Справа № 215/3482/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2016 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу

в складі:головуючого судді Квятковського Я.А.

за участю секретаря Пасько М.В.

заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території; заінтересовані особи - Тернівський районний у місті Кривому Розі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Криворізьке північне об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті; заінтересовані особи - Тернівський районний у місті відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Криворізьке північне об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області.

В обґрунтуванні заявлених вимог посилається на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, 30.11.2000 року шлюб між подружжям було розірвано, запис № 438. В період шлюбних відносин в них народилась донька ОСОБА_4

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Торез, Донецької області, про що 30.04.2016 року було видано свідоцтво про смерть, актовий запис №513, на бланку невизнаної ДНР.

У зв'язку з проведенням на території Донецької області антитерористичної операції та захопленням міста бойовиками, відділи державної реєстрації актів цивільного стану управління юстиції України не працюють, у зв'язку з чим заявниця не має можливості отримати свідоцтво про смерть колишнього чоловіка належного зразка, тому просила суд встановити факт смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Торез, Донецької області, Україна. Встановлення факту смерті їй необхідно для оформлення пенсії за втратою годувальника.

Заявниця у судове засідання з'явилась на заявлених вимогах наполягає, зазначає про наявність смерті ОСОБА_3, неможливість отримання доказів цьому факту від державних органів України, та просила заяву задовольнити.

Представники заінтересованих осіб у судове засідання не з'явилися, надали суду письмові заяви, про розгляд справи у їх відсутність.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлені вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з положеннями п. 2 ч. 1 ст. 17, ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі встановлених законом медичних документів або на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Якщо документи про смерть особи відсутні, то державна реєстрація її смерті проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 49 ЦК України, актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи. А згідно з положеннями частинами 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Таким чином, діюче законодавство України передбачає державну реєстрацію факту смерті або на підставі лікарського свідоцтва про смерть, або на підставі рішення суду. При цьому, видача лікарського свідоцтва про смерть заочно, тобто без встановлення лікарем факту смерті, забороняється.

Відповідно до ч. 1 ст. 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, який 30.11.2000 було розірвано, запис №438. (а.с. 8). Від даного шлюбу у них народилась донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_2, перебуваючи в м. Торез ОСОБА_3 помер, про що 30.04.2016 року Торезьким міським відділом запису актів цивільного стану було видано свідоцтво про смерть, актовий запис №513, на бланку невизнаної Донецької Народної Республіки (а.с. 8).

З відмови начальника Тернівського районного у м.Кривому Розі відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 05.04.2016 року за № 45/10.6-25, наданої заявнику, вбачається, що надана заявником не було надано документів згідно Правил державної реєстрації актів цивільного стану на підтвердження факту смерті (а.с.6,7).

Враховуючи викладене, єдиною підставою для державної реєстрації смерті в даних випадках є рішення суду про встановлення факту смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року за № 1085-р, місто Торез Донецької області входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обовязком держави; чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН, зокрема в Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року, сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйзні порушення або обмеження прав громадян.

Даного принципу дотримується у своїй практиці і Європейський суд з прав людини а саме у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v/ Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). Зокрема ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобовязання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v/ Turkey 10.05.2001, § 96) При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v/ Turkey 10.05.2001, § 92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «Першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, § 142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на неконтрольованій території, як доказів, оскільки розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на повагу до приватного, сімейного життя, матеріального забезпечення, тощо.

З урахування викладеного та враховуючи, що встановлення факту смерті ОСОБА_3 необхідно заявниці для реалізації права на пенсію по утраті годувальника, реєстрація органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті ОСОБА_3 неможлива і встановленням даного факту права та інтереси третіх осіб порушені не будуть, тому суд вважає можливим задовольнити дану заяву.

Керуючись ст.ст. 11, 60, 212, 256, 2571, 259, 368 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території - задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_3, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Торез Донецької області.

На підставі ч. 4 ст. 257-1 ЦПК України, рішення суду у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України підлягає негайному виконанню після його ухвалення.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Тернівський районний суд м. Кривого Рогу на протязі десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Оскарження рішення суду у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України не зупиняє його виконання.

Суддя: