АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Усика Г.І.

при секретарі Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргоюОСОБА_1 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИЛА:

Справа № 753/15121/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1758/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Вовк Є.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
У травні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просила визнати останнього батьком її дитини - ОСОБА_5, 2012 року народження, зобов'язати відділ державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції внести зміни до актового запису №1749 від 19.09.2012р. в якому змінити відомості про батька, стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі Ѕ частини усіх видів заробітку.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_7 року у м. Севастополі, де проживає і на даний час, є батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, при цьому, сторони проживали однією сім'єю без державної реєстрації шлюбу з липня 2011 року до лютого 2014 року, проте відповідач заперечував проти зазначення у свідоцтві про народження вказаної дитини власного прізвища.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 09 жовтня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог посилалася на те, що суд першої інстанції, в супереч вимог ст. 57 ЦПК України, не взяв до уваги спільних фотографій сторін, та відеозапису які підтверджують наявність сімейних стосунків між ними, та те що відповідач є батьком їхньої дитини.

Крім того, на думку апелянт, суд необґрунтовано відмовив їй у клопотанні про допит свідків, які б могли підтвердити спільне проживання сторін, що призвело до неправильного вирішення справи.

ОСОБА_1 та її представник у судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити в повному обсязі.

Інші особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явилися, неодноразово повідомлялися судом про дату, час та місце розгляду справи, про причину неявки суду не повідомили, а тому колегія суддів вважає за можливе провести судове засідання за їх відсутності.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта та її представника, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 починаючи з 27.11.2007 року проживає за адресою: АДРЕСА_2, згідно даними паспорта. (а.с.56)

Відповідач ОСОБА_2, згідно даних з копії паспорту, з 21.12.2007р. проживає за адресою: АДРЕСА_1. (а.с. 52)

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, ІНФОРМАЦІЯ_8 у позивача народився син - ОСОБА_5, батьками якого зазначено ОСОБА_1 та батьком дитини, в силу ст. 135 СК України, ОСОБА_6

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем достовірно не доведено факту батьківства відповідача, а тому позов не підлягає задоволенню повністю, оскільки інші позовні вимоги є похідними від встановлення батьківства.

Колегія суддів не може погодитися з рішенням суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає, оскільки суд не забезпечив повного та всебічного розгляду справи, формально розглянув її, що призвело до ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ч.4 ст.10 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.143 ЦПК України, для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Для повного та всебічного розгляду справи, а також у зв'язку із неможливістю її правильно вирішити без призначення експертизи та допиту свідків, колегія суддів задовольнила клопотання апелянт про призначення судово-генетичної експертизи у справі та про допит свідків у судовому засіданні.

Так, ухвалою колегії суддів Апеляційного суду м. Києва від 25 квітня 2016 року було призначено судово-генетичну експертизу, на вирішення якої було поставлено питання: чи являється відповідач батьком малолітнього ОСОБА_5, 2012року народження?

ОСОБА_2 неодноразово викликався на призначений експертом відбір крові, проте жодного разу не з'явився та не повідомив ані суд, ані експерта про причини своєї неявки.

21 липня 2016 року ухвала суду про призначення експертизи була повернута експертною установою до суду без надання висновку судової експертизи.

Як вбачається з листа Київського міського бюро судово-медичної експертизи від 15.07.2016р., причиною неможливості проведення експертизи стало те, що на неодноразові призначення дати відбору, ОСОБА_2 на відбір зразків крові не з'явився (а.с.171).

Тобто, вказана експертиза фактично не була проведена, у зв'язку із ухиленням відповідача від явки на неї, без якої неможливо провести судово-генетичну експертизу по визначення батьківства.

Відповідно до ч.1 с.146 ЦПК України, у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Також, вирішуючи питання по суті, колегія суддів приймає до уваги покази свідків, які були допитані в судовому засіданні, які прийняли присягу та були попереджені судом про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів та за відмову від дачі показань без поважних причин.

Так, свідок ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, повідомила суду про те, що відповідач ОСОБА_2 являється її двоюрідним братом, а вона хрещеною матір'ю дитини. Їй відомо, що ОСОБА_2 являється батьком малолітнього ОСОБА_5 Коли позивач була вагітна, відповідач говорив їй особисто про те, що ОСОБА_1 вагітна від нього.

Свідок ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, повідомила суду про те, що ОСОБА_1 являється її подругою. ОСОБА_2 вона знала, як цивільного чоловіка ОСОБА_1 Знає, що ОСОБА_1 була вагітна в період спільного проживання з відповідачем. ОСОБА_2 неодноразово говорив їй особисто, що позивач вагітна від нього. Після народження дитини, перший час відповідач своєю поведінкою визнавав той факт, що це його дитина, він забезпечував малолітнього ОСОБА_5, дарував йому подарунки.

Таким чином, враховуючи надані свідками покази, причини неможливості проведення експертизи, положення ч.1 ст.146 ЦПК України, колегія суддів вважає доведеним той факт, що ОСОБА_2 являється батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, а тому позовні вимоги у цій частині слід задовольнити.

Щодо вимог про стягнення аліментів, колегія суддів прийшла до наступного.

Як вже було встановлено колегією суддів, ОСОБА_2 являється батьком ОСОБА_5

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною 1 статті 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Частиною 2 статті 182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Враховуючи наведені норми законодавства, які регулюють дане питання, обставини справи у своїй сукупності, зокрема те, що відповідач ухилявся від визнання батьківства, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів слід задовольнити.

При визначенні частки аліментів які підлягають стягненню, колегія суддів вважає, що вказані вимоги підлягають задоволенню частково у вигляді ј частини усіх доходів відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки заявлені вимоги Ѕ частина є необґрунтованою. Враховуючи ту обставину, що відповідач проживає на тимчасово окупованій території України - АР Крим та ухиляється від розгляду справи, не можливо врахувати усіх обставин, передбачених ч.1 ст.182 СК України.

Колегія суддів одночасно роз'яснює позивачу положення ч.1 ст.192 СК України, відповідно до яких, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Щодо позовних вимог про зобов'язання відділу державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції внести зміни до актового запису №1749 від 19.09.2012р. в якому змінити відомості про батька, то в цій частині позовних вимог слід відмовити, оскільки позивач не вказувала у своєму позові відповідачем відділ державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції, а також у зв'язку із тим, що після визнання судом батьківства відповідача змінилися обставини і за цих обставин позивач не зверталася до вказаного відділу з відповідною заявою.

Враховуючи все вище наведене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 2 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 жовтня 2015 року - скасувати та ухвалити нове, наступного змісту:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Визнати, що ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_7, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) є батьком ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_6).

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_7, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_6) у розмірі ј частини усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.05.2015р. і до повноліття дитини, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_9.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 157,52 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді