АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Корчевного Г.В.,

суддів: Слободянюк С.В., Лапчевської О.Ф.,

при секретарі Лознян О.С.,

розглянувши апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Сістерз продакшн» - ТарасюкаВолодимира Миколайовича на рішення Подільського районного суду м. Києва від 01 грудня 2015 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сістерз продакшн» про визнання звільнення незаконним, визнання, що розірвання трудових відносин відбулося у зв'язку з порушенням з боку відповідача вимог законодавства про працю, зобов'язання змінити формулювання звільнення і вказати іншу причину звільнення, стягнення заробітної плати, зобов'язання провести розрахунок та виплату компенсації за невикористану відпустку, стягнення вихідної допомоги, стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку, стягнення моральної шкоди, -

УСТАНОВИЛА:

Унікальний номер справи: 758/457/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Васильченко О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Корчевний Г.В.
Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 01 грудня 2015 року позов ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Сістерз Продакшн» про визнання звільнення незаконним, визнання, що розірвання трудових відносин відбулось у звязку з порушенням відповідачем вимог законодавства про працю, зобовязання змінити формулювання звільнення і вказати іншу причину звільнення, стягнення заробітної плати, стягнення вихідної допомоги, стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку, стягнення моральної шкоди, задоволено частково. Визнанозвільнення ОСОБА_2 26.12.2014р. з підстав п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України незаконним. Визнано, що розірвання трудових відносин між ОСОБА_2 та товариством з обмеженою відповідальністю «Сістерз Продакшн» () відбулось 06.01.2015р. з підстав передбачених ч. 3 ст. 38 КЗпП України у зв'язку з невиконанням з боку роботодавця (відповідача) вимог законодавства про працю. Зобов'язано товариство з обмеженою відповідальністю «Сістерз Продакшн» () внести зміни до трудової книжки ОСОБА_2та змінити формулювання причин звільнення ОСОБА_2 на «звільнена за власним бажанням відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України». Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Сістерз Продакшн» (04080, м. Київ, вул. Фрунзе, 23, ) на користь ОСОБА_2 (зареєстрованої за адресою:АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) заробітну плату за період роботи з 24 листопада 2014 року по 06 січня 2015 року у розмірі 16457,00 грн., вихідну допомогу у розмірі не менше тримісячного середнього заробітку передбаченого ст. 44 КЗпП України у сумі 38571,09 грн., середній заробіток за період затримки розрахунку (з 07.01.2015р. по 09.09.2015р.) у сумі 105018,55 грн., а всього стягнути 160046,64 грн. (сто шістдесят тисяч сорок шість гривень шістдесят чотири копійки). Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Сістерз Продакшн» (04080, м. Київ, вул. Фрунзе, 23, ) на користь ОСОБА_2 (зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) 1000 грн. 00 коп.(одну тисячу гривень) моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2, відмовлено. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Сістерз Продакшн» (04080, м. Київ, вул. Фрунзе, 23, ) на користь держави судовий збір у сумі 1600,47 грн. - за вимогами майнового характеру, та у сумі 243,60 грн. - за вимогами немайнового характеру, а всього стягнути 1844,07 грн. (одна тисяча вісімсот сорок чотири гривень сім копійок).

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Сістерз продакшн» - Тарасюк Володимир Миколайович звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Подільського районного суду м. Києва від 01 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду 1-ї інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що при його ухваленні, судом не встановлено усі обставини, що мають значення для справи, не вивчені надані докази та їм не дана належна правова оцінка, зокрема не прийнято до уваги результати кримінального провадження відносно позивачки, за результатами якого встановлено, що ОСОБА_2 достеменно було відомо про те, що листок непрацездатності, за яким вона звернулася 28.11.2014 р. та поданий нею на обґрунтування відсутності на робочому місці в період з 21 по 28 листопада 2014 року є підробленим, співробітниками та керівництвом лікарні не видавався.

