Справа № 589/771/16-ц
Провадження № 2/589/348/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 р.

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Прачук О. В.,

з участю секретаря судового засідання Антошко Т. А.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шостка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до малого приватного підприємства «Максим»

- про зобовязання видати наказ про звільнення, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який неодноразово уточнював, та мотивував тим, що в грудні 2013 року він був прийнятий на роботу до МПП «Максим» муляром. За період його роботи у підприємства перед ним накопилась заборгованість з заробітної плати в сумі 5000 грн, однак на неодноразові прохання виплатити заборгованість та відпускні директор підприємства посилався на відсутність коштів. В звязку з цим, позивач був змушений звернутись до правоохоронних органів з заявою про притягнення власника підприємства до кримінальної відповідальності. Також в звязку з невиплатою заробітної плати позивач подав заяву про звільнення за власним бажанням, однак відповідач розрахунок з ним не провів та трудову книжку не видав. З 01 листопада 2014 року позивач припинив роботу на підприємстві. 01 липня 2015 року позивач поштою відправив відповідачу заяву по звільнення за власним бажанням в звязку з невиконанням підприємством умов трудового договору по оплаті праці. Але відповідач листом від 16.07.2015 року повідомив про необхідність відпрацювання ним двох тижнів, інакше його звільнять за прогул. Однак позивача і досі не звільнено, розрахунок з ним не проведено, трудову книжку не повернуто. Вказаним діями відповідач порушує його права, за відсутності трудової книжки позивач не може працевлаштуватись на іншу роботу або стати на облік в службі зайнятості, не може підтвердити свій трудовий стаж, крім того, такими діями відповідача йому спричинена моральна шкода: порушено його уклад життя, він змушений відстоювати свої права.

Посилаючись на вказане, позивач просив суд зобовязати відповідача видати наказ про його звільнення за власним бажанням у звязку з невиконанням відповідачем вимог законодавства про працю та умов трудового договору на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, внести відомості про звільнення до його трудової книжки у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю з зазначенням часу звільнення, а саме: з 01.07.2015 року, та видати позивачу належно оформлену трудову книжку. А також стягнути з відповідача на його користь заборгованість із заробітної плати у сумі 4 123 грн, компенсацію за невикористану відпустку в сумі 514,50 грн, вихідну допомогу в розмірі тримісячного середнього заробітку у сумі 2 241,75 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку з 01.11.2014 року по 30.06.2016 року у сумі -13 426 грн, та моральну шкоду в сумі 5 000 грн.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, прохали задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Крім того, позивач зазначив, що через деякий час після працевлаштування на МПП «Максим» йому перестали виплачувати заробітну плату, він звертався до директора ОСОБА_3 з проханням виплатити заборгованість, пояснюючи, крім того, що його (позивача) син мобілізований до АТО необхідні були кошти на його спорядження, але ОСОБА_3 зазначав, що грошей не має, треба терпіти, а в АТО солдатам гроші і так платять. Він написав заяву про звільнення за власним бажанням в звязку з невиконанням роботодавцем умов трудового договору з 31.10.2014 року, віддав у бухгалтерію і з 01 листопада 2014 року припинив виходити на роботу. Однак на його неодноразові звернення про проведення остаточного розрахунку та повернення трудової книжки йому відмовляли. Останній раз він прийшов до офісу МПП «Максим» 01 липня 2015 року, розмовляв і з бухгалтером, і з директором, однак ОСОБА_3 звільняти його відмовився, посилаючись на те, що він повинен відпрацювати. Після цього він направив заяву про звільнення поштою, однак і це не дало результату, тому він був змушений звернутися до суду. Поки він працював, ніяких претензій щодо якості його роботи не було. Весь цей час він переживає та хвилюється, бо не може захистити свої права, отримати зароблене.

Представники відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили. Директор підприємства ОСОБА_3 зазначив, що взяв позивача на роботу за рекомендацією свого товариша, однак скоро про це почав шкодувати, оскільки позивач дозволяв собі не зявлятись на роботі або приходити на роботу в нетверезому стані. При прийомі на роботу у нього з позивачем була домовленість, що він виконає певний обсяг робіт, однак позивач припинив зявлятись на підприємстві і доручену йому роботу не виконав: недороблені відкоси на вікнах в цеху, крім того, до тих робіт, що позивач виконував є дуже багато претензій: вони виконані неякісно. Він не проти звільнити позивача, однак за умови, що той виправить недоліки та доробить доручене. Затримки з заробітної плати були викликані подіями в країні: анексією Криму та захопленням терористами Донецьку та Луганську, оскільки саме в цих регіонах було багато замовників послуг та продукції підприємства. Позивач припинив зявлятись на роботі, про причини своєї неявки нічого не повідомив. Звільнити його за прогул не було можливості, оскільки не було відомостей: де позивач і що з ним. Заробітну плату за цей період йому не нараховували. Влітку 2015 року від нього надійшла письмова заява про звільнення, на що йому повідомили про обовязок відпрацювати два тижні.

Згодом представники відповідача зазначили, що не проти звільнити позивача за умови, що він напише відповідну заяву та визнали позов в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд прийшов до наступного висновку:

Наказом МПП «Максим» від 12.12.2013 року № 48/13-К ОСОБА_1 було прийнято до МПП «Максим» муляром на підставі його письмової заяви. (а.с. 30, 31)

Довідкою від 11.03.2016 № 10 підтверджується наявність заборгованості підприємства з заробітної плати позивачу у сумі 4 123 грн. за період з червня по жовтень 2014 року. (а.с. 32)

Згідно заяви від 01.07.2015 року позивач прохав звільнити його за власним бажанням в звязку з невиплатою заробітної плати, яку надіслав МПП «Максим» цінним листом. (а.с.35, 36)

Листом від 16.07.2015 року № 28 за підписом директора МПП «Максим» позивача повідомлено про необхідність попередження про звільнення за два тижні, а також про необхідність явки на підприємство для надання письмових пояснень про причини відсутності на робочому місті та завданню матеріальної шкоди підприємству непрофесійною роботою. (а.с. 37)

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. ОСОБА_5 на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

Однак ч. 3 ст. 38 КЗпП України встановлено, що працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

В судовому засіданні встановлено і не заперечується представниками відповідача наявність заборгованості з заробітної праці перед позивачем, тобто фактично невиконання відповідачем законодавства про працю, зокрема ст. 115 КЗпП України про строки виплати заробітної плати.

Таким чином, посилання відповідача на необхідність відпрацювання позивачем двох тижнів безпідставні.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Представник відповідача, зазначаючи про незявлення позивача на роботі або появу в нетверезому стані, неякісне виконання ним своїх трудових обовязків жодних доказів на підтвердження суду не надав.

Крім того, відповідач не був позбавлений можливості звільнити позивача за прогул, появу на роботі в нетверезому стані або в звязку з невідповідністю займаній посаді за наявності підстав для цього.

Згідно зі ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України.

Зважаючи на вказане, вимога позивача про зобовязання відповідача видати наказ про звільнення з 01.07.2015 року на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, внесення відповідного запису до трудової книжки та її видачі підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення, а відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як вже зазначалось, заборгованість відповідача по заробітній платі перед позивачем становить 4 123 грн, вказана сума відповідачем не оспорюється, та підлягає стягненню на користь ОСОБА_1

Відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 «Про порядок обчислення середньої заробітної плати» компенсація за невикористану відпустку має обчислюватись виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.

Оскільки суду не надані відомості про всі виплати за фактичний час роботи і клопотань про витребування таких відомостей не заявлено, суд обчислює компенсацію, виходячи з наявних даних про заробітну плату позивача за два календарні місяці: 1494,48 (заробітна плата за 2 календарні місяці): 61 (кількість календарних днів за винятком святкових та неробочих) = 24,50 грн (середньоденний) х 21 (календ. дні відпустки відповідно до фактично відпрацьованого часу з 12.12.2013 по 31.10.2014) = 514,5 грн.

Отже компенсація за невикористану відпустку має становити 514 грн 50 к.

Позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку з 01.11.2014 року по 30.06.2016 року, однак датою, з якої має згідно ст. 116, 117 КЗпП України починати обчислюватись середній заробіток за час затримки розрахунку, є дата звільнення.

Оскільки датою звільнення має бути 01.07.2015 року, про що зазначив і позивач в позовних вимогах, середній заробіток за час затримки розрахунку має обраховуватись з 01.07.2015 року.

Відповідно до п 20. постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» N 13 від 24.12.1999 р. установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

З постанови про закриття кримінальної справи від 30.05.2015 року вбачається, що 19.11.2014 року до Шосткинського МВ УМВС України в Сумській області надійшла заява про невиплату директором МПП «Максим» ОСОБА_3 протягом 2014 року заробітної плати з невідомих причин, в результаті чого заборгованість перед ОСОБА_1 складає 5000 грн, а перед ОСОБА_6 8000 грн. Згідно висновку судово-економічної експертизи № 165 від 15.05.2015 року МПП «Максим» станом на 31.12.2014 року не мало фінансової можливості (з урахуванням економічного стану підприємства) виплачувати заробітну плату працівникам за 2014 рік. Кримінальне провадження за фактом невиплати заробітної плати директором МПП «Максим» було закрито за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 175 КК України. (а.с. 5-8)

Наведеним підтверджується, що відповідач не мав можливості розрахуватись з позивачем в 2014 році. Однак доказів того, що відповідач не мав можливості розрахуватись з позивачем 01.07.2015 року, тобто відсутня вина роботодавця у затримці розрахунку станом на 01.07.2015 року, суду не надано.

Обрахування середнього заробітку здійснюється згідно положень п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 «Про порядок обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством,

календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на

число календарних днів за цей період.

Заробітна плата позивача за вересень 2014 року становить 656,81 грн, за жовтень 2014 року 837,67 грн ( а.с. 33). Кількість робочих днів у вересні 2014 р. 22, у жовтні 2014 р. 23. Отже середньоденний заробіток позивача становить : (656,81 + 837,67) : 45 = 33 грн 21 к.

Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку складає: 33 грн 21 к. (середньоденний заробіток) х 251 (кількість робочих днів затримки розрахунку при звільненні за період з 01.07.2015 р. по 30.06.2016 р.) = 8 335 грн 71 к.

Таким чином вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягає частковому задоволенню та до стягнення належить 8 335 грн 71 к. за період з 01.07.2015 по 30.06.2016 року.

Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Судом встановлено порушення роботодавцем законодавства про працю, а саме невиплата заробітної плати у встановлені строки, що є підставою для звільнення позивача за ч. 3 ст. 38 КЗпП.

Отже позивачу має бути виплачена вихідна допомога у розмірі тримісячного середнього заробітку, що становить: 33,21 (середньоденний заробіток) х 22,5 (середньомісячна кількість робочих днів за вересень-жовтень 2014 року) х 3 = 2 241,69 грн.

Таким чином з відповідача по справі на користь позивача підлягає стягненню загалом 4 123 + 514,5 + 8 335,71 + 2 241,69 = 15 214,9 грн.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 24 грудня 1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці " передбачено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Судом встановлено, що відповідач порушив трудові права позивача, що в будь-якому випадку викликає моральні страждання та потребує додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки особі доводиться враховувати відсутність коштів, які вона законно сподівалась отримати, викликає почуття невпевненості щодо можливості забезпечити себе та родину.

Виходячи з вищезазначеного, розмір моральної шкоди в сумі 1 000 грн суд знаходить обґрунтованим та відповідаючим обставинам справи.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України на користь держави з відповідача - МПП «Максим» підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог - 1 074 грн 45 к. (100 % - задоволених вимог про зобовязання видати наказ про звільнення та внесення запису 551,2 грн; 74,93 % - задоволених вимог про стягнення середнього заробітку, заробітної плати, вихідної допомоги 413,01 грн та 20 % - задоволеної вимоги про відшкодування моральної шкоди 110,24 грн).

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Зобовязати мале приватне підприємство «Максим» видати наказ про звільнення ОСОБА_1 з 01.07.2015 року на підставі ч. 3 ст. 38 Кодексу законів про працю України.

Зобовязати мале приватне підприємство «Максим» внести до трудової книжки ОСОБА_1 запис про його звільнення з 01.07.2015 року на підставі ч. 3 ст. 38 Кодексу законів про працю України та видати ОСОБА_1 трудову книжку з вказаним записом.

Стягнути з малого приватного підприємства «Максим» на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату у сумі 4 123 грн, компенсацію за невикористану відпустку в сумі 514 грн 50 к., вихідну допомогу у сумі 2 241 грн 69 к., середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 01.07.2015 року по 30.06.2016 року в сумі 8 335 грн 71 к., разом визначивши до стягнення 15 214 грн 90 к. з наступним утриманням з даних сум належних податків та внесків.

Стягнути з малого приватного підприємства «Максим» на користь ОСОБА_1 1 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з малого приватного підприємства «Максим» на користь держави судовий збір в сумі 1 074 грн 45 к.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Сумської області через Шосткинський міськрайонний суд шляхом подання протягом 10 днів з дня його проголошення апеляційної скарги, а особами, які не були присутніми під час проголошення рішення суду, протягом цього строку з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження. У разі оскарження рішення, якщо його не було скасовано, рішення набирає законної сили після перегляду справи апеляційним судом.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду

Сумської області ОСОБА_5