Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/208/16Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Черненко В. В.
УХВАЛА

Іменем України

13.01.2016 колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Черненко В.В.

суддів: Чорнобривець О.С., Потапенка В.І.

за участю секретаря: Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною ПСП «Лан» на рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 18.11.2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ПСП «Лан» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся у суд з позовом до ПСП «Лан» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є власником земельної ділянки площею 4,65 га, яка надана йому на підставі рішення сесії Новоархангельської селищної ради Новоархангельського району № 240 від 04.10.2001 року і яка розташована на території Новоархангельської селищної ради Новоархангельського району.

18.08.2006 року між ним та ПСП «Лан» укладено договір оренди землі терміном на 10 років.

Позивач зазначив, що договір оренди земельної ділянки при його укладанні оформлений неналежним чином та має певні неточності, не обговорені виправлення, зокрема у п. 9 Договору не вказано суму орендної плати у грошовому виразі, а також не вказано перелік продукції при натуральній оплаті за оренду землі.

Крім того позивач зазначив, що сівозміни не проводяться відповідно до норм та вимог встановлених агрономічною наукою та технологічними процесами обробки землі.

Позивач зазначив, що недбале ставлення відповідача до земельної ділянки підставою для розірвання договору оренди землі.

Крім того, позивач зазначив, що даний договір укладено 30.11.2009 року, а зареєстровано лише 14.06.2012 року, що вказує на певну невідповідність та неясність у тому, що розрив між датою підписання та датою реєстрації терміном майже три роки і викликає сумнів у волевиявленні сторін.

В ході розгляду справи позивач подав до суду заяву про зміну предмета позову та просив суд визнати недійсним договір оренди землі від 18.06.2006 року, укладений між ОСОБА_2 та ПСП «Лан» та зареєстрований у Новоархангельському відділі КРФЦДЗК 18.10.2006 року № 204; зобовязати відповідача негайно передати позивачу земельну ділянку площею 4,65 га., що розташована на території Новоархангельської селищної ради у стані придатному для цільового використання.

Рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 18.11.2015 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в звязку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_2 має у приватній власності земельну ділянку площею 4,65 га, яка розташована на території Новоархангельської селищної ради, що підтверджено Державним актом на право приватної власності на землю ІІ-КР № 037186.

Суд першої інстанції зазначив, що 18 серпня 2006 року від його імені був укладений договір оренди земельної ділянки № 211 з ПСП «Лан» строком на 10 років. Цей договір зареєстровано у Новоархангельському відділі КРФЦДЗК 18 жовтня 2006 року за № 204.

Суд першої інстанції зазначив, що статтями 14, 18, 20 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди укладається у письмовій формі і набуває чинності після його державної реєстрації, яка проводиться у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст.16 Закону укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Зазначена норма відповідає принципу свободи договору, передбаченому у ст. 6 та ст. 627 ЦК України. Крім того, вказані норми кореспондуються із ч. 3 ст. 203 ЦК України, що визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, а саме волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Суд першої інстанції зазначив, що за змістом статей 18, 20 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності.

Суд першої інстанції зазначив, що частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Суд першої інстанції зазначив, що сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоді встановленої форми.

Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні спірних договорів, набуваються після відповідної державної реєстрації.

Відповідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1, 3, 5-6 ст. 203 цього Кодексу.

Суд першої інстанції зазначив, що згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Суд першої інстанції зазначив, що у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз'яснено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України саме на момент вчинення правочину.

Суд першої інстанції зазначив, що згідно з висновком експерта № 1899 від 16.10.2015 року підпис від імені ОСОБА_2 в договорі оренди земельної ділянки від 18 серпня 2006 року, укладеного між ОСОБА_2 та ПСП «Лан» в особі голови ПСП ОСОБА_3, зареєстрованому у Новоархангельському відділі КРФЦДЗК 18 жовтня 2006 року за № 204, підпис на акті про передачу та прийом земельної ділянки в натурі від 18.10.2006 року (Додаток 1), підпис на акті визначення меж земельної ділянки в натурі від 18.10.2006 року (Додаток2) виконані не самим ОСОБА_2, а іншою особою.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідачем не надано доказів, які б спростовували висновок експертизи.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що оспорюваний договір позивач не підписував, повноваження на це іншій особі не надавав, а том відсутність волевиявлення власника є підставою для визнання договору недійсним (ст.ст.203,21 ЦПК України).

Суд першої інстанції зазначив, що посилання представника відповідача на те, що отримання позивачем орендної плати свідчить про наявність договірних відносин, не може бути прийнято судом до уваги, оскільки вчинення стороною дії (одержання орендної плати) без отримання нею пропозиції укласти договір не може підтверджувати її згоду на укладення цього договору (ст.ст.641,642 ЦК України).

В апеляційній скарзі зазначається, що судом першої інстанції при винесені рішення були порушені норми матеріального та процесуального права.

Колегія суддів перевірила зазначені доводи і дійшла висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.. ст.. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з чим погодилась і колегія суддів, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка площею 4,65 га, яка розташована на території Новоархангельської селищної ради, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю ІІ-КР № 037186.

18 серпня 2006 року від імені ОСОБА_2 був укладений договір оренди земельної ділянки № 211 з ПСП «Лан» строком на 10 років. Цей договір зареєстровано у Новоархангельському відділі КРФЦДЗК 18 жовтня 2006 року за № 204.

Згідно з висновком експерта № 1899 від 16.10.2015 року підпис від імені ОСОБА_2 в договорі оренди земельної ділянки від 18 серпня 2006 року, укладеного між ОСОБА_2 та ПСП «Лан» в особі голови ПСП ОСОБА_3, зареєстрованому у Новоархангельському відділі КРФЦДЗК 18 жовтня 2006 року за № 204, підпис на акті про передачу та прийом земельної ділянки в натурі від 18.10.2006 року (Додаток 1), підпис на акті визначення меж земельної ділянки в натурі від 18.10.2006 року (Додаток2) виконані не самим ОСОБА_2, а іншою особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За змістом ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов.

Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідки (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-127цс13).

З матеріалів справи вбачається, що договір оренди земельної ділянки № 211 укладений між ОСОБА_2 та ПСП «Лан» строком на 10 років та зареєстрований у Новоархангельському відділі КРФЦДЗК 18 жовтня 2006 року за № 204, позивачем по справі не підписувався, що підтверджується висновком експерта № 1899 від 16.10.2015 року.

Доводи на спростування зазначеного доказу відповідачем по справі не надано.

Колегія суддів, приймаючи до уваги встановлені обставини, дійшла висновку, що суд першої інстанції розглянув справу в межах доводів позовної заяви та наданих сторонами доказів.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки не підтверджуються належними доказами, суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ПСП «Лан» - відхилити.

Рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 18.11.2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: