Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №310/2557/16 Головуючий у 1 інстанції: Троценко Т.А.
Провадження № 22-ц/778/4213/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів: Полякова О.З.,

ОСОБА_2,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_3 Аваль» в особі обласної дирекції АТ «ОСОБА_3 Аваль» про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, уточненим в ході судового розгляду, до ОСОБА_5, третя особа ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» в особі обласної дирекції АТ «ОСОБА_3 Аваль» про поділ майна подружжя.

В позові зазначала, що 04.04.1975 року між нею та ОСОБА_5 було зареєстровано шлюб, за час якого вони набули нерухоме майно, що розташоване по вул. Шмідта, 18-б в м. Бердянську Запорізької області. 1/4 частину будівель і споруд по вул. Шмідта, 18 в м. Бердянську ОСОБА_5 отримав на підставі договору дарування від 17. 08. 2004 року. В подальшому рішенням Бердянського міськрайонного суду від 21.12.2006 року ця частка була виділена в натурі з комплексу будівель і споруд, що розташований по вул. Шмідта, 18 в м. Бердянську, і за ОСОБА_5 визнано право власності на цілий обєкт нерухомості, що розташований по вул. Шмідта, 18-б в м. Бердянську, який складається з основної прибудови цегельної «А-1» загальною площею 333,6кв.м, основної прибудови «А-3» загальною площею 60,9кв.м, основної прибудови з ракушняка «А-4» загальною площею 39,7кв.м, прибудови цегляної «а-1» загальною площею 18,0кв.м, гаражу з ракушняка «Г» загальною площею 25,5кв.м, воріт металевих № 3, вимощення з тротуарної плитки № ІІ і паркан № 4 шлакоблочний. На тій підставі, що вказане майно придбано в період шлюбу, просила суд визнати його спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_4, поділити майно, і визнати за нею право власності на 1/2 його частку.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 липня 2016 року позов задоволено. Визнано нежитлову будівлю, що розташована по вул. Шмідта, 18-б в м. Бердянську Запорізької області спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_4 Поділено майно подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_4, і визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частку нежитлової будівлі, що знаходиться по вул. Шмідта, 18-б в м. Бердянську Запорізької області.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ «ОСОБА_6 Аваль» ОСОБА_7, представника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлені такі обставини.

04 квітня 1975 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_5 і ОСОБА_4

Згідно договору дарування від 17. 08. 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу ОСОБА_10, реєстр № 1959 ОСОБА_5 отримав у дар 1/4 частину комплексу будівель і споруд, що знаходилися за адресою вул. Шмідта, 18 в м. Бердянську Запорізької області. Згідно договору дарування у власність ОСОБА_5 перейшли приміщення першого поверху основної будівлі «А», основна будівля «А1», прибудова «а1».

З рішенням Бердянського міськрайонного суду від 21.12.2006 року за позовом ОСОБА_5 про визнання права власності на самовільно збудоване нерухоме майно вбачається, що після придбання приміщення у дар були прибудовані основні прибудови «А-3», «А4», гараж «Г» та склад «Е» з ракушняка, які не охоплювалися договором дарування.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 21.12.2006 року з цілого комплексу будівель та споруд по вул. Шмідта, 18 в м. Бердянську виділено 1/4 частку, що належить ОСОБА_5, та визнано за ним право власності на цілий обєкт нерухомості, який став складатися з основної прибудови цегельної «А-1» загальною площею 333,6кв.м, основної прибудови «А-3» загальною площею 60,9кв.м, основної прибудови з ракушняка «А-4» загальною площею 39,7кв.м, прибудови цегляної «а-1» загальною площею 18,0кв.м, гаражу з ракушняка «Г» загальною площею 21,7кв.м, складу з ракушняка «Е» загальною площею 25,5кв.м, воріт металевих № 3, вимощення з тротуарної плитки № ІІ і паркан № 4 шлакоблочний, який розташований по вул. Шмідта, 18-б в м. Бердянську Запорізької області.

07 березня 2007 року між ОСОБА_5 та ВАТ «ОСОБА_3 Аваль» укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу ОСОБА_11, реєстр № 172, предметом якого стало спірне нерухоме майно, розташоване по вул. Шмідта, 18-б в м. Бердянську.

Цим договором сторони погодили, що предмет іпотеки знаходиться у спільній сумісній власності подружжя та переданий в іпотеку за нотаріально посвідченою згодою дружини (п.2.1.5).

Під час апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 212 - 215 ЦПК України належно оцінив надані сторонами докази, виконав вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно з законом, вирішивши питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин і дійшов вірного висновку про задоволення позову.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ч.3 ст.61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Ст. 69 СК України передбачає, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Право власності на спільне майно подружжя не може бути залежним під того, чи віддавалося воно в іпотеку, оскільки це звужує право одного з подружжя на визнання за ним у будь який час право на частку у такому майні, і суперечить ст. 41 Конституції України, яка передбачає, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Судом першої інстанції встановлено, що майно, яке ОСОБА_5 придбав за договором дарування у 2004 році, і майно, на яке визнано за ним право власності за рішенням суду у 2006 року, не тотожне, оскільки це інше майно, яке створено за рахунок нових будівель.

07 березня 2007 року між ОСОБА_5 та ВАТ «ОСОБА_3 Аваль» укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу ОСОБА_11, реєстр № 172, предметом якого стало належне на праві власності ОСОБА_5 спірне майно, яке розташоване по вул. Шмідта, 18-б в м. Бердянську.

Крім вищевказаного, той факт, що на час укладання іпотечного договору ОСОБА_3 визнавав, що надане в іпотеку нерухоме майно є спільним майном подружжя, підтверджено наданою Банком заявою ОСОБА_4 нотаріусу ОСОБА_11, де вона надає згоду на укладання вказаного договору, і вказує на те, що нежитлова будівля по вул. Шмідта, 18-б є їх з чоловіком спільною сумісною власністю як така, що була набута в період шлюбу.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 19.05.2015 року за позовною заявою ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» звернуто стягнення на предмет іпотеки - нежитлову будівлю по вул. Шмідта, 18-б в м. Бердянську, 15.02.2016 року відкрито виконавче провадження по виконанню вказаного рішення суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що розгляд та вирішення справи проведено неповноважним складом суду не мають свого підтвердження.

Представником третьої особи заявлявся відвід складу суду, який був розглянутий і відхилений у встановленому ст.ст. 22-24 ЦПК України порядку з постановленням ухвали (а.с.184).

Підстав для висновку, що склад суду, який розглянув справу є не уповноваженим, не встановлено.

Доводи апеляційної скарги, що справа мала розглядатися судом в складі іншого судді, спростовані під час апеляційного розгляду справи.

Третя особа зазначає в апеляційній скарзі, що 25 квітня 2016 року було подано не уточнену позовну заяву, а новий позов, тому мав бути розподіл справи автоматизованою системою документообігу.

З цими доводами погодитися підстав немає.

Згідно ст. 31 ЦПК України до початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову.

З уточненої позовної заяви, поданої ОСОБА_4 25 травня 2016 року вбачається, що позивачем був змінений предмет позову, що відповідає ст. 31 ЦПК України (а.с.43-44). Така обставина не тягне повторного автоматизованого розподілу справи.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції ст. 11-1 ЦПК України спростовуються матеріалами справи.

Згідно ст.11-1 ЦПК України у суді функціонує автоматизована система документообігу суду, що забезпечує обєктивний та неупереджений розподіл справи справ між суддями з додержанням принципів черговості та рівності кількості справ для кожного судді.

З протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями вбачається, що судову справу №310/2557/16-ц визначено судді-доповідачу ОСОБА_12 у відповідності до вимог ст.11-1 ЦПК України, а позивач до початку розгляду судом справи по суті у порядку ст.31 ЦПК України змінила предмет позову. Іншого позову, який міг би бути визнаний новим, подано не було.

Доводи апеляційної скарги про незгоду з тим, що спірне майно належить до спільної сумісної власності подружжя не мають свого підтвердження.

Аналогічні заперечення третьої особи були предметом дослідження судом першої інстанції та при їх дослідженні та встановленні судом були дотриманні норми матеріального та процесуального права. Суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що спірне нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя.

Правильність висновків рішення суду першої інстанції відображена вище в цій ухвалі і повторення не потребує.

Доводи апеляційної скарги, що рішенням суду порушені права Банку як іпотекодержателя майна, яке є спірним у цій справі, не спростовують висновків рішення суду з таких підстав.

Згідно ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Відповідно, оскарженим рішенням суду не порушено права третьої особи іпотекодержателя третьої особи у цій справі.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 липня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: