Провадження № 2/225/2046/2016
Справа № 225/6206/16-ц
Головуючий у справі: ОСОБА_1
Дзержинський міський суд Донецької області
РІШЕННЯ

Іменем України

16 грудня 2016 року м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Челюбєєва Є.В.,

за участю

секретаря Бондарчук Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку квартиру в порядку спадкування та зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2016 року позивач за первісним позовом ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності на 1/2 частку квартири в порядку спадкування, що залишилась від батька ОСОБА_5, померлого 23 травня 2016 року.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є рідним сином ОСОБА_5. В травні 2016 року його батько помер. Після його смерті відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1 м. Торецька (колишня назва Дзержинськ) Донецької області. Зазначене нерухоме майно на праві власності належить матері його померлого батька ОСОБА_6, тобто його бабусі по лінії спорідненості батька. В вересні 2014 року його бабуся ОСОБА_7 померла. Після смерті бабусі, його батько в установленому законом порядку спадщину не оформив, але від спадщини не відмовлявся, а навпаки продовжував використовувати зазначене майно для своїх життєвих потреб. Єдиними спадкоємцями померлого ОСОБА_5 за законом першої черги є вони, його сини. Інших спадкоємців у померлого ОСОБА_5 за законом або за заповітом не має. В установленому законом порядку та визначені строки його мати ОСОБА_7 в його інтересах звернулася до Торецької державної нотаріальної контори з заявою про оформлення спадщини від померлого ОСОБА_5, але їй було відмовлено в оформленні спадщини із-за відсутності правовстановлюючих документів на спадкову квартиру.

Визнання права власності на 1/2 частину квартири за адресою м. Торецьк (колишня назва Дзержинськ), АДРЕСА_2, що залишилась від ОСОБА_5, померлого 23 травня 2016 року необхідно позивачу для реалізації свого набутого права на прийняття спадщини від померлого батька, а також зареєструвати своє право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна.

14 грудня 2016 року до суду звернувся відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 із зустрічною позовною заявою про визнання права власності на 1/2 частку квартири за адресою: м. Торецьк (колишня назва Дзержинськ), АДРЕСА_3 в порядку спадкування, що залишилась від батька ОСОБА_5, померлого 23 травня 2016 року.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що померлий 23.05.2016 року ОСОБА_5 є його батьком. Позивач за первісним позовом ОСОБА_2 є його рідним братом. Після смерті батька відкрилася спадщина на належне його матері ОСОБА_7 нерухоме майно, а саме на квартиру за вказаною вище адресою. Мати його батька, а саме ОСОБА_6 померла в вересні 2014 року. Після смерті бабусі його батько фактично прийняв спадщину від померлої, але в установленому законом порядку її не оформив. Від спадщини не відмовлявся. Спадкоємцями померлого батька є його сини, він і позивач за первісним позовом ОСОБА_2 За життя, а ні його бабуся, а ні його батько зазначене нерухоме майно нікому не спадкував. Отже, відповідно до діючого спадкового законодавства України частки спадкоємців є рівними. Вважає, що за ним та його братом ОСОБА_2, позивачем за первісним позовом необхідно визнати право власності в порядку спадкування на 1/2 частку кожному з них квартири за адресою: м. Торецьк (колишня назва Дзержинськ), АДРЕСА_4, що залишилась після смерті ОСОБА_5, померлого 23 травня 2016 року.

Визнання права власності необхідно йому для прийняття спадщини від батька ОСОБА_5, який помер 23.05.2016 року у виді 1/2 частки квартири за адресою м. Торецьк (колишня назва Дзержинськ), АДРЕСА_4, а також зареєструвати своє право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, його інтереси за довіреністю представляв ОСОБА_8, який також не зявився в судове засідання, надавши суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу у їх відсутності, заявлені позовні вимоги за первісним позовом підтримують повністю, наполягають на їх задоволенні, позовні вимоги за зустрічним позовом визнають повністю, проти їх задоволення не заперечують.

Відповідач за первісним позовом в судове засідання не зявився, надавши суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, заявлені позовні вимоги за первісним позовом визнає повністю, проти їх задоволення не заперечує, позовні вимоги за зустрічним позовом підтримав повністю, наполягав на їх задоволенні.

Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги за первісним позовом підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є рідними братами.

Відповідно до свідоцтв про народження (а.с. 13; 14) їх батьками є ОСОБА_9 та ОСОБА_7.

23 травня 2016 року батько сторін по справі помер. Відповідно до свідоцтва про смерть (а.с. 11) прізвище батька сторін по справі було зазначено як «Ліщинський».

