Провадження № 2/127/3864/16
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2016 м. Вінниці
Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
головуючого судді: Романюк Л.Ф.,
при секретарі: Курутіній О.В.,
за участю представника позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідачів ОСОБА_2 ,
відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
представника 3-ї особи ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за участі третіх осіб на стороні відповідачів без самостійних вимог на предмет спору: Центрального відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції, Служби у справах дітей Вінницької міської ради про визнання правочину фіктивним ,-
В С Т А Н О В И В :
Позивач ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за участі третіх осіб на стороні відповідачів без самостійних вимог на предмет спору: Центрального відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції, Служби у справах дітей Вінницької міської ради про визнання правочину фіктивним, мотивуючи свої вимоги тим, що на початку 2011 року до нього звернувся його знайомий ОСОБА_7 із проханням надати йому в позику кошти в розмірі 9000 доларів США. Вказана сума із слів ОСОБА_7 йому необхідна була для розвитку власного бізнесу. Позивач погодився надати вказану суму коштів ОСОБА_7 , оскільки знав його на протязі тривалого часу. Із самого початку ОСОБА_7 завірив, що в разі, якщо він не поверне кошти, то продасть належну йому на праві власності квартиру, що розташована в АДРЕСА_1 і в повній мірі розрахується, дані слова були зафіксовані у розписці.
На даний час в Вінницькому міському суді Вінницької області перебуває цивільна справа № 127/24547/15-ц за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 та ОСОБА_3 про стягнення боргу.
Крім того, 16.04.2015 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області по цивільній справі № 127/24613/14-ц було задоволено позов ОСОБА_8 про стягнення коштів з ОСОБА_7 та ОСОБА_3 в сумі 186 000 грн., дані кошти також були отриманні Новиковими у ОСОБА_8 в борг та не були повернуті.
Після того, як рішення суду набуло законної сили, ОСОБА_8 отримав виконавчий лист, який передав на примусове виконання до Ленінського відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції. В ході проведення виконавчих дій, державним виконавцем було накладено арешт на все майно належне ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , серед майна на яке було накладено арешт була і квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Розуміючи про те, що державним виконавцем будуть вчиненні дії щодо реалізації майна належного ОСОБА_7 , ОСОБА_3 звернулась до Апеляційного суду Вінницької області із апеляційною скаргою та з заявою про поновлення строків на апеляційне оскарження. Отримавши ухвалу про поновлення строків останні звернулись до Ленінського відділу ДВС із відповідною заявою про скасування накладених арештів, державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження та скасував накладенні арешти. Після чого ОСОБА_7 переоформив належну йому квартиру на свою дочку ОСОБА_10 , дані дії були вчинені з метою подальшого ухилення від виконання взятих на себе зобов`язань, як перед ОСОБА_8 так і ОСОБА_6 .
Просив суд визнати правочин щодо відчуження квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 фіктивним та повернути майно в попередній стан.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити.
Відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судовому засіданні кожна окремо, позовні вимоги не визнали, просили суд відмовити у задоволенні позову.
Відповідач ОСОБА_7 , будучи також допитаним на попередніх судових засіданнях, позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позову.
Представник відповідачів ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав суду письмові заперечення, вказавши, що твердження позивача щодо фіктивності правочину безпідставні і нічим не підтверджуються.
В судовому засіданні представник Центрального відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції м. Вінниця Сиридюк Т.В. при вирішенні спору, покладається на розсуд суду. Зазначила, що арешт по наявному виконавчому провадженні накладався, коли вже власником даної квартири була ОСОБА_4 .
Представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради в судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність даного представника, на підставі наявних у справі матеріалів.
Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що на початку 2011 року до ОСОБА_6 звернувся його знайомий ОСОБА_7 із проханням надати йому в позику кошти в розмірі 9000 доларів США. Вказана сума із слів ОСОБА_7 йому необхідна була для розвитку власного бізнесу. Позивач погодився надати вказану суму коштів ОСОБА_7 , оскільки знав його на протязі тривалого часу. Із самого початку ОСОБА_7 завірив, що в разі, якщо він не поверне кошти, то продасть належну йому на праві власності квартиру, що розташована в АДРЕСА_1 і в повній мірі розрахується.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.01.2016 року стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 заборгованість за договором позики в розмірі 194 580 грн. (а.с.58-59).
Відповідно до договору дарування від 09.09.2014 року ОСОБА_3 , діюча від імені ОСОБА_7 , подарували ОСОБА_10 квартиру під номером АДРЕСА_2 (а.с.47-48).
Відповідно до довідки № 329 від 28.07.2015 року ОСОБА_7 , згідно Указу Президента України від 01.07.2014 року «Про часткову мобілізацію» та мобілізаційної директиви ГШ ЗСУ від 26.07.2014 року, дійсно проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України з 07.08.2014 року по 23.07.2015 рік (а.с.52).
Позивач вважає, що дані дії були вчинені ОСОБА_7 з метою подальшого ухилення від виконання взятих на себе зобов`язань.
Аналізуючи правовідносини, що є предметом судового розгляду, суд враховує наступне.
Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину (стороною) сторонами вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.
Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятись у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до ч.1 ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.
Відповідно до ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.
Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним» від 6 листопада 2009 року № 9, для визнання правочину фіктивним необхідно встановити умисл всіх сторін правочину, судам необхідно врахувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визначення правочину недійсним без застосування будь яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.
Виходячи з вищевказаних норм закону, у фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, укладаючи його, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Такий правочин завжди укладається умисно і ознака фіктивності повинна бути властива діям обох сторін правочину.
Судом встановлено, що 09.09.2014 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Білоус О.Б. був посвідчений договір дарування квартири під номером АДРЕСА_2 укладеного ОСОБА_3 яка діяла від імені ОСОБА_7 та ОСОБА_10 (а.с.47-48).
Спірна квартира до укладення договору дарування належала на праві власності ОСОБА_7 (а.с.48).
Відповідно до вимог ст. 319 ЦК власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону.
В запереченнях наданих суду ОСОБА_7 пояснював, що 06.08.2014 року під розписку отримав повістку до військомату на явку о 09:00 07.08.2014 року у військову частину НОМЕР_1 у м. Вінниці (а.с.51).
Там же у в/ч ОСОБА_7 дізнався, що всіх мобілізованих направляють в зону бойових дій АТО, саме з огляду на це ОСОБА_7 прийняв рішення подарувати квартиру належну йому своїй єдиній донці ОСОБА_11 , яка являється фактичним і юридичним власником вказаної квартири.
В свою чергу ОСОБА_7 не відмовлявся від зобов`язань перед ОСОБА_6 , що підтверджується довідкою №3500 від 17.06.2016 року Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, з якої вбачається, що з ОСОБА_7 проводяться утримання заборгованості на користь ОСОБА_6 (а.с.67).
Як убачається з матеріалів справи обдарована ОСОБА_10 дар прийняла: підписала договір, зареєструвала своє право власності, отже оспорюваний договір, безпосередньо після його підписання, повністю виконаний сторонами договору, що свідчить про реальне настання наслідків, що обумовлені ним.
Таким чином, під час розгляду справи не України встановлено наявності жодної підстави, з числа визначених ст. 203 ЦК та ст. 234 ЦК України для визначення оспорюваного правочину недійсним.
Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10, 57-60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 215,216,234, 319 ЦК України, суд, -
В И Р І Ш И В:
В позові ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за участі третіх осіб на стороні відповідачів без самостійних вимог на предмет спору: Центрального відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції, Служби у справах дітей Вінницької міської ради про визнання правочину фіктивним відмовити.
Скасувати арешт, накладений на квартиру по АДРЕСА_1 ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області 06.06.2016р.
Судові витрати віднести на рахунок позивача.
Рішення може бути оскаржено сторонами до апеляційного суду Вінницької області протягом 10 днів з дня його проголошення.
Суддя: