Провадження № 2/761/7576/2016
У Х В А Л А

08 вересня 2016 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Савицький О.А., вивчивши матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Мале сільськогосподарське підприємство АЗС-Нива-1» до Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тверської Інеси Володимирівни, Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зобов'язання внести зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно,

в с т а н о в и в :

07.09.2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Мале сільськогосподарське підприємство АЗС-Нива-1» звернулось до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тверської Інеси Володимирівни, Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зобов'язання внести зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Разом з тим, відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач просить визнати протиправними та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тверської Інеси Володимирівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а також зобов'язати Міністерство юстиції України внести зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Так, положеннями ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено можливість оскарження в судовому порядку нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта.

Однак, згідно ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

У відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У зв'язку з зазначеним в п. 3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» від 20 травня 2013 року № 3 надано роз'яснення, що вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, за змістом п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень. Суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій. Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

При цьому згідно роз'яснень, які містяться в п. 8 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» від 20 травня 2013 року № 3, відповідно до абзацу другого ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом ст. 9 цього Закону державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються (делегуються) функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Відповідно до ч. 2 ст. 30 цього Закону дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до суду. Суди повинні мати на увазі, що під діями також слід розуміти рішення, прийняті зазначеними суб'єктами владних повноважень з питань реєстрації. Спори, які виникають у цих відносинах, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 228 від 02.07.2014 року, Міністерство юстиції України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

При цьому, як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач просить зобов'язати Міністерство юстиції України вчинити дії, як суб'єкта владних повноважень при здійсненні ним владних управлінських функцій.

З огляду на зазначене та те, що позивач просить визнати протиправними та скасувати рішення нотаріуса, що пов'язані з делегованими нотаріусам функцій державного реєстратора прав на нерухоме майно, а вимоги до Міністерства юстиції України пред'являються позивачем як до суб'єкта владних повноважень при здійсненні ним владних управлінських функцій, вважаю, що спір, який виник між сторонами, є публічно-правовим та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, в порядку визначеному КАС України.

Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Вивчивши матеріали позовної заяви та зважаючи на вищезазначене, суддя прийшов до висновку про необхідність відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за зазначеним позовом.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 50 Закону України «Про нотаріат», ст.ст. 3, 17 КАС України, ст.ст. 15, 122, 209, 210 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мале сільськогосподарське підприємство АЗС-Нива-1» до Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тверської Інеси Володимирівни, Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зобов'язання внести зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: