АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2607/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 52 Дьяченко Д. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоНерушак Л. В.
суддівВасиленко Л. І., Карпенко О. В.
при секретаріСиниці Д. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_7 на заочне рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 13 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8, третя особа - Орган опіки та піклування Червоноградської міської ради Львівської області про позбавлення батьківських прав , -

в с т а н о в и л а :

04 травня 2016 року ОСОБА_7 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_8, третя особа орган опіки та піклування Червоноградської міської ради про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що 29 жовтня 2010 року був зареєстрований шлюб між нею та відповідачем ОСОБА_8, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_9.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 24 квітня 2012 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 розірвано.

Позивач ОСОБА_7 зазначає, що відповідач ОСОБА_8 з народження сина та по даний час не надавав їй матеріальної допомоги на утримання дитини, не піклується про його фізичний та матеріальний стан, не спілкується з дитиною взагалі. Позивач також вказує, що планує створити нову сім'ю для повноцінного виховання сина, майбутній чоловік хоче усиновити ОСОБА_9, та зважаючи, що відповідач ухиляється від виховання сина, не бере жодної участі в його вихованні та утриманні, вважає що він має бути позбавлений батьківських прав.

Тому ОСОБА_7 звернулася до суду з даним позовом та просила постановити рішення про позбавлення ОСОБА_8 батьківських прав відносно сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заочним рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 13 вересня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_8, третя особа - Орган опіки та піклування Червоноградської міської ради Львівської області про позбавлення батьківських прав - відмовлено повністю.

Попереджено ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, уроженця м. Тальне Черкаської області про необхідність змінити ставлення до виховання дитини ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Покладено на орган опіки та піклування Червоноградської міської ради Львівської області контроль за виконанням ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських обов'язків.

Не погоджуючись з вказаним заочним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_7 оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що з наданих суду доказів вбачається, те що відповідач систематично ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню свого малолітнього сина ОСОБА_9, вона одружилася і її новий чоловік здійснює догляд за ОСОБА_9, займається його вихованням та матеріальним забезпеченням і бажає його всиновити. Тому, апелянт просить скасувати заочне рішення Тальнівського районного суду Черкаської області та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судові засідання неодноразово не з 'являвся, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином.

В судове засідання на 23 грудня 2016 року відповідач викликався через повідомлення в газеті «Урядовий кур'єр « № 236 від 15 грудня 2016 року, що підтверджується даними оголошення у газеті.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, яка з'явилася в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягає застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає повністю.

Ухвалюючи заочне рішення про відмову у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем підстав достатніх для застосування до відповідача крайнього заходу впливу, як на особу, яка не виконує батьківських обов'язків, що є способом захисту прав та інтересів дитини. Суд дійшов висновку, що в матеріалах справи не міститься достатньо доказів, які б давали змогу повно та об'єктивно встановити характер поведінки відповідача, наявність чи відсутність його бажання та можливості щодо виконання батьківських обов'язків і відносин із сином, тому за відсутності самого відповідача в судовому засіданні, дані питання неможливо вирішити з врахуванням інтересів дитини.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, вважає його таким, що відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Однак, колегія суддів не погоджується із судом першої інстанції щодо попередження відповідача змінити ставлення до виховання дитини та покладення на орган опіки та піклування Червоноградської міської ради Львівської області контролю за виконанням відповідачем батьківських обов'язків , оскільки дані вимоги не були заявлені, та суд вийшов за межі позовних вимог, зазначивши в рішенні про попередження відповідача, який не приймав участі в розгляді справи , так як судом ухвалено заочне рішення. Також безпідставним є покладення контролю на орган опіки та піклування Червоноградської міської ради Львівської області, який не може контролювати відповідача, зареєстрованого в м. Тальне Черкаської області, і який не проживає у Львівські області.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає зміні в цій частині та скасуванню рішення суду першої інстанції про попередження відповідача та покладення контролю на орган опіки та піклування щодо виконання відповідачем батьківських обов'язків.

Як вбачається із наявних матеріалів справи 29 жовтня 2010 року між сторонами по справі був зареєстрований шлюб, що підтверджується даними актового запису № 1360 у свідоцтві про шлюб НОМЕР_1, зареєстрованим Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві (а. с. 8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 від вказаного шлюбу народився син ОСОБА_9, про що відділом реєстрації цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві видано свідоцтво про народження НОМЕР_2 від 26 лютого 2011 року та зроблено відповідний актовий запис № 505 (а.с .9).

24 квітня 2012 року рішенням Червоногродського міського суду Львівської області шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було розірвано (а.с. 10).

З характеристики, наданої ДНЗ № 12 м. Червоногруда вбачається, що тато не з'являвся в садочок жодного разу, та участі у дошкільному житті дитини ніколи не приймав(а.с. 12).

Згідно даних довідки № 1796 від 22 лютого 2016 року про склад сім'ї громадянки ОСОБА_7, то до складу сім'ї входять : ОСОБА_6 - 1952 року народження, ОСОБА_15 - 1964 року народження, ОСОБА_9 - 2011 року народження (а.с. 19).

З пояснень, наданих свідками: ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_3, жителькою м. Червоноград, ОСОБА_17, ІНФОРМАЦІЯ_4, жителькою м.Червоноград, вбачається, що вихованням дитини ОСОБА_9 займається його мати, бабуся та дідусь. Батько дитиною не цікавиться та участі у вихованні дитини не бере.

Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Червоноградської міської ради Львівської області до початку розгляду справи судом першої інстанції подав до суду рішення виконавчого комітету від 30 серпня 2016 року №158 про затвердження висновків комісії з питань захисту прав дитини, в якому зазначає, що покладаються на думку суду.

Інших висновків органом опіки та піклування суду не надано.

ОСОБА_7., звертаючись до суду просила про позбавлення ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_9. ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 2-4 ).

Суд, дослідивши матеріали справи, та надані позивачем докази, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні вимог позивача, з чим повністю погоджується колегія суддів, враховуючи обставини справи.

Проте, колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції, що позивачем ОСОБА_7 не заявлялись позовні вимоги щодо попередження ОСОБА_8 і необхідності зміни ставлення до виховання дитини ОСОБА_9, та покладення на орган опіки та піклування контролю за виконанням батьківських обов'язків відповідачем. Тому рішенні в цій частині підласе скасуванню, а в решті залишенню без змін.

Відповідно до постанови пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року, відповідно до положень статей 10, 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Відповідно до ст.19 Конституції України, ст. 1 ЦПК та з урахуванням положення частини четвертої ст.10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.

Тому, колегія суддів вважає за необхідне скасувати заочне рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 19 вересня 2016 року в частині попередження ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Тальне Черкаської області про необхідність змінити ставлення до виховання дитини ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, покладення на орган опіки та піклування Червоноградської міської ради Львівської області контроль за виконанням ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських обов'язків, в іншій частині рішення залишити без змін.

Колегія суддів вважає, що необґрунтованими є посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що при вирішенні даної справи суд першої інстанції не надав належної уваги доказам, які підтверджують небажання та ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків, у зв'язку із чим, на думку апелянта, безпідставно відмовив в задоволенні заявленого позову щодо позбавлення ОСОБА_8 батьківських прав відносно малолітньої дитини - ОСОБА_9.

Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 Сімейного кодексу України держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України.

Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини.

Згідно зі статтею 9 Конвенції ООН про права дитини держава має забезпечити, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли за рішенням суду буде встановлено, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину.

Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона /він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція за протиправну винну поведінку матері або батька.

Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно з п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року за № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування всіх обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Пунктом 16 цієї ж Постанови передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

При цьому, ухилення від виконання обов'язку по вихованню дитини має місце тоді, коли особа має реальну можливість виконувати даний обов'язок, проте, не вчиняє відповідних дій, направлених на його виконання.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57- 60 ЦПК України.

У даному випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав з підстав, передбачених ст. 164 СК України та наведених в позовній заяві, повинна довести, зокрема, що батьки, або один з батьків ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В свою чергу, батьки (один з батьків) повинні довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Ст. 5 Хартії прав сім'ї, представлена Апостольським Престолом 22 жовтня 1983 року вказує «оскільки батьки дали життя своїм дітям, вони мають первинне і невід'ємне право виховувати їх; отже, їх слід вважати первинними і головними вихователями власних дітей».

Проаналізувавши всі докази по справі в їх сукупності, виходячи із конкретних обставин даної справи, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що позбавлення відповідача ОСОБА_8 батьківських прав відносно його неповнолітнього сина не буде відповідати меті цього заходу: захисту інтересів дитини та стимулюванню батька щодо належного виконання ним своїх батьківських обов'язків по відношенню до дитини.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що позивачкою не надано достатніх, належних і допустимих доказів свідомого невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків без поважних причин, а судом не встановлено винної поведінки останнього щодо ухилення від виховання дитини і свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов'язками, у зв'язку із чим підстава для позбавлення ОСОБА_8 батьківських прав, передбачена п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, відсутня.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_7. суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції не може залишатись в силі, так як при його ухваленні судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є обов'язковою підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення або зміни рішення, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині щодо попередження відповідача змінити ставлення до виховання дитини та покладення контрою на орган опіки та піклування за виконанням відповідачем батьківських обов'язків , в решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, колегія суддів судової палати

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Заочне рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 13 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8, третя особа - орган опіки та піклування Червоноградської міської ради Львівської області про позбавлення батьківських прав - змінити.

Скасувати заочне рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 19 вересня 2016 року в частині попередження ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Тальне Черкаської області про необхідність змінити ставлення до виховання дитини ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, та покладення на Орган опіки та піклування Червоноградської міської ради Львівської області контролю за виконанням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських обов'язків.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :