Єдиний унікальний номер 243/3859/16-ц Номер провадження 22-ц/775/1649/2016
Головуючий у 1-ій інстанції Носовська Л.О.
Доповідач Соломаха Л.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2016 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого-судді Соломахи Л.І.

суддів Груіцької Л.О., Осипчук О.В.

при секретарі Чуряєві В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, треті особи - Служба у справах дітей Слов'янської районної державної адміністрації Донецької області, Служба у справах дітей Слов'янської міської ради, про виселення з апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 19 липня 2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

В травні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, про виселення.

Зазначало, що 18.07.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 463М-07, згідно умов якого Банк надав ОСОБА_2 кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 60 000,00 грн. строком до 18.07.2012 року, а ОСОБА_2 зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк»та ОСОБА_4 був укладений договір іпотеки, згідно якого ОСОБА_4 передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 43,50 кв.м, житловою площею 29,40 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка належала їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу.

У зв'язку із невиконанням позичальником ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним договором щодо повернення кредиту, сплати відсотків, комісії, а також інших витрат відповідно до умов договору, рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 27.10.2010 року звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк».

Посилаючись на те, що звернення стягнення на передану в іпотеку квартиру є підставою для виселення всіх мешканців, що наявність осіб зареєстрованих у квартирі, на яку звернуто стягнення, негативно відобразиться на її ціні та буде перешкоджати її реалізації, позивач просив виселити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований та/або проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 1 - 2).

Заочним рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 19 липня 2016 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено (а.с. 61-62).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог (а.с. 66 - 67).

У судове засідання апеляційного суду представник ПАТ КБ «ПриватБанк» не з'явився. Про час та місце розгляду справи представник ПАТ КБ «ПриватБанк» Юклевський Д.С., який діє на підставі довіреності від 03 серпня 2015 року № 3264-К-О (а.с. 50), повідомлений телефонограмою, яка зареєстрована 25 серпня 2016 року в журналі телефонограм по цивільним справам Апеляційного суду Донецької області за № 4004 (а.с. 96, а.с. 98). Повістка про явку представника позивача у судове засідання 05 вересня 2016 року отримана уповноваженою особою ПАТ КБ «Приватбанк» 02 вересня 2016 року, що підтверджується повідомленням щодо пересилання поштового відправлення (а.с. 102-103).

Відповідач ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, та представники третіх осіб - Служби у справах дітей Слов'янської районної державної адміністрації Донецької області, Служби у справах дітей Слов'янської міської ради Донецької області, в судове засідання апеляційного суду також не з'явилися, причини неявки в судове засідання суду не повідомили і відповідно до частини 2 ст. 77 ЦПК України вважається, що вони не з'явилися у судове засідання без поважних причин.

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Такого висновку апеляційний суд дійшов з наступних підстав:

З матеріалів справи встановлено, що 18 липня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ «КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 463М-07, за умовами якого банк надав ОСОБА_2 кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 60 000,00 грн. строком до 18.07.2012 року (а.с. 3 - 5).

В забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором 18 липня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 був укладений договір іпотеки, який посвідчено приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Панченко А.В. Відповідно до умов цього договору ОСОБА_4 передала банку в іпотеку квартиру загальною площею 43,50 кв.м, житловою площею 29,40 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 15.10.2003 року (а.с. 6 - 8).

У зв'язку із невиконанням ОСОБА_2 своїх грошових зобов'язань за кредитним договором, рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 27 жовтня 2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № 463М-07 від 18.07.2007 року в сумі 74 599,26 грн.; в рахунок погашення основного зобов'язання ОСОБА_2 за кредитним договором № 463М-07 від 18.07.2007 року - заборгованості за кредитом у сумі 74 599,26 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, яка належить іпотекодавцю ОСОБА_4, із застосуванням процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку» (а.с. 9 - 10).

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 22.11.2012 року за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_2 та ОСОБА_4 виселено з квартири АДРЕСА_1 (а.с. 11).

На теперішній час в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований неповнолітній син позичальника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Слов'янської міської ради від 14.06.2016 року (а.с. 46).

Встановивши зазначені обставини та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про виселення, суд першої інстанції, застосував норму частини другої статті 109 ЖК Української РСР й виходив із відсутності правових підстав для виселення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без надання іншого житлового приміщення.

Зазначений висновок суду є законним та обґрунтованим.

Суд першої інстанції правильно встановив, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами ст. 40 Закону України від 05.06.2003 року № 898-IV «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК Української РСР.

Відповідно до частини 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Суд першої інстанції правильно встановив, що нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Отже, за змістом статті 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина 2 статті 109 ЖК Української РСР).

Саме така правова позиція щодо неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статті 109 Житлового кодексу Української РСР, статей 33, 36та 40 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку», викладена в постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 6 - 1892цс15, з якої і виходив суд першої інстанції. Аналогічні правові позиції викладені і в постановах Верховного Суду України від 18 березня 2015 року у справі № 6 - 39 цс 15, від 24 червня 2015 р. у справі № 6-447цс15, від 01 липня 2015 року в справі № 6-875цс15, від 21 жовтня 2015 року у справі за № 6-1484цс15, від 16.12.2015 року у справі № 6-1469цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1449цс15, від 10 лютого 2016 року у справі № 6-2830цс15, від 06 липня 2016 року у справі за № 6-3173цс15.

В постанові від 03 лютого 2016 року у справі за № 6-1449цс15 Верховний Суд України дійшов правового висновку, що при виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Виселення громадян з іпотечного майна, придбаного за рахунок кредитних коштів, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання (частина четверта статті 109 ЖК УРСР).

Зазначені правові висновки згідно зі статтею 360 7 ЦПК Україниє обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно матеріалів справи кредитний договір ОСОБА_2 уклала з позивачем 18 липня 2007 року. Згідно п. 1.4 кредитного договору кредит їй був наданий на споживчі потреби. В забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором в іпотеку була передана квартира, яка належала іпотекодавцю ОСОБА_4 на підставі договору купівлі - продажу від 15.10.2003 року та право власності на яку було зареєстровано 05.12.2003 року, тобто квартира, що була передана в іпотеку, придбана не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Установивши, що в іпотеку передано кавартиру, яка була придбана не за рахунок отриманих кредитних коштів, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для виселення ОСОБА_3 із зазначеної квартири без надання йому іншого постійного жилого приміщення.

Доводи апеляційної скарги ПАТ КБ «Приватбанк» про те, що суд першої інстанції передчасно дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки не перевірив наявність у власності відповідача ОСОБА_2 іншого житла, до якого може бути виселений її син ОСОБА_3; не зробив запит до реєстраційної служби нерухомого майна щодо наявності на праві власності ОСОБА_2 іншого постійного житла; не врахував, що мати ОСОБА_3 вже виселена з предмету іпотеки разом з речами та знята з реєстраційного обліку в цій квартирі, а тому має інше місце проживання, до якого може бути виселено також і її сина, не ґрунтуються на законі.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, вимоги щодо виселення ОСОБА_3 з наданням іншого постійного житлового приміщення позивачем не заявлялися.

Крім того, у справах позовного провадження, на відміну від справ окремого провадження, суд з метою з'ясування обставин справи не може за власною ініціативою витребовувати необхідні докази. Клопотання про витребування відомостей щодо наявності у власності відповідача ОСОБА_2 іншого житла представником ПАТ КБ «Приватбанк» ні в позовній заяві, ні в судовому засіданні не заявлялося.

Доводи апеляційної скарги про те, що ст. 109 ЖК УРСР або іншою нормою чинного законодавства не передбачено обов'язку іпотекодержателя мати житловий фонд та надавати житло особам, яких виселяють з предмету іпотеки, не спростовують висновків суду. Суд не має повноважень визначати на власний розсуд до якого іншого житлового приміщення має бути виселений мешканець квартири, що є предметом іпотеки, на який звернуто стягнення. Суд зазначає в рішенні інше житлове приміщення, яке має бути надане особі, що підлягає виселенню, виходячи з заявлених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд мав направити запит до міської ради щодо надання відомостей про наявність житлового приміщення, до якого може бути виселений відповідач, не ґрунтуються на законі.

По-перше, клопотання про витребування таких відомостей представником ПАТ КБ «Приватбанк» ні в позовній заяві, ні в судовому засіданні не заявлялося.

По-друге, як вже зазначалося вище, житлове приміщення, до якого має бути виселений відповідач, відповідно до ст. 11, ст. 119 ЦПК України має зазначатися позивачем в позовній заяві.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Не є завданням цивільного судочинства пошук шляхів вирішення проблем позивача. Надаючи кредит та укладаючи договір іпотеки, предметом якого є житло, придбане не за рахунок кредитних коштів, позивач мав бути передбачуваним щодо можливості повернення позичальником кредиту, можливості звернення стягнення на предмет іпотеки та наявності передбачених законом підстав для виселення мешканців з предмета іпотеки, в разі звернення на нього стягнення.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для скасування або зміни рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має, доводи апеляційної скарги необгрунтовані і не спростовують висновків суду, тому відповідно до частини 1 ст. 308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. 307, ст. 308, ст. 314, ст. 315 ЦПК України, Апеляційний суд Донецької області, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Заочне рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 19 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Л.І. Соломаха

Судді: Л.О. Груіцька

О.В. Осипчук