Провадження 2/127/5047/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2016 року

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вохмінової О.С.

при секретарі Коберник О.Л.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, служби у справах дітей Вінницької міської ради про відібрання дитини, -

в с т а н о в и в :

позов мотивований тим, що з 29.10.2009 року по 16.11.2011 року ОСОБА_5 перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6.

В шлюбі народився син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірвання шлюбу залишився жити разом з ОСОБА_8, але відносини з сином позивач продовжував підтримувати, постійно допомагав матеріально та приймав участь у вихованні сина.

02.02.2016 року ОСОБА_8 померла. Після її смерті позивач продовжував піклуватися про ОСОБА_9 ще більше, усвідомлюючи, що він несе за нього відповідальність, але дідусь ОСОБА_3 та бабуся ОСОБА_4 (батьки покійної ОСОБА_6О.) забрали сина на виховання до себе і категорично проти участі позивача в його житті, заперечують проти того, щоб ОСОБА_9 проживав із рідним батьком, погрожують, що ніколи не віддадуть сина. 17.03.2016 року позивач був вимушений звернутись до правоохоронних органів щодо неправомірної поведінки відповідачів.

Він неодноразово домовлявся з відповідачами про спільну опіку над ОСОБА_9, але відповідачі постійно змінюють правила їх домовленостей, не відповідають на телефонні дзвінки, створюють конфліктні та нервові ситуації в присутності дитини, налаштовують ОСОБА_9 проти батька.

Через це ОСОБА_5 та ОСОБА_3, ОСОБА_10 не дійшли згоди щодо місця проживання дитини. На момент звернення до суду з позовом син проживав з відповідачами в однокімнатній квартирі за адресою: м. Вінниця, вул. В. Порика, 39/88. У цій квартирі крім відповідачів та сина позивача проживають також старша онука відповідачів ОСОБА_11 із нареченим ОСОБА_12 та двоюрідна онука Даша.

Позивач вважає, що він, як батько, має переважне право перед іншими особами, щоб його малолітній син проживав з ним і це буде відповідати інтересам дитини. Він має час і бажання приділяти належну увагу дитині, водити сина до школи, займатися вечорами, гуляти, піклуватися про сина. Має стабільний дохід, створив всі необхідні умови для проживання та гармонійного розвитку дитини в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Син прихильний до нього, любить його, тому проживання сина з батьком відповідатиме його інтересам. Крім того, між ОСОБА_9 та його дружиною ОСОБА_13 склались дружелюбні стосунки, вона також піклується про дитину і приділяє достатньо уваги.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_10 є дідом і бабою для ОСОБА_7, але вони пенсіонери, мають інвалідність, люди похилого віку, тому не можуть забезпечити належні умови для нормального розвитку дитини. Разом з тим, він не заперечує, щоб вони спілкувались з онуком і проводили вільний час.

Уточнивши позовні вимоги, позивач просив відповідно до ст. 163 СК України відібрати малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, що народився в м. Вінниці у ОСОБА_3, ОСОБА_4, які зареєстровані в ІНФОРМАЦІЯ_3 та зобовязати ОСОБА_3, ОСОБА_4 передати дитину - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, на виховання батькові ОСОБА_1.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав. Суду пояснив, що після розірвання шлюбу із ОСОБА_6 син проживав із матірю, однак він, як батько, завжди приймав участь у вихованні та утриманні свого сина, регулярно спілкувався з ним, брав до себе додому та в короткострокові поїздки, турбувався про сина, виховував, і мати ОСОБА_6 ніколи не заперечувала проти цього. 02.02.2016 року мати ОСОБА_14 померла і він залишився проживати із дідусем та бабусею - відповідачами ОСОБА_3, ОСОБА_4 в смт. Тиврів. Відповідачі заперечують проти того, щоб він спілкувався із сином, ховають хлопчика від нього, налаштовують проти нього, не дають спілкуватись навіть по телефону, звертались до суду із позовом про позбавлення батьківських прав. Дитина через це переживає і плаче. Він весь час шукав можливості для того, щоб побачити свою дитину, їздив до школи в смт Тиврів, щоб на перервах поспілкуватись із сином, звертався до служби у справах дітей за допомогою. Наголосив, що він рідний батько і бажає, щоб син жив з ним, оскільки може забезпечити свого сина всім необхідним, дати йому любов, турботу, виховання, освіту. Гарантує, що в житті хлопчика буде місце для бабусі та дідуся. ОСОБА_9 та його дружиною ОСОБА_13 склались дружелюбні стосунки, вона дуже добре ставиться до сина, а він, як дитина, тягнеться до неї. Просив відібрати дитину у відповідачів і зобов`язати їх передати йому дитину на виховання.

В судовому засіданні представник служби у справах дітей Вінницької міської ради ОСОБА_15 підтримала позовні вимоги ОСОБА_1, оскільки відібрання дитини у діда та баби і проживання сина з батьком буде відповідати інтересам дитини. Вважає, що батько має переважне право перед іншими особами виховання сина і відібрання дитини у інших осіб, які тримають її у себе не на підставі закону або рішення суду. Дитина залишилась без матері, але вона не є сиротою, оскільки є живий батько, який ніколи не втрачав із сином родинний зв`язок, турбувався про нього, бажає дати всю свою любов і має на це переважне право. Разом з дружиною ОСОБА_13 вони створили всі умови для проживання дитини і вона підтримує чоловіка у даному питанні. Вона любить хлопчика, готова прийняти його у свою сімю, тому виховання дитини в сімї батька буде на користь дитині. Також представник повідомила, що ситуацію в цій сім`ї служба у справах дітей вивчала протягом тривалого часу, оскільки ОСОБА_4 звертались до суду з позовом до ОСОБА_1 про позбавлення його батьківських прав щодо сина ОСОБА_16. На засіданні комісії ОСОБА_3 та ОСОБА_4 поводили себе некоректно і ставились з неповагою по відношенню до ОСОБА_1 Також був присутній ОСОБА_3, який був «налаштований» проти батька, плакав, але все одно говорив, що любить батька і хоче бути із ним. Постійні конфлікти між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, ОСОБА_4 з приводу виховання, проживання дитини, побачень, призводять до погіршення психологічного і емоційного стану дитини. Також додала, що в разі задоволення позову для дитини не буде травмою зміна місця проживання, оскільки він проживав періодично у ОСОБА_1, а до змін у молодшій школі діти швидко пристосовуються.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснила, що ОСОБА_3 син її чоловіка від другого шлюбу. Мати хлопчика померла і ОСОБА_13, як батько хоче, щоб його син жив з ним, хоче виховувати сина. Вона також потоваришувала із дитиною, вони налагодили контакт і знайшли спільну мову. ОСОБА_16 в її присутності завжди веселий, грається і вільно себе почуває в їх родині, а вони намагаються зробити все, щоб син відчував тепло і ласку. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 бажають самі виховувати онука і налаштовують його проти батька, не дозволяють дзвонити, переховують його, змінюють місце проживання. Син любить батька і хоче бути з ним.

Свідок ОСОБА_17 суду пояснив, що позивач - його сусід і вони часто збирались сім`ями з дітьми, грались, проводили вільний час. Його колишня дружина не заперечувала, щоб вони спілкувались, щоб дитина залишалась на вихідні, проте після смерті ОСОБА_18 її батьки почали чинити перешкоди у спілкуванні і переховувати ОСОБА_9. Це дуже засмучує ОСОБА_13, оскільки він любить сина, сумує і хоче бути разом з ним. Він із ОСОБА_13 їздив в смт Тиврів для того, щоб знайти хлопця, але вони зустрілись із ОСОБА_3, який проявив негативне ставлення і влаштував конфлікт при класному керівникові та директорові школи. Дружина позивача ОСОБА_19 добре ставиться до хлопчика і підтримує чоловіка в його бажанні виховувати сина.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що після смерті ОСОБА_18 її батьки чинять перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні із сином, утримують дитину у себе і через це ОСОБА_1 дуже переживає. Раніше він часто забирав сина на вихідні, вони грали у футбол, катались на санчатах, між ними були хороші, відверті відносини, як між батьком та сином.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не зявились з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи були повідомлені завчасно, позов не оспорили, заяви про відкладення розгляду справи суду не надавали.

Відповідно до ст. 169 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу без участі відповідачів.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 зареєстрували шлюб 29.10.2009 року (а.с. 8).

14 листопада 2009 року у них народився син - ОСОБА_7 (а.с. 9).

Рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 16.11.2011 року №2-1456/11 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 був розірваний (а.с. 10).

Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з матір`ю за адресою м. Вінниця, вул. В. Порика, 39/88, за цією адресою ОСОБА_7 зареєстрований (а.с. 12). Дитина відвідувала дошкільний навчальний заклад № 59 Департаменту освіти Вінницької міської ради з 01.10.2012 року до 24.03.2016 року (а.с. 13).

ОСОБА_6 померла 02 лютого 2016 року, про що 09.02.2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області складено відповідний актовий запис № 431 (а.с. 11).

В судовому засіданні було встановлено, що після смерті матері ОСОБА_7 проживає разом із дідом та бабою по лінії матері ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які зареєстровані в ІНФОРМАЦІЯ_6.

Також із пояснень позивача та показань свідків, із зібраних доказів, в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_3, ОСОБА_4 тримають дитину у себе і перешкоджають ОСОБА_1 у спілкуванні із сином ОСОБА_7

При вирішенні спору щодо відібрання дитини від інших осіб, суд застосовує відповідні норми Конституції України, Сімейного кодексу, а також міжнародного законодавства.

Відповідно до ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ч. 6 - ч. 9 ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Статтями 151, 152, 153, 154 СК України визначено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Крім того, згідно ст. ст. 11, 12, 14 Закону України «Про охорону дитинства» сімя є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків. Виховання в сімї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Згідно ст. 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам.

В ході розгляду справи по суті не були встановлені виняткові обставини, перелічені в ч. 2 ст. 161 СК України, які б перешкоджали передачі дитини батькові, а також обставини та дії з боку позивача, які б негативно впливали на фізичний та духовний розвиток дитини як на складову виховання.

Разом з тим, суд встановив, що батько ОСОБА_1 створив дитині належні умови для виховання та розвитку, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 03.06.2016 року, складеним комісією з числа працівників служби у справах дітей Вінницької міської ради та Вінницького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді.

Згідно довідок та характеристик з місця проживання та характеристики з місця роботи ОСОБА_1 зарекомендував себе позитивно, працює на посаді молодшої медичної сестри (палатної) 12 відділення КЗ «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. ОСОБА_20», проживає і зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7 із своєю сімєю (а.с. 14-16).

Сертифікатом про проходження профілактичного наркологічного огляду серії 12ЯЯФ №093891 від 15.04.2016 року (а.с. 19) та медичною довідкою про проходження обовязкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів від 18.04.2017 року (а.с. 20) підтверджено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 наркологічних або психіатричних протипоказань для оформлення опіки не має, стан його здоровя нормальний (а.с. 21).

Обставини щодо участі батька в житті дитини, виконання батьківського обов`язку ОСОБА_1 по відношенню до ОСОБА_7 вирішувались також при розгляді справи за позовом ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав.

Так, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17.06.2016 року № 127/7325/16-ц в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав відмовлено. Рішенням суду було встановлено, що підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 немає, оскільки він не ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків, піклується про сина, матеріально утримує, а вихованням дитини займається частково, оскільки позивач чинить перешкоди у цьому.

Згідно з висновком №01-00-011-71517 від 24.11.2016 року, орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає доцільним відібрання дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 у діда ОСОБА_3 та баби ОСОБА_4 і передачу його на виховання батькові ОСОБА_1 (а.с. 93-95).

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Пунктом 2 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, яка знайшла своє відображення і в Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ) визначено, що дитині повинні бути надані можливості і сприятливі умови, які б дозволили їй розвиватися розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом в умовах свободи і гідності при найвищому забезпеченні інтересів дитини.

При вирішенні спору суд приймає до уваги вищенаведені норми Закону, а також те, що батько має переважне перед іншими особами право, щоб дитина проживала з ним. Позивач турбується про долю свого сина ОСОБА_16, прагне займатись вихованням сина, піклуватися про фізичний та духовний розвиток дитини, навчання, підготовку до самостійного життя. Відповідачі тримають дитину у себе не на підставі закону або рішення суду. Враховуючи наведені обставини, інтереси дитини, суд приходить до висновку про необхідність відібрання малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, у відповідачів та зобовязання їх передати дитину на виховання батькові.

Керуючись Конституцією України, Законом України «Про охорону дитинства», ст.ст. 7, 19, 150-154, 163 Сімейного кодексу України, ст.ст. 15, 16, 29 ЦК України, ст.ст. 3, 6, 10, 11, 57-61, 88, 212-216, 218, 294 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

позов задоволити.

Відібрати малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, що народився в м. Вінниці у ОСОБА_3, ОСОБА_4, які зареєстровані в ІНФОРМАЦІЯ_3.

Зобовязати ОСОБА_3, ОСОБА_4 передати дитину ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, на виховання батькові ОСОБА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: