АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/1966/15-ц Номер провадження 22-ц/786/38/16Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Одринської Т.В.,

Суддів: Буленка О.О., Карпушина Г.Л.,

При секретарі: Коротун І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 29 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі та гідності, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 29 вересня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі та гідності та стягнення моральної шкоди відмовлено за безпідставністю.

З даним рішенням суду не погодився ОСОБА_2 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення Київського районного суду м. Полтави від 29 вересня 2015 року скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, а також таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що судом першої інстанції неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції, 07 травня 2015 року в Ленінському районному суді м. Полтави відбулося засідання по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_2. Судове засідання було відкладено в звязку з неявкою в судове засідання потерпілої ОСОБА_4 Після відкладення судового засідання в залі засідання знаходились обвинувачений ОСОБА_2, його адвокат ОСОБА_5, прокурор Чулков Антон Павлович та секретар судових засідань ОСОБА_6. Після нетривалої розмови сторони кримінального провадження залишили залу судових засідань.

В позовній заяві ОСОБА_2 зазначає, що після відкладення судового засідання в Ленінському районному суді ОСОБА_3 заявив, «..що теж бачив мене з голим задом показуючи геніталії» На його запитання де і коли він міг таке бачити, була надана відповідь: «..з камер відео нагляду ОСОБА_4».

Позивач посилається на те, що зйомка громадянина без його дозволу є грубим порушенням закону, а розповсюдження матеріалів, які порочать честь та гідність громадян є співучастю в цій протиправній діяльності. Вважає, що недостовірна інформація відносно нього має бути спростована шляхом публічного її спростування відповідачем та принесення йому вибачень в письмовій формі. Крім того, просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 1000 (одну) тис. грн.

В заяві про збільшення позовних вимог (а.с.45-51) від 07.08.2015 року ОСОБА_2 послався на те, що у залі судового засідання, 21.07.2015 року, під час розгляду даної справи, ОСОБА_3 заявив, що усі його дії спрямовані на ухилення від відповідальності за вчинення злочину. Проте, його вина у вчиненні злочину не доведена. Більше того, відповідач, у залі судового засідання, 21.07.2015 року, заявив клопотання про долучення до матеріалів справи копії вироків судів першої, апеляційної та касаційної інстанції, щодо нього пояснивши це тим, що хоче дати перед судом характеристику мені як особі, оскільки я маю судимість та у звязку з цим проблеми з правоохоронними органами.

Позивач вважає, що своїми діями відповідач розповсюджує відносно нього недостовірну негативну інформацію, просив зобовязати відповідача спростувати недостовірну інформацію, а саме: заяву в залі Ленінського районного суду м. Полтави, шляхом публічного спростування недостовірної та образливої інформації в залі Ленінського районного суду в присутності свідків даного інциденту, а також письмових вибачень перед ним; зобовязати відповідача спростувати недостовірну інформацію, а саме, заяву в залі Київського районного суду м. Полтави, щодо наявності його вини у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 125 ККУ та наявності в нього судимості, шляхом публічного спростування недостовірної та образливої інформації в присутності свідків даного інциденту, а також письмових вибачень перед ним; стягнути з відповідача на його користь компенсацію нанесеної моральної шкоди в сумі 5 000 (пять тисяч) гривень, та судові витрати.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_7 наполягали на тому, що відповідачем ОСОБА_3 в залі судового засідання Ленінського районного суду м. Полтави 07 травня 2015 року відносно ОСОБА_2 була розповсюджена недостовірна та образлива інформація в присутності свідків. Крім того, вважають, що відповідачем в залі судового засідання, під час розгляду даної справи було розповсюджено недостовірну та образливу інформацію щодо наявності вини позивача у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та наявності у ОСОБА_2 судимості в присутності свідків.

В судовому засіданні місцевим судом в якості свідка був допитаний адвокат ОСОБА_5, який в кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_2, що розглядалось 07.05.2015 року в Ленінському районному суді м. Полтави виступав в якості захисника та який підтвердив, що відповідач ОСОБА_3 поводив себе зухвало та нахабно, розповсюджував недостовірну та образливу інформацію в присутності свідків щодо його підзахисного ОСОБА_2.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, на які посилається позивач в своїй позовній заяві не знайшли свого підтвердження.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права або інтересу і суд може захистити порушене право способом передбаченим договором або законом.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила та у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Статтею 30 Закону України «Про інформацію» передбачено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Якщо субєктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обовязок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Так, відповідно до розяснень, які містяться в п.19 постанови Пленуму Верховного суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та зясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим судом, факт розповсюдження відповідачем інформації про відеозйомку позивача, а також недостовірної інформації у виразі: «..що теж бачив мене з голим задом, показуючи геніталії» не є встановленим. Перевірити дане твердження є неможливим, оскільки існування такого відеозапису не доведено, відповідачем заперечуються дані обставини, а показання свідка ОСОБА_5 суд вірно оцінив критично.

Посилання позивача на те, що 21.07.2015 року в залі судового засідання під час розгляду даної справи відповідач розповсюджував відносно нього недостовірну інформацію, заявивши, що всі його дії спрямовані на ухилення від відповідальності за вчинення злочину є безпідставним, оскільки є особистою думкою, припущенням відповідача, тобто оціночним судженням.

Зазначення відповідачем про факт судимості позивача в минулому, який підтверджений наявністю вироків судів різних інстанцій не є недостовірною інформацією в розумінні ст. 277 ЦК України.

Стаття 89 КК України, якою визначено, що особа, яка відбула покарання визнається такою, що не має судимості має правове значення при призначенні покарання за вчинення іншого злочину та його кваліфікації, але не спростовує сам факт існування вироку та судимості у особи.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Позивачем не доведено, що порушено його честь, гідність та ділова репутація внаслідок чого йому завдана моральна шкода.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення позовних вимог немає.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вірних висновків суду і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, тому задоволенню вони не підлягають.

При вирішенні спору по суті місцевим судом були вірно враховані та застосовані норми матеріального права, а також правильно встановлені фактичні обставини по справі та їм дано належну правову оцінку. Підстав для скасування рішення місцевого суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 29 вересня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /піпис/ ОСОБА_8 /підпис/ ОСОБА_9

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ___________________ ОСОБА_1

З оригіналом згідно: