АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Білич І.М., Поліщук Н.В., при секретарі Горбачовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Київської міської державної адміністрації, третя особа: Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 листопада 2015 року,-

встановила:

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 27 листопада 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на те, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.

В судове засідання сторони не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із безпідставності та необґрунтованості заявлених позовних вимог.

Висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що 16 червня 1998 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали з державною госпрозрахунковою організацією «Житло-інвест» інвестиційний договір.

Згідно умов договору позивачімали сплатили 50% вартості квартири за адресою: АДРЕСА_1.

В свою чергу державна госпрозрахункова організація «Житло-інвест» взяла обов'язок, після введення жилого будинку в експлуатацію, видати позивачам ордер на заселення із зняттям з квартобліку.

Позивачі сплатили 21 931,47 грн., після чого їм був виданий ордер НОМЕР_1.

На підставі ордера ОСОБА_1 разом з дружиною та двома неповнолітніми дітьми вселились в спірну квартиру.

У 2014 році позивачам було відмовлено у приватизації квартири, в зв'язку з відсутністю підтвердження фактичної сплати на користь ДГО «Житло-інвест» половини вартості спірної квартири.

Обґрунтовуючи вимоги, позивачі зазначили, що за умовами інвестиційного договору ними було сплачено 50% вартості квартири, а відтак на підставі ст. 392 ЦК України за ними має бути визнано право власності на неї.

Відповідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його права власності.

Згідно роз'яснень, які містяться в п. 37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2002 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Виходячи із змісту вищенаведеної норми права та відповідних роз'яснень, вимога про визнання права власності може бути пред'явлена лише власником спірного майна, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Всебічно та повно дослідивши обставини справи, суд першої інстанції дійшовправильного висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки позивачами не надано доказів набуття за ними права власності на квартиру.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права з огляду на таке.

Відповідно до Положення про Головне управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) основними завданням Головного управління є: забезпечення встановленого порядку обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов у м. Києві; аналіз стану черги квартирного обліку і внесення пропозицій на розгляд виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо забезпечення житлом громадян різних категорій обліку тощо.

Київська міська державна адміністрація є належним відповідачем для даної категорії справ.

Таким чином, заміна судом первісного відповідача належним відповідачем в особі Київської міської державної адміністрації, є правильною.

Проведення судом такої заміни без клопотання позивачів, не впливає на правильність висновків суду по суті позову, а тому не може бути підставою для його скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 27 листопада 2015 року ухвалено з додержанням норм матеріального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: І.М. Білич

Н.В. Поліщук