщення, яке було придбано не за рахунок отриманих кредитних коштів, підстави для виселення мешканців із зазначеного жилого приміщення без надання їм іншого постійного житла відсутні.

Вищезазначені положення норм матеріального закону судом першої інстанції враховано не було, на порушення ст. ст. 212 - 214 ЦПК України не встановлено чи було іпотечне житло придбане за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, чи повинно надаватися особам, які виселяються із жилого приміщення, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки інше постійне житло.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не звернув уваги на вищевказані вимоги законодавства, у порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України доводи апеляційної скарги ПАТ «Державний ощадний банк України» та докази, надані на її обґрунтування, належним чином не перевірив.

Таким чином, ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом апеляційної інстанції повністю не встановлені, ухвала апеляційного суду в частині залишення без змін рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 серпня 2014 року про відмову в задоволенні позову про виселення мешканців із спірної квартири не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені порушення норм процесуального права призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ч. 3 ст. 338 ЦПК України є підставою для її скасування у зазначеній частині із направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Територіально відокремленого безбалансового відділення № 10007/0292 філії - Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 21 січня 2015 року в частині залишення без змін рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 серпня 2014 року про відмову в задоволенні позову про виселення мешканців із спірної квартири скасувати.

Справу в зазначеній частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.В. Маляренко

І.К.Парінова

О.В.Ступак