Ухвала

іменем україни

21 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

Колодійчука В.М., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна, нажитого під час шлюбу; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 березня 2014 року та рішення апеляційного суду

м. Києва від 18 листопада 2015 року,

встановила:

У серпні 2009 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, мотивуючи тим, що 26 червня 1991 року між нею та

ОСОБА_4 був зареєстрований шлюб, який на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 червня 2009 року було розірвано. Перебуваючи з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, в 2005 році вона звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 про поділ майна, нажитого під час шлюбу. Відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 9 листопада 2005 року про визнання мирової угоди за нею було визнано право власності, зокрема, серед іншого на 1/2 частину автомобіля Skoda Fabia, 2001 року випуску, державний номерний знак

НОМЕР_3, вартістю 30 000 грн.

Після поділу майна вони продовжували проживати спільно, вели спільне господарство та мали спільний бюджет. У вересні 2006 року за спільні кошти ними був придбаний автомобіль Mitsubishi Lancer, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, який було зареєстровано на відповідача. Також за спільні сімейні кошти 24 травня 2008 року

ОСОБА_4 придбав автомобіль Mitsubishi Outlander, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1. Крім цього, за час шлюбу був також придбаний автомобільний причеп вартістю 3 000 грн. Зазначала, що добровільний поділ вказаного майна є неможливим.

Ураховуючи наведене та уточнення до позовної заяви, просила визнати право власності на Ѕ частину майна набутого під час шлюбу, а саме автомобілів: Mitsubishi Lancer, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, Mitsubishi Outlander, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, автомобільного причепу та стягнути з ОСОБА_4 на її користь 1/2 частину вартості вказаного майна. Також просила стягнути з ОСОБА_4 на її користь матеріальний збиток за невиконання умов мирової угоди що завданий невиплатою Ѕ частини вартості автомобіля SkodaFabia з урахуванням положень ст. 325 ЦК України в сумі 64 968,19 грн.

У травні 2011 року ОСОБА_4 пред'явив зустрічний позов, у якому просив визнати його особистою власністю автомобіль Mitsubishi Outlander, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, посилаючись на те, що придбаний він був за його особисті кошти після припинення шлюбних відносин з ОСОБА_3

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 березня 2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано особистою приватною власністю ОСОБА_4 автомобіль Mitsubishi Outlander,

2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, який зареєстрований у ВРЕР-4 УДАІ у м. Києві на ім'я ОСОБА_4 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 17 лютого 2015 року вказане рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_5 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 компенсацію вартості частки у спільному майні подружжя у розмірі 61 114,73 грн. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 липня 2015 року рішення апеляційного суду

м. Києва від 17 лютого 2015 року в частині позовних вимог ОСОБА_3 про поділ автомобіля марки Mitsubishi Lancer, 2005 року випуску, відшкодування збитків у вигляді вартості 1/2 частини автомобіля Skoda Fabia скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін.

При новому розгляді рішенням апеляційного суду м. Києва від

18 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 про поділ автомобіля марки MitsubishiLancerr 1.6, 2005 року випуску скасовано, в цій частині ухвалено нове рішення, яким визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності по Ѕ частині вказаного автомобіля. У частині відмови в задоволенні позовний вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення збитків в сумі 64 968,19 грн рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 березня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 березня 2014 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 18 листопада 2015 року в частині її позовних вимог про поділ автомобіля марки Mitsubishi Lancer, 2005 року випуску, відшкодування збитків у вигляді вартості 1/2 частини автомобіля марки Skoda Fabia, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З обставин справи вбачається, що предметом даного перегляду є позовні вимоги ОСОБА_3 про поділ автомобіля марки Mitsubishi Lancerr, 2005 року випуску, та відшкодування збитків у вигляді вартості

1/2 частини автомобіля Skoda Fabia.

Вирішуючи спір в частині поділу автомобіля MitsubishiLancer,

2005 року випуску, апеляційний суд виходив із того, що спірний автомобіль набуто у період шлюбу сторін за спільні кошти подружжя, а відтак належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, частки у якому дружини та чоловіка є рівними.

Залишаючи рішення Дніпровського районного суду м. Києва від

18 березня 2014 року в частині відмови у відшкодування збитків у вигляді вартості 1/2 частини автомобіля марки Skoda Fabia, суд апеляційної інстанції виходив із відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Висновки суду відповідають вимогам закону та матеріалам справи.

Так, як убачається з умов затвердженої ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 9 листопада 2005 року мирової угоди за ОСОБА_3 визнано право власності на 1/2 частини даного автомобіля, зобов'язання ОСОБА_4 сплатити ОСОБА_3 вартість 1/2 частки автомобіля умовами мирової угоди не визначено, а відтак визначена вартість автомобіля не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

За змістом ч. 2. ст. 372 ЦК України та ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Апеляційним судом установлено, що 29 вересня 2006 року на ім'я ОСОБА_4 був зареєстрований автомобіль Mitsubishi Lancer, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2.

За умовами договору купівлі-продажу від 6 вересня 2008 року, укладеної на товарній біржі «Еверест», ОСОБА_4 продав автомобіль MitsubishiLancer, 2005 року випуску, ОСОБА_6

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17 серпня

2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від

19 жовтня 2010 року, дана угода визнана недійсною.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3, в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, просила стягнути з ОСОБА_4 грошову компенсацію Ѕ частини вартості спірного автомобіля.

Установивши, що відповідач ОСОБА_4 заперечує проти вимог ОСОБА_7 щодо виплати грошової компенсації вартості її частки, суд апеляційної інстанції розглянув спір у межах заявлених позовних вимог та вірно визнав за кожним з сторін права власності на Ѕ частину спірного автомобіля.

За таких обставин результат розгляду апеляційним судом позову по суті відповідає вимогам закону і підстав для скасування рішення суду апеляційної інстанції не вбачається.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Таким чином, під час розгляду справи судом не були порушені норми матеріального й процесуального права, а наведені в скарзі доводи висновок суду не спростовують, тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 березня

2014 року у нескасованій частині та рішення апеляційного суду м. Києва від 18 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук

Судді:
В.С. Висоцька
М.К. Гримич

В.М. Колодійчук

І.М. Фаловська