РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/7050/16-ц

пр. № 2/759/3629/16

21 грудня 2016 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Величко Т.О.

при секретарі - Нечипорук А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за за основним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: КП з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м.Києва, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на житло та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення до житлового приміщення,-

ВСТАНОВИВ :

Позивачі за основним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: КП з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м.Києва про визнання особи такою, що втратила право на житло, посилаючись на те, що квартира АДРЕСА_2 була надана в 1980 році на сім'ю з трьох осіб ОСОБА_2, ОСОБА_1, та ОСОБА_6, яка розташована на 15 - му поверсі 16-ти поверхового будинку житлова площа складає 26,3 кв.м. Позивачі зазначили, що їхній син ОСОБА_6 одружився з ОСОБА_4 17.02.1996 року і після реєстрації шлюбу невістка була зареєстрована в їх квартирі. В 1996 році ОСОБА_4 завагітніла і до народження дитини мешкала в квартирі позивачів, але після того як народила дитину, то відразу разом з новонародженою дитиною, переїхала мешкати до своєї матері, син зареєстрував дитину, дочку ОСОБА_3 в квартирі позивачів, але реально відповідачка ніколи не мешкала в квартирі позивачів. Позивачі зазначили, що в теперішній час в квартирі зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_8 та відповідачка ОСОБА_3, ОСОБА_3 з часу народження в квартирі позивачів не мешкала, а постійно мешкає в іншому місці, зазначили, що відповідачка практично не спілкується з позивачами, в квартирі не мешкає. Позивачі зазначили, що після того як відповідачка досягла 18 річного віку вони кілка разів телефонували їй і пропонували або знятися з реєстраційного обліку з квартири та зареєструватись за місцем реального проживання, або сплачувати оплату за квартиру та комунальні послуги які нараховуються на неї, але відповідачка ні яким чином на це не реагувала. Позивачі зазначили, що вони є пенсіонерами, змушені за свій рахунок утримувати квартиру та, крім того, зазначили, що не мають можливості отримувати субсидію на утримання житла в зв'язку з ненаданням довідки про доходи відповідачки. Оскільки відповідачка в квартирі ніколи не мешкала, квартирою не цікавилась, комунальні послуги та плату за житло не сплачувала, позивачі вимушені звернутися до суду.

Крім того відповідач за основним позовом ОСОБА_3 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення до житлового приміщення, та просить суд визнати за позивачем ОСОБА_3 право користування житловим прміщенням - квартирою АДРЕСА_2, зобов'язати відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 не чинити перешкоди позивачу ОСОБА_3 у користуванні житловим приміщенням та усунути перешкоди в користуванні житлом шляхом вселення позивача ОСОБА_3 до квартири АДРЕСА_2, мотивуючи свої вимоги тим, що з моменту народження проживала у цій квартирі разом з своїми батьками, де й було зареєстровано місце її проживання. Позивач за зустрічним позовом зазначила, що 2002 році стосунки в родині між батьками позивача різко погіршились, у зв'язку з цим позивач зі своєю матір'ю переїхали проживати до квартири АДРЕСА_1. Таким чином, проживати за місцем своєї реєстрації, будучи малолітньою та неповнолітньою особою, позивачка не могла з причин, що не залежали від її волі, оскільки батьки позивача вирішили, що позивачка буде проживати своєю матір'ю ОСОБА_4 у квартирі її батьків по АДРЕСА_1, а в квартирі де фактично була зареєстрована, жити не могла, оскільки в ній на той час проживали батьки батька позивача та її батько зі своєю цивільною дружиною ОСОБА_9, та їх спільна дитина ОСОБА_8, яка також зареєстрована у цій квартирі.

Позивач за зустрічним позовом зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2, помер її батько ОСОБА_6, після його смерті в двохкімнатній квартирі АДРЕСА_2, де зареєстроване місце її проживання, фактично залишились проживати лише ОСОБА_1, та ОСОБА_2 На момент смерті її батька, позивачці було 17 років, дізнавшись про те, що по місцю її реєстрації бабуся та дідусь живуть одні, родичі позивача за зустрічним позовом почали постійно провокувати скандали та говорити про те, що у вказаній трьохкімнатній квартирі АДРЕСА_1, вона ніхто, оскільки не зареєстрована в ній, та ніяких прав на неї не маю. Про дану ситуацію позивач повідомила свою бабусю ОСОБА_2 та дідуся ОСОБА_1, але останні сказали, що вони проти вселення до їхньої квартири. У серпні 2015 року, коли позивачу виповнилось вісімнадцять років, після чергової сварки з родиною її мами, позивач прийшла з наміром постійного проживання в квартирі АДРЕСА_2 за місцем своєї реєстрації, на той час в квартирі була лише бабуся ОСОБА_3, яка сказала що не проти того щоб позивачка залишилась жити у квартирі, але все буде вирішувати дідусь ОСОБА_1, якого на той час вдома не було. Коли повернувся дідусь позивача, йому було повідомлено, про намір позивача проживати в їхній квартирі, після чого бабуся з дідусем почили сваритися між собою та з'ясовувати, у якій саме кімнаті та з ким має жити позивач за зустрічним позовом, оскільки вони розлучені між собою і кожен проживає в окремій кімнаті, в якій кімнаті саме та з ким має проживати позивач вони не могли домовитись між собою. Так протягом декількох днів були спроби проживати разом з ними, але фактично не мала свого окремого ліжка ні місця у квартирі, оскільки вся площа в квартирі була поділена між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та заставлена їхніми речами. Позивач за зустрічним позовом зазначила, що оскільки вони весь час сварились та втягували її у з'ясування стосунків, вона почувалась дуже не комфортно, а тому намагалась якомога менше часу знаходиться у квартирі та приходила лише ночувати. Для того щоб не було скандалів між ними, позивач була змушена залишити житло та тимчасово проживати у своїх подруг, для того щоб відповідачі вирішили між собою питання її проживання в їх квартирі, після того як вони це вирішать, вони повідомлять позивача.

Позивач за зустрічним позовом зазначила, що у лютому 2016 року вона знову прийшла до квартири по місцю реєстрації та повідомила бабусю та дідуся, що їй не має де жити. Зазначила, що проживала в цій квартирі деякий час у стані постійної напруги та невдоволення, яке відчувала з їх боку у зв'язку із своєю присутністю у цьому житлі, але коли ОСОБА_1 прийшов додому у стані алкогольного сп'яніння, між ними виникла сварка, в ході якої він почав звинувачувати позивача та її маму, ображати, погрожувати, та говорити про те, що вона для них ніхто, а онука у них лише одна - це ОСОБА_8, звинуватив позивача в тому, що вона створює їм лише проблеми, і вони не мають наміру з нею жити. Тому позивач вимушена була переїхати до своїх подруг в орендоване житло, беручи до уваги те, що розмір її зарплати не високий, вона не має можливості віддавати половину своїх коштів за орендоване житло, а відповідно перебуває у скрутному матеріальному становищі, в подальшому вона намагалась пояснити це відповідачам та просила їх надати можливість користуватись житлом по місцю реєстрації, але нами так і не було досягнуто згоди, у зв'язку з чим, я була вимушена звернутися до суду з зустрічним позовом за захистом своїх прав.

В судовому засіданні позивачі за основним позовом підтримали заявлені позовні вимоги, підтвердивши суду вищезазначені обставини справи викладені в позовній заяві, та просили відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Відповідач за основним позовом та позивач за зустрічним в судове засідання з'явилася, проти задоволення основного позову заперечувала, посилаючись на вищезазначені обставини, та просила задовольнити зустрічний позов.

Третя особа:КП з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м.Києва подали до суду заяву ( а.с.123) про розгляд справ за їх відсутності.

Третя особа: представник ОСОБА_4 виступав на боці відповідача за основним позовом просив суд позов зусрічний задовольнити.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача, третіх осіб дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, судом встановлено наступне.

Згідно ст. 60 ЦПК України Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

? Судом встановлено, що згідно довідки форми № ( а.с.4) у спірній квартирі зареєстровані позивачі та відповідач та малоітня ОСОБА_8

Судом встановлено, що спірна квартира АДРЕСА_2 належить до комунальної власності.

Судом встановлено, що батько відповідача ОСОБА_6, який був зареєстрований у квартирі АДРЕСА_2, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с.6).

Судом встановлено, що відповідач у справі з часу народження по день звернення до суду фактично проживала зі своєю матір"ю за адресою АДРЕСА_1 під час перебування її у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_6, та після його смерті.

Згідно ст.76КУпШС Української РСР, який діяв на час реєстрації місця проживання ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_2 , пердбачено було, що якщо батьки не проживають разом, то від їх згоди залежить при кому повинні проживати неповнолітні діти. При відсутності згоди між батьками спір вирішується судом, виходячи із інтересів дітей і з урахуванням їх бажання.

Судом встановлено, що спору між батьками щодо місця проживання ОСОБА_3 не було.

Згідно ч.3 ст.160 СК України передбачено, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років визначається нею самою.

Судом встановлено, що відповідачем за основним позовом ОСОБА_3 не надано суду доказів, що по виповненню нею 14 років, за життя її батька ОСОБА_6, вона вирішила проживати та проживала разом із батьком за своїм зареєстрованим місцем проживання.

Згідно ст. 64 Житлового кодексу Української РСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.

Судом встановлено, що згідно Актів ( а.с.47,54) встановлено,що відповдач у справі зі слів сусідів з 23.04.1997 року , відповідно з 1999 року в спірій квартирі не проживає.

Судом встановлено, що свідки з боку позивача за основним позовом ОСОБА_10., ОСОБА_11., ОСОБА_12 ( а.с.118-120) повідомили суду, що дійсно з часу проживання у будинку по АДРЕСА_2, щоб вона там проживала речей її в квартирі не бачили.

Судом встановлено, що між позивачами та відповідачем існують неприязиві стосунки, що було підставою для неоднаразового звернення до правоохоронних органів ( а.с.92-102,107).

В судовому засіданні також були допиатні свідки з боку відповідача за основним позовом ОСОБА_13.,ОСОБА_14, які повідомили, що були свідками події, коли позивачі за основним позовом в 2016 році не впускали відповідача у спірну квартиру, вказували, що у ОСОБА_3 також після досягнення нею повноліття виникли непорозуміння з матір"ю, яка позбавила її місця проживання, а тому вона в даний час проживає у друзів та віднаймає разом із ними житло.

А тому суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_3, з часу народженя у спірній квартрі не проживала та місце її проживання було визначено батьками між собою та яка проживала разом її матір"ю ОСОБА_4

Судом встановлено, що мати відповідачки ОСОБА_4, за життя її чоловіка ОСОБА_6 не вирішувала питання щодо місця проживаня своєї доньки ОСОБА_3, разом із її батком у квартирі № АДРЕСА_2. А тому суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 постійно не проживала за спірною адресою з часу народження та була залежною від рішення своїх батьтків щодо її місц я проживання.

Згідно ст. 65 Жилового кодексу Української РСР Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане

ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьківїх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Судом встановлено, що фактичного виселення ізспірної квартиру АДРЕСА_2 відповідача у справі ОСОБА_3 з часу народження не було, її батьком лише було проведено реєстрацію її місця проживання, та батьки між собою визначили місце продивання їх доньки. Також позивачем за зустрічним позовом не надано суду доказів, що відповідач проживала у спірній квартирі, сама або із залежними від неї осіб (батьків) користувалась вказаною квартирою, у тому числі, після повноліття несла витрати по її утриманню.

Згідно ст. 71 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках: 1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; перебування на військовій службі прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби - протягом перших п'яти років перебування на дійсній військовій службі;

2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, -

протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання; 3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім'ю, дитячий будинок

сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім'ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Якщо з будинку, квартири (їх частини) вибула дитина (діти) і членів її (їх) сім'ї не залишилося, це житло може бути надано за договором оренди іншому громадянину до закінчення строку перебування дитини (дітей) у дитячому закладі або до досягнення нею (ними) повноліття і повернення від родичів, опікуна чи піклувальника, в окремих випадках - до закінчення навчання в загальноосвітніх навчальних закладах усіх типів і форм власності, у тому числі для громадян, які потребують соціальної допомоги та соціальної реабілітації, а також в професійно-технічних чи вищих навчальних закладах або до закінчення строку служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях; 4) виїзду у зв'язку з виконанням обов'язків опікуна чи піклувальника, наданням батькам-вихователям житлового будинку або багатокімнатної квартири для створення дитячого будинку сімейного

типу - протягом усього часу виконання таких обов'язків; 5) влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей-інвалідів, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної 6) виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом усього часу перебування в ньому;

7) взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім'ї. Якщо в будинку, квартирі (їх частині) не залишилися проживати інші члени сім'ї наймача, це житло може бути надано за договором оренди (найму) у встановленому законом порядку іншому громадянину до звільнення таких осіб з-під варти або до відбуття ними

покарання. У випадках, передбачених пунктами 1 - 7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті.

Судом встанволено, що відповідачем за основним позовом не надано суду доказів про поважні причини, з яких вона не проживала у спрній квартирі з 1997 року по досягненню нею чотринадцяти років за життя її батька, коли вона самостійно у порядку ст.160 Сімейного кодексу України мала право на визначення свого місця проживання. Докази на які посилається відповідач, що у спірній квартирі проживали батьки її батька та цивільна дружина разом із дитиною не заслуговують на увагу, оскільки відповідачем не надано належних та обгрунтованих доказів, що в спірний квартирі фактиччно проживали всі перелічені нею особи. Також судом встановлено, що в даний час спірна квартира також не є вільною та в ній зареєстровані позивачі за основним позовом, які за рішенням суду не перебувають у шлюбі між собою та їх друга онука ОСОБА_8 Судом також встановлено, що матір відповідача за основним позовом, третя особа у справі, не ставила питаня та не зверталася до суду із позовом про визначення місця проживання її доньки разом із батьком за місцем його реєстрації.

Судом встановлено, що між позивачами та відповідачем існують неприязиві стосунки, що було підставою для неоднаразового звернення до правоохоронних органів ( а.с.92-102,107).

А тому суд дійшов обгрунтованого висновку, що основний позов підлягає задовленню, оскільки позивачами за основним позовом доведено заявлені позовні вимоги та відсутність поважних причин з боку відповідача у справі щодо її не проживання у спірній квартирі.

Натомість зустрічний позов задоволоенню не підлягає, оскільки позивач за зустрічнчим позовом не довела належними та допустимим доказами, що вона користувалася спірною квартирою з часу її народження, разом із батькаими або одним із них, з поважних причин не проживала у спірній квартирі разом із батьком, та з яких причин вона звернулвся до суду понад шість місяців з часу набуття повноліття.

Судові втрати підлягають розподілу відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача за оснновним позовом.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст.64,65, 71 ЖК України ст. ст. 3,10,11,57-60,88,210,218,294ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

Основний позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстровану за адресою АДРЕСА_2, такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_2 , в зв"язку із непроживанням без поважних причин понад встановленого 6 місячного стоку.

У задоволенні зустрічного позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1., зареєстрованої за адресюАДРЕСА_2, інд.подНОМЕР_1, працюючої на посаді соціального педагога середньої загальносвітньої школи №223 I-III Святошинського району м. Києва, судовий збір у розмірі 551 ( п"ятст п"ятдесят одна) грн.20 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Святошинського районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. у разі відсутності осіб, які брали участь у справі, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.О. Величко