Справа № 355/700/16-ц
Провадження № 2/355/379/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2016 року Баришівський районний суд Київської області у складі головуючого судді Лисюка О.Д.,

за участю секретаря Ющенко Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Баришівка Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання майна особистою приватною власністю, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до Баришівського районного суду Київської області до ОСОБА_2 з позовною заявою про визнання майна особистою приватною власністю. Свою заяву обґрунтовує тим, що 19 грудня 1987 року Відділом ЗАГСу Баришівського райвиконкому Київської області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

19 липня 2005 року між батьком позивачки - ОСОБА_3 та нею, ОСОБА_1 було укладено Договір дарування житлового будинку, згідно якого ОСОБА_3 подарував, а ОСОБА_1 прийняла в дар житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Київська область, Баришівський район, село Пасічна, вулиця Радянська, 52.

Маючи бажання перебудувати житловий будинок, ОСОБА_1 звернулася до Баришівської селищної ради Київської області та отримала рішення про дозвіл на перебудову будинку.

12 квітня 2007 року рішенням сесії Баришівської селищної ради їй було надано дозвіл на передачу у власність земельної ділянки, під вищевказаним житловим будинком.

01 лютого 2012 року Баришівською селищною радою на ім'я ОСОБА_1 було виготовлено Державний акт серія ЯЕ № 604427 на право власності на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: Київська область, Баришівський район, село Пасічна, вулиця Радянська, № 52, кадастровий № 07856, площею 0,2499 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Провівши відповідні будівельні роботи нею, 18 грудня 2015 року Департаментом ДАБІ у Київській області було зареєстровано Декларацію № КС02 про готовність об'єкта до експлуатації та 18 лютого 2016 року отримано Інформаційну довідку № 53554866 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно про реєстрацію за нею права власності на вищевказаний житловий будинок в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності: 13323769.

Згодом, їхні відносини з чоловіком почали погіршуватися, виявилась принципова відмінність поглядів на життя, не могли дійти згоди щодо вирішення жодних питань.

Нещодавно приїхавши до будинку вона помітила, що чоловік почав відгороджувати парканом частину земельної ділянки та змінив замки у двох житлових кімнатах будинку.

На її вимоги до чоловіка з приводу звільнення земельної ділянки від паркану та повернення попередніх замків він ігнорує та вказує, що будинок та земельна ділянка також є його власністю.

Враховуючи дії відповідача, вона вимушена звертатися до суду за захистом своїх прав та визнання за нею права особистої приватної власності на майно.

Представник позивачки ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, про день час та місце розгляду справи належно повідомлений, від нього надійшла заява в якій він просить справу слухати у його відсутність, позовні вимоги свого довірителя підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився про день час та місце розгляду справи належно повідомлений, від нього надійшла письмова заява в якій він просить справу слухати у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає заявлений позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення виходячи з наступних міркувань.

Судом встановлено, що 19 грудня 1987 року у Відділі ЗАГСу Баришівського райвиконкому Київської області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (актовий запис №148) (а.с. 10).

19 липня 2005 року між батьком позивачки - ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено Договір дарування житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Баришівського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_5 зареєстрованого в реєстрі за №2586 (а.с.13), згідно якого ОСОБА_3 подарував, а ОСОБА_1 прийняла в дар житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Київська область, Баришівський район, село Пасічна, вулиця Радянська, 52.

Маючи бажання перебудувати житловий будинок, ОСОБА_1 звернулася до Баришівської селищної ради Київської області та отримала 22 вересня 2006 року Рішення №105.40 про дозвіл на перебудову будинку (а.с.15).

12 квітня 2007 року рішенням №173-08-05 сесії Баришівської селищної ради їй було надано дозвіл на передачу у власність земельної ділянки, під вищевказаним житловим будинком.

01 лютого 2012 року Баришівською селищною радою Київської області на ім'я ОСОБА_1 було виготовлено Державний акт серії ЯЕ №604427 на право власності на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: Київська область, Баришівський район, село Пасічна, вулиця Радянська, № 52, кадастровий №07856, площею 0,2499 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с. 16).

Виконавши відповідні будівельні роботи, 18 грудня 2015 року Департаментом ДАБІ у Київській області було зареєстровано Декларацію № КС02 про готовність об'єкта до експлуатації та 18 лютого 2016 року отримано Інформаційну довідку №53554866 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно про реєстрацію за нею права власності на вищевказаний житловий будинок в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності: 13323769.

Згодом, відносини сторін почали погіршуватися, виявилась принципова відмінність поглядів на життя, внаслідок чого вони не могли дійти згоди щодо вирішення жодних питань.

Нещодавно приїхавши до будинку ОСОБА_1 помітила, що чоловік почав відгороджувати парканом частину земельної ділянки та змінив замки у двох житлових кімнатах будинку.

Вимоги ОСОБА_1 з приводу звільнення земельної ділянки від паркану та повернення попередніх замків, чоловік ігнорує та вказує, що будинок та земельна ділянка також є його власністю.

Відповідно до ст.57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року за №7, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Відповідно до ст.316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст.317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 320 ЦК України передбачено, що власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом.

Положення ст.321 Цивільного кодексу України встановлюють, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Положення статті 391 Цивільного кодексу України встановлюють, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Порядок захисту права власності передбачений статтею 392 Цивільного кодексу України відповідно до якої, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також: у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Отже, на підставі вищевикладеного, а саме того, що позивачці було подаровано будинок під яким нею було приватизовано земельну ділянку те, що перебудова будинку була здійснена за її особисті кошті, а також те, що відповідач визнав предявлений позов в повному обсязі та обставини на які посилається позивачка, суд вважає за необхідне визнати зазначене вище спірне майно особистою власністю ОСОБА_1

Керуючись ст.ст.3,15,107,110 ЦПК України,ст.ст. 317,319,320,321,328,386,390-392 ЦК України, ст.ст.57, 59, 61 Сімейного кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити в повному обсязі.

Визнати що, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: Київська область, Баришівський район, село Пасічна, вулиця Радянська, 52 є особистою приватною власністю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати що, земельна ділянка, яка знаходиться за адресою: Київська область, Баришівський район, село Пасічна, вулиця Радянська,52, (кадастровий №:01:101:0009) є особистою приватною власністю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На дане рішення апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Баришівського

районного суду ОСОБА_6