№ 263/6322/16-ц
№ 2/263/1686/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2016 року Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Томіліна О.М., при секретарі Гущиній О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Голови Житлово-будівельного кооперативу «Транспортник» ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Голови Житлово-будівельного кооперативу «Транспортник» (далі ЖБК «Транспортник») ОСОБА_2, в якому посилається на те, що з липня 2009 року Управлінням соціального захисту населення Жовтневого району Маріупольської міської ради (далі УСЗН) йому надані пільги з оплати комунальних послуг, як ветерану органів внутрішніх справ України. Відповідно до чинного законодавства України він та члени його сімї мають право на пільги з оплати комунальних послуг.

У квартирі № 89 по вул. Урицького (ОСОБА_3), 84, у м. Маріуполі прописані (зареєстровані): він, ОСОБА_4 колишня дружина, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, син. Його син, як член його сімї має право на пільги з оплати комунальних послуг. З 2011 року до березня 2016 року голова ЖБК «Транспортник» ОСОБА_2 подавала до УСЗН відомості про те, що у квартирі АДРЕСА_1 (ОСОБА_3) у м. Маріуполі були дві особи пільгової категорії.

Однак з квітня 2016 року відповідачем син позивача ОСОБА_6, був виключений із числа членів сімї пільговика. На обґрунтування таких дій відповідач вказала, що його син проживає з його колишньою дружиною, у звязку з чим не відноситься до членів його сімї. Відповідно до положень Закону України від 24 березня 1998 року № 203/98-ВР «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» (далі Закон № 203/98-ВР) позивач та члени його сімї мають право на 50 % знижки зі сплати за користування житлом (квартплата) та оплати за комунальні послуги (користування водою, газом, електроенергією, теплом та іншими послугами). Відповідно до чинного законодавства неповнолітні діти мають право на отримання пільг з оплати комунальних послуг, наданих державою одному з батьків. Його колишній дружині ОСОБА_4 державою не надавалися пільги з оплати комунальних послуг, у звязку з чим його син ОСОБА_6, як член його сімї, має право на отримання вказаних пільг, наданих йому відповідно до чинного законодавства. 21 квітня 2016 року позивачем направлено листа до УСЗН Жовтневого району Маріупольської міської ради, в якому він просив розяснити, чи має значення для позбавлення пільг його сину та обставина, що він проживає з колишньою дружиною в Російській Федерації. На відповідь на вказаний лист УСЗН надано розяснення, відповідно до якого після розірвання шлюбу між ним та його колишньою дружиною, до членів його сімї належить його син ОСОБА_6 Також у вказаному листі зазначено, що відшкодування витрат за послуги з утримання будинку та споруд, прибудинкової території УСЗН Жовтневого району м. Маріуполя проводилося з урахування двох осіб позивача та його сина. Рішення про виключення його із членів сімї пільговика Управлінням не приймалося. Також і позивач не подавав заяву голові кооперативу про зміни у складі його сімї. Таким чином відповідач, не маючи на те підстав, виключила сина позивача ОСОБА_6 із членів сімї пільговика, чим зменшила кількість пільговиків, зареєстрованих у вказаній квартирі до одного. Такі дії відповідача є незаконними та порушують його права.

Також позивач вказує, що відповідач, не маючи правових підстав, у травні 2015 року змінила загальну площу квартири АДРЕСА_2 (ОСОБА_3) у м. Маріуполі з 82 кв. м на 84,9 кв. м. У звязку з чим нарахування квартплати збільшено на 2 грн. 46 коп., що більше ніж передбачено Законом. Неправомірні дії відповідача порушують права позивача та завдають йому моральної шкоди.

Уточнюючи та зменшуючи позовні вимоги, позивач ОСОБА_1 в подальшому просив суд: визнати протиправними дії голови ЖБК «Транспортник» ОСОБА_2 щодо виключення ОСОБА_6 з числа членів сімї пільговика; визнати протиправними дії голови ЖБК «Транспортник» ОСОБА_2 щодо збільшення загальної площі квартири АДРЕСА_3 (ОСОБА_3) у м. Маріуполі з 82 кв.м. до 84,9 кв.м.; зобовязати голову ЖБК «Транспортник» ОСОБА_2 включити ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, до членів сімї пільговика, який має право на пільги з оплати комунальних послуг; зобовязати голову ЖБК «Транспортник» ОСОБА_2 нараховувати оплату послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкової території, виходячи з належної позивачу на праві власності ? частини квартири АДРЕСА_4 (ОСОБА_3) у м.Маріуполі у розмірі 41 кв.м.; стягнути з голови ЖБК «Транспортник» ОСОБА_2 сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2 756 грн., а також 2 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Остаточно ОСОБА_1 просив суд: визнати протиправними дії голови ЖБК «Транспортник» ОСОБА_2 щодо збільшення загальної площі квартири АДРЕСА_3 (ОСОБА_3) у м. Маріуполі з 82 кв.м. до 84,9 кв.м.; зобовязати голову ЖБК «Транспортник» ОСОБА_2 нараховувати оплату послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкової території, виходячи з належної позивачу на праві власності ? частини квартири АДРЕСА_4 (ОСОБА_3) у м.Маріуполі у розмірі 41 кв.м.; стягнути з голови ЖБК «Транспортник» ОСОБА_2 сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1 653 грн., а також стягнути з відповідача 2 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування уточнених позовних вимог позивач також вказав, що відповідач, не маючи правових підстав, у травні 2015 року змінила загальну площу квартири АДРЕСА_2 (ОСОБА_3) у м. Маріуполі з 82 кв.м., що відповідає дійсності, на 84,9 кв.м. Такі відомості відповідач також надіслала до УСЗН Жовтневого (Центрального) району Маріупольської міської ради. Відповідно до рішення Жовтневого райсуду м.Маріуполя від 03 березня 2011 року вказана квартира була розділена між ним та ОСОБА_7 (ОСОБА_4) по ? частині за кожним. Вважає, що оскільки квартира не була розділена в натурі він є власником ? частки кожної кімнати в квартирі. В серпні 2011р. між ними були розподілені особові рахунки та він сплачував квартплату з розрахунку 41 кв.м. Проте, у звязку з діями відповідача нарахування квартплати збільшено на 2 грн. 46 коп., що більше ніж передбачено Законом. При цьому позивач також вказував на те, що дія Інструкції №1, затвердженої Держкомстатом та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.08.2008р. №736/15427, на яку посилається відповідач, не може бути застосована для підрахунку площі квартир в жилих будинках, побудованих або реконструйованих до 01.01.2006р. Неправомірні дії відповідача порушують права позивача та завдають йому моральної шкоди, оскільки він вимушений звертатися до органів державної влади, юристів за консультаціями з приводу спірного питання, у звязку з чим в нього змінився уклад життя, він вимушений постійно думати про неправомірні дії відповідача, витрачати свій час та гроші, в нього погіршився стан здоровя.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі з вищевказаних підстав та просив їх задовольнити. Позивач також додатково зазначив, що квартира АДРЕСА_2 (ОСОБА_3) у м.Маріуполі на даний час продана.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_8 у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували та просили відмовити в їх задоволенні. В обґрунтування своїх заперечень вказали, що позивач проживає у вказаній квартирі АДРЕСА_2 (ОСОБА_3) у м.Маріуполі один. Оскільки позивач відмовляється надати експлікацію приміщення квартири, де повинна бути зазначена дійсна площа квартири з урахуванням усіх приміщень, площа квартири та відповідні нарахування комунальних витрат визначені вірно, відповідно до вимог Закону, реальної площі квартири та досліджених рішень судів щодо розподілу майна подружжя та визначення порядку користування квартирою.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідно правовідносини, які випливають із встановлених обставин.

Судом встановлено, що згідно з рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03 березня 2011 року, у порядку поділу майна подружжя, визнано за ОСОБА_1 право власності на ? частини квартири АДРЕСА_2 (ОСОБА_3) у м. Маріуполі, а також на іншу ? частини визнано право власності за ОСОБА_7 (ОСОБА_4) (а. с. 31-33).

Згідно з технічним паспортом від 16 червня 2011 року, витягом про реєстрацію права власності, договором купівлі-продажу від 06 березня 2009 року, рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 03 березня 2011 року, рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 14 травня 2015 року ОСОБА_1 є власником ? частини квартири АДРЕСА_2 (ОСОБА_3) у м. Маріуполі, власником іншої ? частини цієї квартири є ОСОБА_4, загальна площа квартири становить 82 кв. м, з яких: 51,5 кв. м житлова площа, у тому числі 1-а кімната 18,1 кв. м, 2-а кімната 8,9 кв. м, 3-я кімната 12,2 кв. м, 4-а кімната 12,3 кв. м; кухня 10 кв. м; вбиральня (сполучена) 2,8 кв. м; ванна кімната 1,2 кв. м; коридор 11,6 кв. м; вбудована шафа 0,4 кв. м; балкон 0,8 кв. м; лоджія 3,7 кв. м.; визначено порядок користування вказаною квартирою та виділено в користування ОСОБА_4 окремі кімнати, жилою площею 12,3 кв.м. та 12,2 кв.м. з виходами на лоджію, ОСОБА_1 окрему кімнату, жилою площею 18,1 кв.м. з виходом на балкон та окрему кімнату, жилою площею 8,9 кв.м., підсобні та службові приміщення залишено в спільному користуванні (а. с. 9, 10, 121142, 155-156).

Відповідно до довідки відділу ЗСВ УФЗБО ГУМВС України в Донецькій області від 16 березня 2009 року № 80723, ОСОБА_9, який звільнений зі служби в ОВС, та члени його сімї мають право відповідно до Закону України «Про міліцію» на 50 % знижки з оплати жилої площі, комунальних послуг, а також палива (а. с. 88).

Згідно з повідомленням УСЗН Жовтневого району Маріупольської міської ради від 15 квітня 2014 року № 12/685 ОСОБА_1 був внесений до ЕДАРП як ветеран органів внутрішніх справ та взятий на облік з 28 липня 2009 року (а. с. 11).

Згідно зі свідоцтвом про народження від 16 квітня 2002 року, актовий запис № 357, ОСОБА_1 та ОСОБА_7 є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 50).

Згідно з довідкою про склад сімї мешканців квартири № 89 по вул.Урицького (ОСОБА_3), 84, станом на 30 березня 2016 року, з 10 березня 2011 року у ній зареєстрований і фактично проживає один мешканець ОСОБА_1 (а. с. 84, 86).

Відповідно до п. 1.3 статуту ЖБК «Транспортник» (далі Статут), затвердженого рішенням загальних зборів членів ЖБК «Транспортник» від 06 січня 2008 року, зареєстрованого у Виконавчому комітету Маріупольської міської ради Донецької області від 25 вересня 2008 року, ЖБК «Транспортник» є організацією громадян, що добровільно обєдналися на основі членства для захисту прав і виконання своїх обовязків, належного ремонту, змісту і використання неподільного і спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження грошових коштів для оплати всіх платежів, передбачених законодавством і статутними документами, на основі обєднання їх особистих і колективних інтересів, розділенню між ними ризику, витрат і доходів, розвитку їх самоврядування і самоконтролю.

Згідно з п. 1.8 статуту, кооператив є юридичною особою з дня його державної реєстрації.

Пунктами 5.1, 5.2 статуту передбачено, що для забезпечення належного змісту будинку і прибудинкової території кооперативу щорічно складається та затверджується на загальних зборах кошторис, в якому передбачаються наступні статті витрат: поточні витрати, витрати з оплати комунальних та інших послуг, витрати і накопичення на ремонт будинку, інші витрати. Платежі на поточні витрати вносяться членами кооперативу в порядку і в терміни, які визначаються загальними зборами.

Відповідно до п. п. 11.1, 11.4 вищим органом кооперативу є загальні збори. Виконавчим органом управління кооперативу є правління кооперативу, відповідно до цього статуту.

Компетенція загальних зборів членів кооперативу визначена у пункті 11.6 статуту.

Виконавчим органом кооперативу є правління кооперативу (п. 11.12). Повноваження голови правління визначені п. 11.15 статуту.

Також встановлено, що головою ЖБК «Транспортник» є ОСОБА_2, відповідач у справі.

Згідно з довідкою про реєстрацію від 02 вересня 2015 року, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, Санкт-Петербург, Російська Федерація, з 09 липня 2015 року по 24 квітня 2018 року (а. с. 87).

Згідно з довідкою про зняття з реєстрації місця проживання від 24.10.2016р. ОСОБА_6 з 24.10.2016р. знято з реєстрації за адресою: м.Маріуполь, вул.Пилипа Орлика (Урицького), 84-89.

Згідно з довідкою про технічну характеристику житла по вул. Урицького (ОСОБА_3), 84, кв. 89, згідно з рішенням суду від 10 березня 2011 року право на житло мають: ОСОБА_1 42,45 кв. м, ОСОБА_4 42,45 кв. м (а. с. 90,91).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 до ст. 3 Закону № 203/98-ВР держава гарантує кожному ветерану військової служби, ветерану органів внутрішніх справ, ветерану Національної поліції, ветерану податкової міліції, ветеранів державної пожежної охорони, ветеранів Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранів служби цивільного захисту, ветеранів Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України рівні з іншими громадянами можливості в економічній, соціальній, політичній сферах щодо задоволення різноманітних життєвих потреб, а також подає різні види допомоги шляхом, зокрема, надання пільг, компенсацій та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності та заслуженого відпочинку.

Ветерани військової служби, ветерани органів внутрішніх справ, ветерани Національної поліції, ветерани податкової міліції, ветерани державної пожежної охорони, ветерани Державної кримінально-виконавчої служби України, ветерани служби цивільного захисту, ветерани Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України та члени їх сімей нарівні з іншими громадянами користуються всіма соціально-економічними правами і свободами, закріпленими Конституцією України, законами та іншими нормативно-правовими актами України.

Згідно зі ст. 4 Закону № 203/98-ВР, забезпечення виконання цього Закону, інших нормативно-правових актів щодо соціального захисту ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції, ветеранів податкової міліції, ветеранів державної пожежної охорони, ветеранів Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранів служби цивільного захисту, ветеранів Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України та членів їх сімей покладається на органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Ветеранам військової служби, ветеранам органів внутрішніх справ, ветеранам Національної поліції, ветеранам податкової міліції, ветеранам державної пожежної охорони, ветеранам Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранам служби цивільного захисту, ветеранам Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України надаються такі пільги, зокрема, 50-відсоткова знижка плати за користування житлом (квартирної плати) та плати за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги), користування квартирним телефоном ветеранами військової служби, ветеранами органів внутрішніх справ, ветеранами Національної поліції, ветеранами податкової міліції, ветеранами державної пожежної охорони, ветеранами Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранами служби цивільного захисту, ветеранами Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України і членами їх сімей, які проживають разом з ними, в жилих будинках усіх форм власності в межах норм, передбачених законодавством, або 50-відсоткова знижка вартості палива, в тому числі рідкого, в межах норм, встановлених для продажу населенню для осіб, які проживають у будинках, що не мають центрального опалення (ст. 6 Закону № 203/98-ВР).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає обєктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права повязано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення субєктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Звертаючись до суду з позовом за захистом, позивач посилався на неправомірність дій голови ЖБК «Транспортник» ОСОБА_2 щодо визнання дій неправомірними щодо збільшення площі належної йому частини квартири; зобовязання відповідача нараховувати витрати з утримання будинку, споруд та прибудинкової території виходячи із належної йому на праві власності ? частини вказаної квартири у розмірі 41 кв. м.

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України.

У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Правовий аналіз положень ЦК України, Закону № 203/98-ВР дозволяє дійти висновку про те, що обраний позивачем спосіб захисту своїх прав не є дієвим для захисту таких прав.

Враховуючи, що за змістом ст. 4 Закону № 203/98-ВР забезпечення виконання цього Закону, інших нормативно-правових актів щодо соціального захисту ветеранів органів внутрішніх справ та членів їх сімей покладається саме на органи державної влади та органи місцевого самоврядування, і у разі прийняття органом державної влади або ж органом місцевого самоврядування рішення про нарахування витрат з утримання будинку, споруд і прибудинкової території у розмірі, який не передбачає 50-відсоткову знижку, право на яку має позивач, а також у разі проведення розрахунку на підставі збільшеної площі житла, ніж це зазначено у технічній документації житлового приміщення, оскарженню підлягає саме рішення такого органу, або ж не проведення ним перерахунку оплати за комунальні послуги з наявністю у ветерана органів внутрішніх справ права на 50-відсоткову знижку.

У той же час, подана відповідачем довідка про розмір житлової площі, з якою по суті не погоджується позивач, є лише даними, які підлягають перевірці та оцінці органом місцевого самоврядування (УСЗН Жовтневого (Центрального) району Маріупольської міської ради) під час прийняття рішення про наявність чи відсутність підстав для надання позивачу, як ветерану органів внутрішніх справ, пільг, передбачених ст. 6 Закону № 203/98-ВР та відповідно їх компенсацію обслуговуючій організації.

Питання про проведення перерахунку оплати за комунальні послуги з урахуванням житлової площі, визначеної технічною документацією, позивачем не порушувалося, як і вимоги до відповідного управління органу місцевого самоврядування (УСЗН Жовтневого (Центрального) району Маріупольської міської ради) про перерахунок витрат позивачем у цій справі не заявлялися.

При цьому, суд наголошує, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечить цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Отже, враховуючи, що право, яке на думку позивача є порушеним, не кореспондується з обовязками та повноваженнями відповідача, визначеними статутом ЖБК «Транспортник», суд приходить до висновку, що обраний ним спосіб захисту не є ефективним засобом захисту, оскільки не відповідає змісту наявного у позивача права, характеру його можливого порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вказані вище вимоги з наведених підстав задоволенню не підлягають.

Зважаючи, що відсутні підстави для задоволення вимог про визнання дій голови ЖБК «Транспортник» ОСОБА_2 неправомірними та зобовязання вчинити дії, суд вважає, що під час розгляду справи не знайшли і свого підтвердження вимоги про відшкодування моральної шкоди, тому і в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір поверненню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 55, 124 Конституції України, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 16 ЦК України, ст. ст. 3, 15, 88, 213215, 224226 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Голови Житлово-будівельного кооперативу «Транспортник» ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд міста Маріуполя шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.М. Томілін