АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 грудня 2016 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Поливач Л.Д.

ШаховоїО.В.

при секретарі Перетятько А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальних збитків та компенсацію моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 серпня 2016 року,

у с т а н о в и в :

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальних збитків та компенсацію моральної шкоди.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 серпня 2016 року в задоволенні позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Представник ОСОБА_2, зокрема, посилається на ті обставини, що суд дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позову, оскільки не взяв до уваги висновок № ЕД-1-1-80/14 будівельно-технічного експертного дослідження від 29 квітня 2014 року, яким було встановлено причину падіння шафи-ліжка.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 апеляційну скаргу просив відхилити, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 серпня 2016 року залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_4, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, у зв'язку із чим колегія суддів вважала за можливе слухати справу у його відсутність на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 20 червня 2013 року позивач зробив замовлення на виготовлення шафи-ліжка з механізмом трансформації, що підтверджується нарядом-замовленням № 143 на виготовлення меблевої продукції (том І, а. с.195).

_____________________________________________________

Справа № 761/872/15-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/13512/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Піхур О.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

1 липня 2013 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (замовник) та громадянином ОСОБА_4 (виконавець) було укладено договір про надання послуг, відповідно до умов якого, замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання зі встановлення та монтажу меблів, виготовлених замовником, в обсязі та на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п. 2.2.1 договору, виконавець зобов'язується надавати послуги зі встановлення та монтажу меблів, згідно з стандартами та вимогами, які звичайно застосовуються до такого виду послуг, та відповідно до «Інструкції зі складання та монтажу меблів» (Додаток № 1) (том І, а. с. 142-143).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_3 звернувся до відповідача ОСОБА_4 з заявкою щодо встановлення та монтажу меблів за наряд-заказом № 143 від 26 червня 2013 року за адресою: АДРЕСА_1. Час прибуття на адресу 12 липня 2013 року о 09:00 годині. Дану заявку відповідач ОСОБА_4 отримав 10 липня 2013 року (том І, а. с. 144).

Відповідно до акту приймання - виконаних робіт від 12 липня 2013 року додаток до наряду-замовлення № 143, де зазначено, що відповідач ОСОБА_4 та позивач підписали цей акт про те, що у відповідності з нарядом-замовлення виріб виготовлено та встановлено з виконанням всіх вимог замовника, відповідно до наряду-замовлення і ескізів. Зі сторони замовника до комплектності меблів, якості виробів і робіт по установці претензій немає. Талон гарантійного обслуговування та інструкцію по експлуатації корпусних меблів замовник отримав (том І, а. с.145).

Крім того, 12 липня 2013 року між відповідачами було підписано акт здавання-приймання наданих послуг за договором про надання послуг від 1 липня 2013 року, де зазначено, що виконавець здав, а замовник прийняв послуги, надані виконавцем на виконання договору про надання послуг від 1 липня 2013 року, а саме послуги з встановлення та монтажу меблів (диван-ліжка) за наряд-наказом № 143 від 20 червня 2013 року за адресою: АДРЕСА_1 (том І, а. с. 146).

Відповідно до пояснень позивача, викладених в позовній заяві, зазначено, що 28 листопада 2013 року шафа-ліжко зірвалася з кріплень на стіні та впала на позивача та ОСОБА_9.

Згідно Висновку ДІМ Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві капітана міліції ОСОБА_10 від 3 грудня 2013 року за заявою ОСОБА_2 з приводу того, що 28 листопада 2013 року о 00:30 год. АДРЕСА_2 корпусне ліжко впало на її подругу, з якого вбачається, що під час проведення перевірки було встановлено, що в даному випадку питання які склалися між ОСОБА_2 та ПП «Нізомов» носять цивільно-правовий характер (том І, а. с. 17-18).

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідача ОСОБА_3 з вимогою від 3 листопада 2014 року про відшкодування матеріальних збитків та компенсацію моральної шкоди (том І, а. с. 35-36).

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилається на висновок № ЕД-1-1-80/14 будівельно-технічного експертного дослідження, який складено експертом ТОВ «Судова незалежна експертиза України» 29 квітня 2014 року, відповідно до якого, кріпильні елементи «Дюбель з ударним шурупом» та «Анкер рамний сталевий» для закріплення ліжка з механізмом трансформації підібрано та змонтовано у цегляну стіну приміщення квартири АДРЕСА_3, невірно. Витягування (вирив) кріпильних елементів зі стіни приміщення квартири АДРЕСА_3 та падіння ліжка спричинено невірним обранням виду кріпильного елементу, який не відповідає характеру дії навантаження, що прикладається, та недотриманням вимог і рекомендацій по виконанню робіт з монтажу; зокрема монтаж дюбелів та анкерів між цеглинами призвів до поступового збільшення необхідних для надійного закріплення отворів та відмови кріпильної системи (том І, а. с. 6-12).

Як вбачається із тексту висновку № ЕД-1-1-80/14 будівельно-технічного експертного дослідження від 29 квітня 2014 року, за результатами візуально-інструментального обстеження, а також керуючись листами ТОВ «Київська кріпильна компанія» від 23 березня 2014 року та від 24 березня 2014 року, де вказано, що: анкери рамні сталеві призначені для монтажу рамних конструкцій до суцільних основ (бетон, цегла) та не призначені для монтажу обладнання та устаткування, а також та конструкцій, на які діють динамічні навантаження; дюбелі з ударним шурупом призначені для монтажу легких конструкцій до суцільних основ (цегла, бетон) та не призначені для монтажу важких предметів, обладнання, устаткування та конструкцій, на які діють динамічні навантаження, експерт дійшов висновку, що витягування (вирив) кріпильної системи з основного матеріалу та падіння ліжка спричинено саме невірним обранням виду кріпильного елементу, який не відповідає характеру дії навантаження, що прикладається, та недотриманням вимог і рекомендацій по виконанню робіт з монтажу, в тому числі монтаж дюбелів та анкерів між цеглинами, що призвів до поступового збільшення необхідних для надійного закріплення діаметрів отворів; неправильний монтаж та недостатня щільність основи для заданого навантаження призвели до відмови кріпильної системи та падіння ліжка (том І, а. с. 11).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що позивачем не надано доказів того, що падіння ліжка спричинено внаслідок дій відповідачів.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими з огляду на наступне.

Законом України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право, зокрема, на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону (п. 5 ч. 1 ст. 4).

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з ч. 1 ст. 1209 ЦК України виготовлювач товару, що є нерухомим майном, виконавець робіт (послуг) зобов'язаний відшкодувати шкоду, завдану фізичній або юридичній особі внаслідок конструктивних, технологічних, рецептурних та інших недоліків товару, робіт (послуг), а також недостовірної або недостатньої інформації про них.

Відшкодування шкоди не залежить від вини виготовлювача товару, що є нерухомим майном, виконавця робіт (послуг), а також від того, чи перебував потерпілий з ними у договірних відносинах.

Частиною 2 ст. 1209 ЦК України передбачено, що виготовлювач товару, що є нерухомим майном, виконавець робіт (послуг) звільняються від відшкодування шкоди, якщо вони доведуть, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або порушення потерпілим правил користування або зберігання товару, результатів робіт (послуг).

За положенням ч. 2 ст. 1210 ЦК України шкода, завдана внаслідок недоліків робіт (послуг), підлягає відшкодуванню їх виконавцем.

Так, у матеріалах справи містяться два висновки спеціаліста - № ЕД-1-1-80/14 будівельно-технічного експертного дослідження від 29 квітня 2014 року (том І, а. с. 6-12) та № 54 від 20 квітня 2016 року з рецензування висновку експертного будівельно-технічного дослідження № ЕД-1-1-80/14 складеного 29 квітня 2014 року.

Відповідно до висновку спеціаліста № 54 з рецензування висновку експертного будівельно-технічного дослідження № ЕД-1-1-80/14, складеного 29 квітня 2014 року ТОВ «Судова незалежна експертиза», який складено 20 квітня 2016 року експертом ТОВ «Українська експертна компанія», зазначено, що представлений на вивчення висновок будівельно-технічного експертного дослідження № ЕД-1-1-80/14 від 29 квітня 2014 року, складений експертом ТОВ «Судова незалежна експертиза України» ОСОБА_11: за формою можливо вважати таким, що в цілому відповідає вимогам положень ЦПК України та «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 8 жовтня 1998 року № 53/5 (у чинній на дату складання висновку редакції); за змістом оцінюється негативно, у зв'язку з тим, що у висновку перелічені всі відомі загальнонаукові методи дослідження, які не були використані. Жодного нормативного документа, який регулює навантаження та впливи на будівельні конструкції використані також не були. Загальний висновок щодо невірності застосування крипільних елементів ліжка до цегляної стіни зроблений на підставі двох незареєстрованих листах суб'єкта господарювання, які не є нормативними (том І, а. с. 28-33).

Крім того, у висновку спеціаліста № 54 з рецензування висновку експертного будівельно-технічного дослідження № ЕД-1-1-80/14 складеного 29 квітня 2014 року ТОВ «Судова незалежна експертиза» зазначено, що загальний висновок щодо невірності застосування крипільних елементів ліжка до стіни базується на двох незареєстрованих листах ТОВ «Київська крипільна компанія». При цьому інформація щодо наявності у компанії ліцензії на проведення будь-якого виду будівельних робіт, яка б підтверджувала наявність в компанії спеціалістів відповідного профілю, які можуть проводити розрахунки навантажень та впливів на будівельні конструкції та, як наслідок, проводити роботи з подібного кріплення, відсутня (том ІІ, а. с. 31-32).

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що висновок експертного будівельно-технічного дослідження № ЕД-1-1-80/14 від 29 квітня 2014 року не є належним доказом.

Окрім цього, обстеження об'єкту дослідження здійснювалось у присутності замовника - позивача ОСОБА_2 Разом з тим, заінтересовані особи - відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 запрошені не були (том І, а. с. 7).

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

За правилом ч. 1 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

При цьому суд дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність вимог позивача про розірвання договору від 12 липня 2013 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, з огляду на недоведеність вини відповідача ОСОБА_3 у завданні шкоди позивачу.

З тих же правових підстав правомірно відмовлено в задоволенні вимоги ОСОБА_2 про відшкодування їй моральної шкоди в розмірі 100 000,00 грн.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані по справі докази у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, дійшов законних та обґрунтованих висновків про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Доводи особи, яка подала скаргу, з приводу того, висновком експертного будівельно-технічного дослідження № ЕД-1-1-80/14 від 29 квітня 2014 року встановлена причина падіння шафи-ліжка, тим самим підтверджується вина ОСОБА_3 як виконавця робіт із встановлення шафи-ліжка, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи, зокрема висновком спеціаліста № 54 з рецензування висновку експертного будівельно-технічного дослідження № ЕД-1-1-80/14 складеного 29 квітня 2014 року, яким дана оцінка вище.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, не відносяться до підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість скасування оскаржуваного рішення.

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності задоволення позову не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції законними та такими, що відповідають дійсним обставинам справи. Судом повно та всебічно з'ясовано фактичні обставини, вірно встановлено правовідносини сторін та правильно застосовано відповідну норму закону, що їх регулює, з огляду на що апеляційна скарга має бути відхилена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-314, 316-317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.М. Вербова

Судді: Л.Д. Поливач

О.В. Шахова