АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/423/16 Головуючий 1 інст. - Овдієнко В.В.
Справа № 621/1500/15-ц
Категорія: трудові Доповідач - Котелевець А.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2016 року cудова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Гуцал Л.В., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Центренерго» на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 05 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Центренерго» в особі відокремленого структурного підрозділу Зміївської теплової електричної станції про визнання наказів недійсними, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

В червні 2015 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до Публічного акціонерного товариства «Центренерго» (далі - ПАТ «Центренерго») в особі відокремленого структурного підрозділу Зміївської теплової електричної станції (далі - Зміївська ТЕС) про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування позивачка вказала, що з 19 серпня 1992 року перебувала у трудових стосунках з відповідачем, працюючи на посаді електромеханіка з ремонту та обслуговування лічильно-обчислюваних машин 6 розряду цеху теплової автоматики та вимірювань. За її заявою на підставі наказу № 106-к від 23 лютого 2015 року безстроковий трудовий договір переукладено на строковий трудовий договір з 23 лютого 2015 року по 29 травня 2015 року. Наказом № 380/к від 29 травня 2015 року її звільнено з роботи за п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв'язку з закінченням строку трудового договору.

Вважаючи звільнення незаконним, оскільки заява була написана під тиском з боку адміністрації щодо неминучого скорочення працівників, без зазначення підстав та відкликана нею 20 травня 2015 року, просила поновити її на роботі на посаді електромеханіка з ремонту та обслуговування лічильно-обчислюваних машин 6 розряду цеху теплової автоматики та вимірювань відокремленого структурного підрозділу Зміївської теплової електричної станції ПАТ «Центренерго», стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та 5 000 грн. 00 коп. моральної шкоди.

В вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ПАТ «Центренерго» в особі відокремленого структурного підрозділу Зміївської ТЕС про визнання наказів № 106-к від 23 лютого 2015 року та № 380/к від 29 травня 2015 року недійсними.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 13 жовтня 2015 року позови об'єднані в одне провадження.

Відповідач в особі свого представника ОСОБА_2 позов не визнав, посилаючись на закінчення строку трудового договору, визначеного самою ОСОБА_1, та ненадання позивачкою доказів щодо тиску з боку адміністрації під час написання заяви про переукладення безстрокового трудового договору на строковий.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 05 листопада 2015 року позов задоволено.

Накази Зміївської ТЕС ПАТ «Центренерго» № 106-к від 23 лютого 2015 року про переукладення трудового договору та № 380/к від 29 травня 2015 року про припинення трудового договору визнанні незаконними та скасовані.

ОСОБА_1 поновлена на роботі на посаді електромеханіка з ремонту та обслуговування лічильно-обчислюваних машин 6 розряду цеху теплової автоматики та вимірювань Зміївської ТЕС ПАТ «Центренерго».

З ПАТ «Центренерго» в особі Зміївської ТЕС на користь ОСОБА_1 стягнуто 36 641 грн. 00 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 5 000 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди та 487 грн. 20 коп. судового збору, а на користь держави - 416 грн. 41 коп. судового збору.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 7 328 грн. 20 коп. допущеного до негайного виконання.

В апеляційній скарзі ПАТ «Центренерго», посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального, процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Зокрема зазначає, що з вимогою про визнання наказів недійсними ОСОБА_1 звернулась з пропуском строку позовної давності; в матеріалах справи відсутні докази примусу з боку адміністрації щодо написання заяви про переукладення безстрокового трудового договору на строковий; розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу визначено без утримання прибуткового податку з фізичних осіб або інших обов'язкових платежів; розмір моральної шкоди визначено без належного з'ясування обставин звільнення позивачки та за відсутності вини відповідача.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції - судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що п. 75 наказу Зміївської ТЕС ПАТ «Центренерго» № 106-к від 23 лютого 2015 року про переукладення безстрокового трудового договору на строковий не відповідає вимогам статей 21, 23, 24, 32 КЗпП України; фактом прийняття заяв позивачки від 03 березня 2015 року про звільнення та від 20 травня 2015 року про відкликання заяви про переукладення трудового договору, які не були розглянуті відповідачем в установленому законом порядку, створено обставини правової невизначеності у правовідносинах між сторонами; оскільки п. 75 наказу Зміївської ТЕС ПАТ «Центренерго» № 106-к від 23 лютого 2015 року є незаконним, скасуванню підлягає також наказ Зміївської ТЕС ПАТ «Центренерго» № 380/к від 29 травня 2015 року про припинення трудового договору. Однак погодитись з таким висновком не можна, оскільки суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права.

Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (стаття 23 КЗпП України).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2, 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Як роз'яснено в п.9 (абзац третій) постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 (зі змінами, внесеними постановами від 01 квітня 1994 року № 4, від 26 жовтня 1995 року, 18 та від 25 травня 1997 року № 15) «Про практику розгляду судами трудових спорів», оскільки згідно з ч. 2 ст. 23 КЗпП України (в редакції від 19 січня 1995 року) трудовий договір на визначений строк укладається лише в разі, коли трудові відносини на невизначений строк не може бути встановлено з урахуванням характеру роботи чи умов її виконання, або інтересів працівника (наприклад, його бажання), або в інших випадках, передбачених законодавчими актами, укладення трудового договору на визначений строк за відсутності зазначених умов є підставою для визнання його недійсним у частині визначення строку.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 перебувала у трудових стосунках з відповідачем, працюючи з 19 серпня 1992 року на посаді електромеханіка з ремонту та обслуговування лічильно-обчислюваних машин 6 розряду цеху теплової автоматики та вимірювань.

19 лютого 2015 року позивачка звернулась до директора Зміївської ТЕС ПАТ «Центренерго» з заявою, в якій просила переукласти безстроковий трудовий договір на строковий трудовий договір, а саме - строком з 23 лютого 2015 року по 29 травня 2015 року.

На підставі наказу № 106-к від 23 лютого 2015 року безстроковий трудовий договір переукладено на строковий трудовий договір з 23 лютого 2015 року по 29 травня 2015 року.

03 березня 2015 року позивачка звернулась до директора Зміївської ТЕС ПАТ «Центренерго» з заявою, в якій просила звільнити її за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за віком 29 травня 2015 року.

Така заява була задоволена та видано наказом № 380/к від 29 травня 2015 року про звільнення ОСОБА_1 з роботи за п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв'язку з закінченням строку трудового договору (а. с. 4, 19-21).

Таким чином, укладений з ОСОБА_1 безстроковий трудовий договір було переукладено на строковий трудовий договір, після закінчення якого відповідач звільнив її з роботи з дати, зазначеною позивачкою.

Звертаючись з позовом, ОСОБА_1 посилалась на те, що заява про переукладення трудового договору складена під тиском з боку адміністрації щодо неминучого скорочення працівників, без зазначення підстав та відкликана нею 20 травня 2015 року.

Відповідно до приписів ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Стаття 234 КЗпП України передбачає можливість поновлення судом строків, передбачених статтею 233 КЗпП України у разі пропуску їх з поважних причин.

За змістом п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 (зі змінами, внесеними постановами від 01 квітня 1994 року № 4, від 26 жовтня 1995 року, 18 та від 25 травня 1997 року № 15) «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановлені статтями 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строків у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з'ясовує не лише причини пропуску строку, а й усі обставини справи, права та обов'язки сторін.

Судова колегія погоджується з доводами позову про те, що підстав для переукладення трудового договору з безстрокового на строковий не було, враховуючи те, що ОСОБА_1 працювала на Зміївської ТЕС ПАТ «Центренерго» з 19 серпня 1992 року.

Разом з тим, позов про визнання недійсним наказу Зміївської ТЕС ПАТ «Центренерго» № 106-к від 23 лютого 2015 року про переукладення трудового договору пред'явлено нею лише 29 вересня 2015 року. Питання про поновлення пропущеного строку позивачка не поставила. Докази поважності пропуску цього строку матеріали справи не містять. Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

За законом позивач сам обирає спосіб захисту порушеного права. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини 1, 2 ст. 11 ЦПК України).

Звертаючись в червні 2015 року з позовом про поновлення на посаді електромеханіка з ремонту та обслуговування лічильно-обчислюваних машин 6 розряду цеху теплової автоматики та вимірювань Зміївської ТЕС ПАТ «Центренерго» позивачка особисто визначилась з позовними вимогами та не заявляла вимог про визнання недійсним наказу Зміївської ТЕС ПАТ «Центренерго» № 106-к від 23 лютого 2015 року про переукладення трудового договору. Тому твердження ОСОБА_1 щодо звернення в установлений законом строк до суду з таким позовом є безпідставними.

З урахуванням наведеного, судова колегія вважає, що позов в цій частині є обґрунтованим, однак позивачкою пропущено строк звернення до суду, встановлений статтею 233 КЗпП України, підстав для його поновлення не має, а тому позов в цій частині не підлягає задоволенню за пропуском строку звернення до суду за захистом порушеного права.

Після переукладення безстрокового трудового договору на строковий позивачка продовжувала працювати. При цьому в заяві від 03 березня 2015 року ОСОБА_1 просила звільнити її у зв'язку з виходом на пенсію за віком 29 травня 2015 року.

Відкликання в подальшому позивачкою своєї заяви про переукладенні трудового договору на нових умовах після його переукладення правового значення не має, тому що, за загальним правилом, одностороння зміна умов договору після його укладення не допускається.

Оскільки підстав для визнання недійсним наказу Зміївської ТЕС ПАТ «Центренерго» № 106-к від 23 лютого 2015 року про переукладення трудового договору немає, дії адміністрації щодо звільнення ОСОБА_3 з посаді електромеханіка з ремонту та обслуговування лічильно-обчислюваних машин 6 розряду цеху теплової автоматики та вимірювань після закінчення строкового трудового договору за бажанням позивачки та з урахуванням її інтересів на вказаний нею в заяві строк не можна визнати незаконними.

З огляду на це, підстав для задоволення позову немає.

Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в позові ОСОБА_1 про поновлення на роботі.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 3, 309 ч. 1 п. п. 1, 3, 313, 314 ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Центренерго» задовольнити.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 05 листопада 2015 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Центренерго» в особі відокремленого структурного підрозділу Зміївської теплової електричної станції про визнання наказів недійсними, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення набирає законної сили негайно і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючи А.В.Котелевець

Судді Л.В.Гуцал

Р.М.Піддубний