Справа №484/5090/15-ц 28.04.2016 28.04.2016 28.04.2016
Провадження №22-ц/784/937/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Лівінського І.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Андрієнко Л.Д.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Бєлоущенка А.Ж.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_3

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 січня 2016 року у цивільній справі за позовом

ОСОБА_3

до фермерського господарства «Сатурн»

про відшкодування збитків

У С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ФГ «Сатурн» про відшкодування збитків, заподіяних незаконним використанням земельної ділянки.

Позивач зазначав, що за правом спадкування є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 5,72 га в межах Полтавської сільської ради Первомайського району Миколаївської області. Земельна ділянка перебувала в оренді ФГ «Сатурн» на підставі договору оренди, строк дії якого закінчився 1 квітня 2015 року. Про відсутність наміру продовжувати орендні відносини він повідомив орендаря у жовтні 2014 року. Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 13 травня 2015 року ФГ «Сатурн» зобов'язано повернути земельну ділянку у користування власника. Проте передача земельної ділянки здійснена відповідачем лише 23 вересня 2015 року.

Посилаючись на те, що внаслідок незаконного утримання ділянки протягом 2015 року він був позбавлений можливості використовувати землю для отримання врожаю озимої пшениці, ОСОБА_3 просив стягнути з ФГ «Сатурн» вартість зерна, виходячи з середньої врожайності та цін на аграрному ринку, в розмірі 60 478,43 грн.

Представник ФГ «Сатурн», у наданих суду запереченнях, позов не визнав, посилаючись на правомірне використання земельної ділянки до закінчення сільськогосподарського року.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 січня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просив рішення скасувати та задовольнити позовні вимоги. Апелянт посилався на те, що суд першої інстанції дав невірну оцінку зібраним доказам, а при вирішенні спору мав керуватись положенням частини 2 статті 390 ЦК та визначити розмір заподіяної шкоди за наданими ним довідками про середню врожайність озимих та середню ціну на цю культуру у регіоні.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 5,720 га в межах території Полтавської сільської ради Первомайського району Миколаївської області на підставіі Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 19 березня 2010 року за свідоцтвом ро право на спадщину за заповітом (а.с.5,6-8).

Земельна ділянка позивача перебувала в оренді ФГ «Сатурн» на підставі договору оренди земельної ділянки, укладеного 1 квітня 2005 року між господарством та ОСОБА_4 строком на 10 років.

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 повідомив орендаря про відсутність намірів продовжувати орендні відносини на наступний період, що підтверджено відповідачем.

Після закінчення строку дії договору оренди - 1 квітня 2015 року земельна ділянка не була повернута власнику.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 13 травня 2015 року ФГ «Сатурн» зобов'язане повернути спірну земельну ділянку власнику (а.с.9-10).

23 вересня 2015 року земельна ділянка була передана ОСОБА_3 (а.с.11).

Звертаючись до суду, ОСОБА_3 посилався на порушення відповідачем строку повернення землі, що призвело до заподіяння йому збитків, якими позивач вважає той дохід, який він міг би отримати від вирощування озимої пшениці (неотриманий дохід).

За загальним правилом статті 22 ЦК збитками є, в тому числі, і доходи, які особа могла би реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності і підстави для їх настання за порушення земельного законодавства встановлені ЗК України та Законом «Про оренду землі» (далі Закон).

Обов'язок орендаря відшкодувати орендодавцю завдані збитки у разі невиконання умов повернення земельної ділянки передбачений статтею 34 Закону.

Статтями 152, 156, 157 ЗК визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, і відшкодування завданих збитків. Власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок, зокрема, неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284 (далі - Порядок), відшкодуванню підлягають збитки власників землі та землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. При цьому неодержаний дохід - це дохід, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

Як роз'яснено у пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 р. з наступними змінами «Про практику застування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», розмір шкоди, заподіяної порушеннями земельного законодавства, визначається з урахуванням доходів, які власник землі або землекористувач міг би одержати при використанні земельної ділянки і які він не одержав за час до приведення землі у стан, придатний для її використання за цільовим призначенням, або до повернення самовільно зайнятої ділянки. Зокрема, при пошкодженні посівів, самовільному зайнятті ріллі або сінокосінні на користь землекористувача (власника) стягується вартість неодержаних сільськогосподарської продукції чи сіна, обчислена за ринковими цінами, з урахуванням середньої врожайності певної культури в господарстві, за винятком витрат виробництва, пов'язаних зі збиранням урожаю, а також витрат на відновлення якості земель відповідно до їхнього призначення. Якщо замість пошкоджених посівів землекористувач провів у тому ж сезоні повторний посів культур, відшкодуванню підлягають витрати на пересівання (вартість насіння, обробітку землі тощо).

Отже, виходячи зі змісту вищезазначених норм позивач має довести вартість неодержаної ним на належній йому земельній ділянці сільськогосподарської продукції, обчисленої за ринковими цінами, з урахуванням середньої врожайності певної культури в господарстві, за винятком витрат виробництва, пов'язаних зі збиранням урожаю.

Разом з тим, з позовної заяви ОСОБА_3 вбачається, що розмір неотриманого доходу розраховано з середньої врожайності озимої пшениці по Первомайському району Миколаївської області по підприємствам, що мають у користуванні більше 100 га сільськогосподарських угідь (господарства населення) та середньоарифметичних даних про середню купівельну вартість 1 тонни пшениці другого класу на українському ринку (а.с.13-17).

Але позивачем не надано суду відомостей щодо урожайності озимої пшениці саме на його земельній ділянці або в межах ФГ «Сатурн», а також даних щодо витрат сільськогосподарського виробництва, що є обов'язковим при визначенні неотриманого доходу.

Водночас відповідачем - ФГ «Сатурн» надано довідку № 4 від 11 січня 2016 р. та технологічну карту вирощування озимої пшениці у 2014 році та витрат на її виробництво (а.с. 35, 36), з яких вбачається, витрати на проведення повного технологічний циклу з підготовки до посіву озимої пшениці на землях господарства перевищили реалізаційну ціну продукції, внаслідок чого підприємство зазнало збитки.

Крім того, розмір упущеної вигоди позивач визначав, виходячи з вартості врожаю озимої пшениці, яку він мав намір посіяти та виростити на своїй земельній ділянці протягом 2015 року.

Але право на повернення належної йому земельної ділянки ОСОБА_3 набув лише після 1 квітня 2015 року, тоді як посів озимої пшениці здійснюється у Південному регіоні України у вересні місяці, тобто ще у попередньому році.

Отже, неотриманий дохід (упущена вигода), визначений ОСОБА_3 у такий спосіб, не може вважатись обґрунтованим (пункт 3 Порядку) та таким, який позивач міг би реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушене (стаття 22 ЦК).

Позовних вимог щодо визначення розміру збитків у інший спосіб позивач не заявляв.

Таким чином, основний висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_3 відповідає обставинам справи та вимогам земельного законодавства.

Колегія суддів не може прийняти до уваги посилання апелянта на те, що оскільки відповідач не довів належними доказами своїх витрат на виробництво та не заявив зустрічний позов, то його розрахунок є обґрунтованим. Розмір упущеної вигоди є складовою предмету позову, тягар доказування якого покладається на позивача відповідно до статей 11 та 60 ЦПК.

Не можна погодитись і з твердженням ОСОБА_3 про те, що суд невірно визначив предмет його позову та неправомірно застосував норми земельного законодавства, тоді як спірні правовідносини регулюються статтею 390 ЦК.

Предметом позову є правовідносини, які виникають за обставин, зазначених у позові, і зміст яких визначається сукупністю прав та обов'язків сторін, а не правова норма, обрана позивачем на власний розсуд та зазначена у позовній заяві.

Спір виник у сфері земельних правовідносин і відповідно до статті 9 ЦК регулюються нормами земельного законодавства. Предметом даного позову є правовідносини щодо відшкодування збитків (упущеної вигоди), заподіяних порушенням прав власників земельних ділянок, в тому числі орендодавців. Норми статті 390 ЦК, якою передбачено право власника вимагати від недобросовісного набувача отримані ним доходи, спірні правовідносини не регулюють.

Оскільки апеляційна скарга не містить доводів, які би спростовували висновки суду чи доводили би порушення ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Керуючи статтями 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.О. Данилова

Судді І.В. Лівінський

Н.О. Шаманська