Рішенням Дзержинського міського суду від 04.10.2016 року (а.с. 22) встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, визнавши його сином останньої. Одночасно був встановлений факт родинних відносин між ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_5, померлим 23.05.2016 року, визнавши їх синами померлого, що відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України є обставинами, які не потребують доказування.

03 вересня 2014 року померла ОСОБА_6 (а.с. 10), яка є матірю ОСОБА_5, тобто батька сторін по справі та відповідно їх бабусею. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме на квартиру в м. Торецьку (колишня назва Дзержинськ), АДРЕСА_5.

Відповідно до правовстановлюючих документів (а.с. 15-16; 17; 34-37) зазначена квартира на праві власності належить бабусі сторін по справі, а саме ОСОБА_7

Довідкою з КП «БТІ м. Дзержинська» № 126 від 10.06.2016 року (а.с. 18) підтверджено, що власником спадкового нерухомого майна є ОСОБА_7В, а саме бабуся сторін по справі.

Із змісту первісного позову та зустрічної позовної заяви вбачається, що після смерті ОСОБА_7, яка настала 03.09.2014, її син ОСОБА_5, батько сторін по справі, фактично прийняв спадщину від померлої матері, але в установленому законом порядку її не оформив. Батько сторін по справі від спадкового нерухомого майна не відмовлявся, а навпаки продовжував разом з сімєю проживати в зазначеній квартирі, використовував її для власних потреб, тощо. Отже, вважається, що він фактично прийняв від померлої 03.09.2014 року ОСОБА_7 спадщину у вигляді квартири.

За життя, ОСОБА_5, який є батьком сторін по справі, зазначене нерухоме майно нікому не спадкував. Єдиними спадкоємцями померлого ОСОБА_5 за законом першої черги є його сини, тобто сторони по справі.

Сторони по справі звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини від померлого 23.05.2016 року батька ОСОБА_5, але із-за відсутності правовстановлюючих документів на квартиру їм було відмовлено в оформленні спадщини. Даний факт підтверджено постановами про відмову вчинення нотаріальних дій від 29.10.2016 року (а.с. 23; 60).

Отже, після смерті ОСОБА_5 сторони по справі фактично прийняли спадщину у вигляді спадкової квартири за законом першої черги від померлого батька, не відмовлялися від неї.

Ураховуючи те, що сторонами по справі втрачена можливість отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом, їх вимоги про визнання права на спадщину підлягають судовому захисту.

Як вбачається з постанов про відмову у вчиненні нотаріальної дії до державного нотаріуса звернулася мати сторін по справі ОСОБА_7, яка діяла в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Виходячи з цього, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

В частині 1 статті 1261 ЦК України зазначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають в тому числі діти спадкодавця.

Згідно ст. ст. 1268, 1269 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Із приписів ч. 2 ст. 1268 ЦК України вбачається, що прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається.

У відповідності до норм ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкоємець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

В частині другій цієї статті зазначено, що кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі.

Отже, проаналізувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку, що відсутність у сторін по справі правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно не може бути для них перешкодою у прийняті спадщини від померлого батька, оскільки зазначене майно вони фактично прийняли від свого померлого 23.05.2016 року батька ОСОБА_5, від спадщини не відмовлялися, яке відповідно до вимог ст. 321 ЦК України є непорушним.

Таким чином, суд вважає, що сторони по справі, а саме позивач за первісним позовом ОСОБА_2 та відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті батька ОСОБА_5 у вигляді 1/2 частки квартири за адресою: м. Торецьк (колишня назва Дзержинськ), АДРЕСА_4, а тому за сторонами по справі з вищевказаних підстав необхідно визнати право власності на квартиру із розрахунку по 1/2 частці кожному з них.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги за первісним позовом та зустрічною позовною заявою повністю доведеними, тому підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,11,60,212 ЦПК України, ст.ст. 328, 392, 1216, 1218, 1261, 1268-1269, 1278 ЦК України суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 за первісним позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_2 в порядку спадкування за законом право власності на 1/2 частку квартири за адресою: м. Торецьк (колишня назва Дзержинськ), АДРЕСА_4, загальною площею 44,1 кв.м., житловою площею 27,2 кв.м., що залишилася після смерті батька ОСОБА_5, померлого 23 травня 2016 року.

Позовні вимоги ОСОБА_3 за зустрічним позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_4 в порядку спадкування за законом право власності на 1/2 частку квартири за адресою: м. Торецьк (колишня назва Дзержинськ), АДРЕСА_4, загальною площею 44,1 кв.м., житловою площею 27,2 кв.м., що залишилася після смерті батька ОСОБА_5, померлого 23 травня 2016 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Донецької області через Дзержинський міський суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: