Справа № 2-1289/10
Провадження № 2-р/658/4/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2016 року Каховський міськрайонний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Єйбог І.М.,

за участю секретаря Берднікової С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, м. Каховка Херсонської області, заяву публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» про роз'яснення рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 20 травня 2010 року № 2-1289/10,

встановив:

Представник публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» (далі ПАТ «Марфін Банк») звернувся з заявою про роз'яснення рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 20 травня 2010 року № 2-1289/10.

Заява мотивована тим, що на підставі рішення Каховського міськрайонного суду від 20 травня 2010 року солідарно стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ВАТ «Морський транспортний Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 631 535,51 грн., яке було звернуто до виконання. Проте умовами укладеного між сторонами кредитного договору було визначено валюту погашення кредиту долари США, тому під час виконання рішення суду від 20 травня 2010 року не зрозуміло, яку суму заборгованості та в якій валюті слід стягувати для припинення зобовязання, у звязку зі зміною курс долара США, який встановлений НБУ.

Сторони у судове засідання не зявились, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, про причини неявки їх поважність не повідомили. Будь-яких заяв та клопотань на адресу суду не надходило.

Керуючись ч. 3 ст. 221 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути заяву за відсутності сторін.

Дослідивши заяву, матеріали цивільної справи № 2-1289/10, суд вважає, що заява представник ПАТ «Марфін Банк» про розяснення рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 20 травня 2010 року № 2-1289/10 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною ОСОБА_3 України, - і за її межами.

Відповідно до ст. 221 ЦПК України якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій розяснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту. Подання заяви про розяснення рішення суду допускається, якщо воно ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред'явлене до примусового виконання.

Розяснення рішення є засобом виправлення недоліків судового акта, який полягає в усуненні неясності судового рішення суду. Таким чином, суд роз'яснює суть судового рішення, якщо воно є незрозумілим для суб'єкта, якому надано право звернення за відповідним розясненням. Між тим, необхідність такого розяснення випливає з обставин неоднозначного розуміння рішення суду з метою його виконання.

Судом встановлено, що рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 20 травня 2010 року позовні вимоги ВАТ «Морський транспортний Банк» задоволено повністю, кредитний договір № 01398/RX, укладений між ВАТ «Морський транспортний Банк» та ОСОБА_1 від 27 серпня 2008 року розірвано. Стягнуто на користь ВАТ «Морський транспортний Банк» борг у розмірі 631 535,51 грн., судові витрати у розмірі 1 820 грн., всього 633 355,51 грн.: з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно, в тому числі за рахунок заставного майна належного ОСОБА_4 на праві приватної власності житлового будинку садибного типу, розташованого за адресою: м. Каховка Херсонська область, вул. Виноградна, 13, заставною вартістю 489 244 грн. (матеріали справи № 2-1289/10, а.с. 70 72).

11 листопада 2010 року ВАТ «Морський транспортний Банк» на підставі рішення позачергових Загальних зборів акціонерів від 08 липня 2010 року змінив назву на Публічне акціонерне товариство «Марфін Банк».

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, представник ПАТ «Марфін Банк» виконавчі листи отримав 14 вересня 2010 року, про що останній розписався (матеріали цивільної справи № 2-1289/10).

Матеріалами справи підтверджується, що ПАТ «Марфін Банк» має ліцензію на право здійснення банківських операцій в іноземній валюті, а також відповідні дозволи з додатками на проведення операцій з валютними цінностями.

Із матеріалів справи також вбачається, що за договором від 27 серпня 2008 року, укладеним між Банком та Позичальником, останньому Банком був наданий кредит в іноземній валюті. Позивач, у даній справі просив, зокрема, стягнути суму основної заборгованості по кредиту та заборгованості по відсоткам за користування ним саме в іноземній валюті.

Згідно з ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.192 ЦК України). Частина третя статті 533 ЦК України визначає, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

За пунктом 3.3 статті 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» гривня як грошова одиниця України (національна валюта) є єдиним законним платіжним засобом в Україні, приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України для проведення переказів.

Відповідно до частини першої статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року, валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов'язань, якщо інше не передбачено цим Декретом, іншими актами валютного законодавства України.

Положення ч.2 ст. 533 ЦК України зазначають про необхідність виконання грошового зобов'язання між резидентами України виключно у валюті України (валюта платежу), крім випадків отримання стороною цього зобовязання відповідної ліцензії Національного банку України відповідно до вимог Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (пункт 8.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 рудня 2013 року №14).

Суд може прийняти рішення про стягнення з відповідача суми заборгованості саме в іноземній валюті у спорах, пов'язаних із здійсненням валютних операцій у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.192, ч.3 ст.533 ЦК України, Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»).

Саме таку правову позицію викладено в постанові Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення по цивільній справі».

Статтею 53 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті. Зокрема, пунктом З зазначеної статті встановлено, що у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті державний виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує ці кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті державний виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби.

Пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №14 передбачено, що відповідно до статті 221 ЦПК розяснення рішення суду, а не ухвали, можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Розяснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути предявлене до виконання.

Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз'яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз'ясненні рішення.

Враховуючи те, що в резолютивній частині рішення, судом не зазначено про виконання взятих зобовязань в доларах США (яке передбачено умовами укладеного кредитного договору), всіх складових заборгованості, що виникла з кредитного договору, станом на дату розрахунку, а відтак, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для розяснення рішення суду, оскільки судом встановлено обставин передбачені ст. 221 ЦПК України, що зумовлюють необхідність у його розясненні.

За вказаних обставин суд вважає, що заява ПАТ «Марфін Банк» про розяснення рішення Каховського міськрайонного суду від 20 травня 2010 року по справі № 2-1289/10 є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, а резолютивна частина цього процесуального документа розясненню із зазначенням про стягнення основної заборгованості по кредиту та заборгованості по сплаті відсотків за користування ним саме в іноземній валюті.

Керуючись ст.ст. 210, 221 ЦПК України,

ухвалив:

Заяву публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» про роз'яснення рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 20 травня 2010 року № 2-1289/10 задовольнити.

Розяснити резолютивну частину рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 20 травня 2010 року по справі за позовом ПАТ «Марфін Банк» до ОСОБА_1 Нінелі Іванівни, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про розірвання кредитного договору, стягнення заборгованості в частині стягнення боргу, виклавши її в наступній редакції:

«Кредитний договір № 01398/RX, укладений між відкритим товариством «Морський транспортний банк» та ОСОБА_1 Нінелею Іванівною від 27 серпня 2008 року розірвати.

Стягнути на користь відкритого акціонерного товариства «Морський транспортний банк» (, п./р. 7 в філії ВАТ «Морський транспортний банк», м. Херсон, МФО 342285) борг у розмірі 79 240,31 долари США та 3 159,85 грн., з яких: за тілом кредиту 69 309,94 долари США; відсотки 9 930,37 долари США; пеня 3 159,85 грн., а також судові витрати у розмірі 1 820 грн.:

- з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно;

- в тому числі за рахунок заставного майна (згідно договору іпотеки, посвідченого 29 серпня 2008 року приватним нотаріусом Каховського районного нотаріального округу Херсонської області ОСОБА_3, зареєстрованого в реєстрі за № 793, та договору про внесення змін, посвідченого 11 червня 2009 року приватним нотаріусом Каховського районного нотаріального округу Херсонської області ОСОБА_3, зареєстрованого в реєстрі за № 361) належного ОСОБА_4 на праві власності житлового будинку садибного типу, розташованого за адресою: м. Каховка Херсонської області, вул. Виноградна, № 13, заставною вартістю 489 244 грн.»

Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом пяти днів з дня отримання її копії особою, яка оскаржує ухвалу, до апеляційного суду Херсонської області через Каховський міськрайонний суд Херсонської області.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя І.М. Єйбог