УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Писаної Т.О.,

МазурЛ.М., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, поділ спільного майна подружжя; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, за касаційною скаргоюОСОБА_4 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 05 травня 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 01 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із указаним позовом та, з урахуванням його уточнень, просив: встановити факт його проживання із ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з квітня 2012 року по 17 жовтня 2012 року; визнати за ним право особистої приватної власності на 1/2 частину однокімнатної квартири № АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_4 право особистої приватної власності на 1/2 частину вказаної квартири; визнати борг в сумі 1 567 000 грн, що в еквіваленті становить 100 000 дол. США, спільним боргом їх подружжя; стягнути з ОСОБА_4 на його користь

778 500 грн, що в еквіваленті становить 50 000 дол. США, як 1/2 частину спільного боргу подружжя; стягнути з ОСОБА_4 на його користь

446 595 грн, що в еквіваленті становить 28 500 дол. США, як 1/2 частину доходу, отриманого від продажу спільного майна подружжя.

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою та, з урахуванням її уточнень, просила: стягнути з ОСОБА_3 на її користь 1/2 частину одержаних ПП «Арт-трейдінг» доходів за 2012-2014 роки; 1/2 частину одержаних ФОП «ОСОБА_3.» доходів за 2012-2014 роки; 1/2 частину одержаних ПП «Арт-паблішинг» доходів за 2012-2014 роки; врахувати вартість автомобіля марки «Лексус» при поділі майна шляхом зменшення вартості часток, належних ОСОБА_4 з іншого майна, на суму половини доходу, отриманого від продажу спільного майна подружжя - автомобіля марки «Лексус» - 446 595 грн, що в еквіваленті становить 28 500 дол. США; виділити ОСОБА_3 автомобіль марки «Нісан», 1984 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, вартістю 32 375 грн та рухоме майно - меблі, обладнання, техніка, устаткування з квартири АДРЕСА_1, на загальну суму 325 316 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 05 травня

2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Встановлено факт проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з квітня 2012 року по 17 жовтня

2012 року.

Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право особистої приватної власності по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3

778 500 грн, що в еквіваленті становить 50 000 доларів США, як 1/2 частину спільного боргу подружжя.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3

446 595 грн, що в еквіваленті становить 28 500 доларів США, як 1/2 частину доходу, отриманого від продажу спільного майна подружжя.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя задоволено частково.

Виділено у приватну власність ОСОБА_3 холодильну шафу КІ38VX20.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 4 354 грн, що становить 1/2 вартості холодильної шафи.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 01 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 про визнання спільною сумісною власністю подружжя квартири № АДРЕСА_1 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та рішення апеляційного суду, в частині залишення без змін рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині судові рішення не оскаржуються, а тому касаційному перегляду не підлягають.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, ознайомившись із запереченнями на касаційну скаргу, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання подружжя у період з квітня 2012 року по

17 жовтня 2012 року суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із їх доведеності та обґрунтованості, оскільки зазначені обставини підтвердили допитані в судовому засіданні свідки з близького оточення сторін.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання зобов'язань спільним боргом подружжя та стягнення з відповідача 1/2 частини спільного боргу подружжя, суди першої та апеляційної інстанцій виходили із того, що грошові кошти за розпискою від 30 липня 2013 року отримані ОСОБА_3 в інтересах сім'ї, при цьому погашений даний борг був одноосібно ОСОБА_3 у грудні 2014 року.

Колегія суддів не може повністю погодитись із зазначеними висновками судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на таке.

Судами встановлено, що 17 жовтня 2012 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві за актовим записом № 2795 був зареєстрований шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, який розірваний рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 20 березня 2015 року.

09 серпня 2013 року між ТОВ «АТ Імпорт» та ОСОБА_4 був укладений договір № 485 купівлі-продажу автомобіля «Лексус», вартістю

434 000 дол. США. При цьому було видано свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_3 та номерний знак НОМЕР_2.

11 січня 2014 року у Центрі № 7 з надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, підпорядкованого УДАІ ГУМВС України в м. Києві, автомобіль «Лексус», номерний знак НОМЕР_2, був знятий з обліку для реалізації.

16 січня 2014 року у Центрі надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Черкаси, підпорядкованого ДАІ УМВС України в Черкаській області, на підставі довідки-рахунок серії ВІА № 282089, виданою ТОВ «Спецавтогруп», вказаний автомобіль «Лексус» був зареєстрований за іншим власником.

Згідно розписки від 30 липня 2013 року ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_5 100 000 дол. США для купівлі автомобіля марки «Лексус» та закінчення ремонту в квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Строк повернення грошових коштів - до

14 серпня 2014 року.

09 грудня 2014 року борг за вказаною розпискою було повернуто.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то цивільні права та обов'язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Якщо наявність боргових зобов'язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов'язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

Разом з тим, для правильного вирішення справи необхідно встановити, за рахунок кого з подружжя здійснювалося погашення їх спільного боргу, чи не вносили сторони свої особисті кошти в рахунок погашення зобов'язань за договором позики.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-539цс16.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій щодо визнання спільними боргових зобов'язань сторін за розпискою від 30 липня 2013 року, оскільки як вбачається з її змісту цільовим призначенням отриманих ОСОБА_3 грошових коштів було купівля автомобіля, який визнано об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а також проведення ремонту у належній ОСОБА_4 квартирі.

Водночас, судом апеляційної інстанції не було встановлено з яких коштів відбувалось погашення спільних боргових зобов'язань за розпискою від 30 липня 2013 року, а тому висновок суду, що погашення боргу після фактичного припинення шлюбних відносин та одноосібно ОСОБА_3 свідчить про виконання особисто ОСОБА_3 спільних боргових зобов'язань подружжя, є безпідставним.

Необгрунтованим є також висновок судів першої та апеляційної інстанцій про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1/2 частини доходу, отриманого від продажу автомобіля «Лексус», номерний знак НОМЕР_2, оскільки судами не було встановлено за яких умов відбувався продаж спільного сумісного майна, чи була надана ОСОБА_3 згода на його відчуження та яким чином були розподілені кошти, отримані від його реалізації.

При цьому висновок судів попередніх інстанцій, що ОСОБА_4 здійснила відчуження спірного автомобіля самостійно у січні 2014 року - після припинення шлюбних відносин, є безпідставним з огляду на те, що шлюб між сторонами був розірваний рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 20 березня 2015 року, наявність правового режиму окремого проживання подружжя судами не встановлено.

Водночас, доводи касаційної скарги щодо неправильного висновку судів першої та апеляційної інстанцій про встановлення факту проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період з квітня 2012 року по

17 жовтня 2012 року зводяться виключно до переоцінки доказів та незгоди ОСОБА_4 із висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

При цьому суд апеляційної інстанції при перегляді справи в апеляційному порядку на зазначене уваги не звернув.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції неповно встановив фактичні обставини справи щодо поділу спільних боргових зобов'язань та автомобіля марки «Лексус», номерний знак НОМЕР_2, не перевірив законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в зазначеній частині та ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку із чим рішення суду апеляційної інстанції в зазначеній частині підлягає скасуванню з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав передбачених ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 01 лютого 2016 року скасувати в частині поділу боргових зобов'язань подружжя та автомобіля марки «Лексус», номерний знак НОМЕР_2, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

Л.М.Мазур

Т.О.Писана

О.В. Попович