Зазначає, що суд не взяв до уваги та не надав правової оцінки численним фактам зловживання правом з боку позивача, яка свідомо порушувала права і законні інтереси роботодавця у вигляді витрат на оплату праці, яка фактично не виконувалася, докази відсутності ОСОБА_2 на робочому місці тривалий час в листопаді-грудні 2014 року наявні в матеріалах справи.

Судом не був прийнятий до уваги той факт, що Подільським районним судом міста Києва було відкрито кримінальне провадження №0009326 відносно ОСОБА_2, якій повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України (копія ухвали а. с. 29), отже позивач, знаючи, що листок непрацездатності серії №486393 на її ім'я, який містить відомості про те, що вона перебувала на амбулаторному лікуванні в медичному закладі за адресою м. Київ, вул. Соломянська, 1 в період з 21 по 28 листопада 2014 року з діагнозом «Гострий бронхіт», є підробленим, все одно надала його до бухгалтерії ТОВ «Сістерз продакшн».

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів і висновків експертів.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до наказу №37-к від 01.10.2014р. (а.с. 7) на підставі заяви (а.с. 73) ОСОБА_2 була прийнята на посаду керівника групи виробничого департаменту творчо-виробничої групи ТОВ «Сістерз Продакшн» з 01.10.2014р. з окладом згідно штатного розкладу за основним місцем роботи, що також підтверджується відповідним записом у трудовій книжці позивача (а.с. 8-9).

Також встановлено, що Позивач має двох дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.42, 43).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався тим, що відповідно до розрахункового листка за жовтень 2014 року, ОСОБА_2 отримала зарплату та премію у розмірі 11779,94 грн. (а.с. 83), відповідно дорозрахунковоголистказа листопад 2014 року, ОСОБА_2 отримала зарплату та премію у розмірі 8864,74 грн. (а.с. 84), а відповідно до розрахункового листка за грудень 2014 року ОСОБА_2 отримала зарплату та премію у розмірі 2373,61 грн. (а.с. 85).

Судом першої інстанції також встановлено, що відповіднодовідки ТОВ «Сістерз Продакшн» дані системи контролю доступу, що використовується для контролю доступу працівників до приміщення товариства за період з січня по вересень 2014 року не збереглися (а.с. 202).

Відповідно до довідки ТОВ «Сістерз Продакшн» при прийнятті на роботу 01.10.2014 року ОСОБА_2 було видано електронну картку-перепустку. Про видачу працівникам карток-перепусток окремий наказ та розпорядження товариством не видається, а журнал видачі карток-перепусток не ведеться (а.с. 203)

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, яким було неправильно і неповно досліджено докази та не надано їм оцінки, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильного визначення правовідносин сторін.

Відповідно до ст. 29 КЗпП України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов'язаний: 1) роз'яснити працівникові його права і обов'язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору; 2) ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором; 3) визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами; 4) проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме Наказу від 01.10.2014 року ОСОБА_2 прийнято на роботу з випробувальним терміном 3-місяці.

Крім того, відповідно до наданих Відповідачем належних та допустимих доказів, встановлено, що Позивачка з вищевказаним наказом була ознайомлена, крім того, ознайомлена з суттєвими умовами праці, в тому числі - з розміром посадового окладу та з посадовою інструкцією, якою визначені її посадові обов'язки, час роботи та вказано її робоче місце на підприємстві.

Відповідно до пояснень, наданих представниками Позивача та Відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, сторони підтвердили, що ОСОБА_2 ознайомили з робочим місцем та посадовими обов'язками, які передбачали періодичні поїздки по м. Києву для організації процесу зйомок та зустрічей з дизайнерами, костюмерами, тощо.

Разом з тим, вказані поїздки були саме періодичними, короткочасними, не передбачали відряджень поза межі міста, та мали наслідком підготовку плану зйомок для його подальшого узгодження керівництвом підприємства, тобто основний робочий час Позивачка мала бути на своєму робочому місці в ТОВ «Сістерз Продакшн».

П. 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» передбачено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу.

Таким чином, судом першої інстанції не досліджено і не надано оцінки тому, що Відповідачем надані належні та допустимі факти численних прогулів ОСОБА_2, Наказ про її звільнення видано у чіткій відповідності до норм КзПП, він датований в належний термін від дня останнього задокументованого прогулу.

Крім того, як вбачається з постанови прокуратури Подільського району м. Києва про закриття кримінального провадження що слідчим СВ Подільського РУ ГУМВС України в м. Києві Марищуком І.В. проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0009326 від 16.12. 2014 року за фактом використання завідомо підробленого документа ч. 4 ст. 358 КК України відносно ОСОБА_2. Досудовим слідством було встановлено що 28.11.2014 року ОСОБА_2 вийшовши на роботу у ТОВ «Сістерз Продакшин» за адресою м. Київ, вул. Фрунзе, 23 надала листок непрацездатності серії АВО №486393 що містить відомості щодо її перебування на амбулаторному лікуванні в медичному закладі що знаходиться за адресою м. Київ, вул. Солом»янська, 1, в період часу з 21 по 28 листопада 2014 року з діагнозом захворювання «Гострий бронхіт». Крім цього, перевіркою встановлено що ОСОБА_2 в період часу з 21 по 28 листопада 2014 року до медичного закладу за вищезазначеною адресою не зверталась, та листок непрацездатності серії АВО №486393 в лікарні не видавався. Лікар ОСОБА_8 печаткою якого зазначена на лист непрацездатності в лікарні в період 2014-2015 роках не працював.

Таким чином, прокуратурою Подільського району м. Києва постановлено: 1. Кримінальне провадження , внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0009326 від 16.12.2014 року за підозрою ОСОБА_2 у вчиненні кримінального порушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України, закрити, у зв'язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанні можливості їх отримати. 2. Відомості про прийняте рішення внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань. 3. Постанова може бути оскаржена відповідно до ст.ст. 303.304 КПК України слідчому судді протягом десяти днів з дня отримання її копії. 4. Копії постанови надіслати, підозрюваному, захиснику.

У відповідності до п. 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України, відповідно до наказу ТОВ «Сістерз Продакшн» №49-к від 26.12.2014 року (а.с. 74) підставою для звільнення ОСОБА_2 з роботи з 26 грудня 2014 року були саме прогули без поважних причин, вказане підтверджується даними з трудової книжки (а.с. 82).

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що звільнення Позивача є законним.

Відповідно до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Як достеменно встановлено судом, під час звільнення всі кошти було своєчасно та в повному обсязі, з урахуванням днів невикористаної відпустки, витрачені та перераховані на банківську картку позивачки.(а.с. 199-121)

Згідно зі ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрат нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до положень п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів вважає необґрунтованим також доводи позивача в цій частині позовної заяви, що незаконним звільненням їй були завдані моральні страждання, був порушений звичний уклад її життя, оскільки звільнення проведено у відповідності до КзПП, а будь-кого обґрунтування зазначеної позивачем моральної шкоди матеріали справи не містять.

Разом з тим, відносно того, що на момент звільнення позивач мала двох дітей віком до трьох років, факт народження дітей визнаний сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 23 КЗпП України визначено, що додержання письмової форми є обов'язковим при укладенні трудового договору з фізичною особою.

При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 при працевлаштуванні не надала відомостей про дітей.

Крім того, трудовий договір укладено не було, оскільки ОСОБА_2 прийнята на роботу з випробувальним терміном, який не пройшла, була звільнена за численні прогули, отже наявність чи відсутність дітей на вирішення даного спору не впливає.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу передставника ТОВ «Сістерз продакшн» - Тарасюка Володимира Миколайовича - задовольнити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 01 грудня 2015 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення наступного змісту: В задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сістерз продакшн» про визнання звільнення незаконним, визнання, що розірвання трудових відносин відбулося у зв'язку з порушенням з боку відповідача вимог законодавства про працю, зобов'язання змінити формулювання звільнення і вказати іншу причину звільнення, стягнення заробітної плати, зобов'язання провести розрахунок та виплату компенсації за невикористану відпустку, стягнення вихідної допомоги, стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку, стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення набирає чинності негайно, проте може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: