АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 752/8287/16-ц Головуючий у 1 - й інстанції: Чередніченко Н.П.
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2016 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Соколової В.В.

при секретарі - Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_5 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 09 червня 2016 року про застосування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про розірвання договорів та визнання права власності, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 09 червня 2016 року вжиті заходи забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про розірвання договорів та визнання права власності.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_6.

Визначено строк пред'явлення ухвали до виконання протягом одного року.

Не погоджуючись з таклю ухвалою суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 09 червня 2016 року скасувати.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні всіх обставин справи та без належного дослідження доказів у справі. Зазначив, що посилання ОСОБА_3 на те, що ОСОБА_6 здійснюються дії, спрямовані на відчуження спірної квартири, є необґрунтованими і безпідставними, оскільки таких дій відповідач не вчиняла. Наданий на підтвердження вказаних обставин витяг з веб-сайту агентства нерухомого майна «Благовіст» не є документом та належним доказом в розумінні ст. 58 ЦПК України, а тому не міг братися до уваги судом при вирішенні заяви. Вважає, що застосовані заходи забезпечення позову не є співмірними з позовними вимогами, так як предметом позову є визнання недійсними договорів та визнання права власності на рухоме майно, що перебувало у спірній квартирі, в той час, як арешт накладено саме на нерухоме майно, яке належить відповідачу на праві власності. Суд першої інстанції не навів в оскаржуваній ухвалі жодних посилань на докази, якими обґрунтовується необхідність накладення арешту на квартиру, що свідчить про безпідставність вжиття заходів забезпечення позову.

В судове засідання відповідач ОСОБА_6 та її представник ОСОБА_5 не з»явились, про день та час слухання справи судом повідомлені у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомили, а тому, колегія суддів вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.

Представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на те, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням вимог закону, а доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в судове засідання не з'явились, про день та час слухання справи судом повідомлялися у встановленому законом порядку, а тому, колегія суддів вважає можливим розгляд справи у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що в провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про розірвання договорів та визнання права власності.

06 червня 2016 року Голосіївським районним судом м. Києва було відкрито провадження у даній справі.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 09 червня 2016 року задоволено заяву представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 про вжиття заходів забезпечення позову та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_6.

Постановляючи ухвалу про застосування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст.151-153 ЦПК України, зазначаючи, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, у випадку задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідає вимогам закону, з наступних підстав.

Так, відповідно до ч.1 та ч. 3 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що у разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову, при цьому суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до ч.6 ст.153 ЦПК України, залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Крім того, ч.3 ст.152 ЦПК України імперативно встановлює, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» №9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Накладаючи арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_6, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність забезпечення даного позову зазначеним способом, оскільки ОСОБА_3 звернувся до суду з позовними вимогами про розірвання договорів дарування від 08 лютого 1995 року, міни від 15 травня 1996 року, дарування від 05 січня 2011 року та 10 березня 2016 року, на підставі яких від нього до відповідачів у справі перейшло право власності на спірну квартиру за адресою АДРЕСА_1, а також визнання за ним права власності на особисте рухоме майно (побутова техніка, коштовні меблі), посилаючись на те, що це майно дотепер знаходиться в вищезазначеній квартирі, яка виставлена на продаж.

Обраний судом спосіб забезпечення позову колегія суддів вважає співмірним із заявленими позивачем вимогами та таким, що належним чином забезпечить виконання рішення суду, у випадку задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що ухвала суду є невмотивованою, постановлена з порушенням норм процесуального права, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ухвала Голосіївського районного суду м. Києва від 09 червня 2016 року постановлена з дотриманням вимог ст.ст. 151-153 ЦПК України.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не навів в оскаржуваній ухвалі суду жодного доказу, на підставі якого він пересвідчився в існуванні реальної загрози невиконання рішення суду, так як предметом спору між сторонами є розірвання договорів про перехід права власності на спірну квартиру та визнання права власності на наявне в ній рухоме майно, в даний час право власності на квартиру зареєстровано за відповідачем ОСОБА_6, яка, як власник, при відсутності арешту, може здійснити її відчуження на користь третіх осіб до вирішення спору по суті, а тому вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру є обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги про те, що накладеним арештом порушуються права ОСОБА_6, як власника нерухомого майна, також є безпідставними, оскільки в скарзі не зазначено, які саме права ОСОБА_6 є порушеними, вона не позбавлена можливості користування квартирою, а наміру відчужувати її, згідно змісту апеляційної скарги, відповідач не має.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала Голосіївського районного суду м. Києва від 09 червня 2016 року про забезпечення позову є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_5 відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_5.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 09 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: