Справа № 463/279/15-ц
Провадження № 2/463/109/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2016 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Головатого Р.Я.

з участю секретаря судових засідань Миличук У.Р.

позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, законним представником якого є ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_6, Товариство з обмеженою відповідальністю «Гал-Дім», Виконавчий комітет Винниківської міської ради, третя особа: державний нотаріус Другої Львівської державної нотаріальної контора Щебивовк О.О., Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», про встановлення факту проживання однією сім'єю без шлюбу, визнання недійсними договорів, визнання права на спадкування, визнання права власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в:

позивач звернулася до суду із позовом до відповідачів, уточнивши позовні вимоги, просить встановити факт проживання однією сім'єю без шлюбу, ОСОБА_11 та ОСОБА_2 з листопада 2007 року до ІНФОРМАЦІЯ_1; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартири №173, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, на 1/2 частку квартир (офіс) №2 «а» та №2«б» у будинку АДРЕСА_4; визнати недійсним договір про розірвання договору доручення №6 від 03.06.08 року та про відступлення права вимоги, укладений між ТзОВ «ГАЛ-ДІМ» та ОСОБА_11; визнати за ОСОБА_2 право власності 1/2 частку квартири АДРЕСА_1; надати ОСОБА_2 право на спадкування після смерті ОСОБА_11 разом із спадкоємцями першої черги, визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування на 1/10 частку квартири №173, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, на 1/10 частку квартир АДРЕСА_4, на 1/10 частку квартири АДРЕСА_1; Визнати недійсним свідоцтво про право власності НОМЕР_1 на квартиру АДРЕСА_1, видане Виконкомом Винниківської міської ради 10 жовтня 2011 року ОСОБА_6.

Свої вимоги мотивує тим, що починаючи із листопада 2007 року позивач проживала спільно однією сім'єю із ОСОБА_11 як чоловік та дружина до дня його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1. З 2007 року вони проживали у квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5, власником якої була матір ОСОБА_11 - ОСОБА_9; з 2008 року проживали у квартирі, яка знаходилася за адресою: АДРЕСА_6, а з березня 2009 року - в смт.Запитів Кам'янка-Бузького району Львівської області, де позивач проживає до цього часу.

Разом з тим, оскільки позивач та ОСОБА_11 шлюбу не укладали, однак під час спільного проживання вели спільне господарство, мали спільний бюджет, виконували обов'язки та здійснювали свої права як подружжя, просить встановити факт проживання однією сім'єю без шлюбу ОСОБА_11 та ОСОБА_2 з листопада 2007 року до ІНФОРМАЦІЯ_1.

Крім цього, за час спільного проживання позивач і ОСОБА_11 вклали спільні кошти в будівництво однокімнатної квартири №173, що знаходиться у АДРЕСА_3, про що було укладено договір про участь у Фонді Фінансування будівництва №197-02/08/07 від 02.08.2007 року з товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-фінансова компанія», а також в будівництво однокімнатної квартири АДРЕСА_1, про що, ОСОБА_11 уклав з товариством з обмеженою відповідальністю «ГАЛ-ДІМ» договір доручення №6 від 03.06.2008 року.

Разом з тим, позивач нещодавно дізналася, що ОСОБА_11 без відома позивача 16.09.2010р. уклав договорів про розірвання договору доручення №6 від 03.06.08 року та про відступлення права вимоги, згідно з яким до ОСОБА_6 перейшло право вимоги передачі у власність квартири АДРЕСА_1. Враховуючи те, що вказаний договір виходить за межі дрібного побутового, однак укладений без згоди позивача, остання просить визнати такий договір недійсним. Крім цього, оскільки на підставі вказаного недійсного договору 10 жовтня 2011 року відповідачу ОСОБА_6 Виконкомом Винниківської міської ради було видано свідоцтво про право власності НОМЕР_1 на квартиру АДРЕСА_1, вважає, що таке також є недійсним.

Оскільки відповідно до ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними, тому з урахуванням тієї обставини, що ні позивач, ні ОСОБА_11 у зареєстрованих шлюбах не перебували, проживали однією сім'єю та за цей час набули вищевказане майно, просить суд визнати за позивачем право власності на 1/2 вказаного майна як спільної сумісної вартості подружжя.

Крім цього у 2007-2009 роках, під час спільного проживання як подружжя, спільними зусиллями позивача та ОСОБА_11 та за рахунок спільних коштів було здійснено реконструкцію приміщень квартир АДРЕСА_4, які використовуються як нежитлові та переобладнані під офіс, в результаті чого їхня вартість значно збільшилась, тому вважає, що вказані об'єкти нерухомості також є їх спільною сумісною власністю та просила визнати за позивачем право власності на 1/2 вказаних приміщень.

Крім цього, у 2012 року, проходячи обстеження у Львівському обласному клінічному діагностичному центрі, дізнались, що ОСОБА_11 хворий та потребує постійного лікування та догляду. Весь цей час позивач опікувалась ОСОБА_11, доглядала його, спільні кошти витрачала на вартісне лікування, підтримувала його як морально, так і матеріально, тому просить у відповідності до ч.5 ст.1224 ЦК України надати ОСОБА_2 право на спадкування після смерті ОСОБА_11 разом із спадкоємцями першої черги та з урахуванням факту постійного проживання зі спадкодавцем на час його смерті визнати за нею право власності в порядку спадкування на 1/10 частку квартири №173, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, на 1/10 частку квартир АДРЕСА_4 та на 1/10 частку квартири АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач та її представники позовні вимоги підтримали, дали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та уточненнях до неї, просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_6, яка також є законним представником ОСОБА_5 в попередніх судових засіданнях проти позову заперечила з підстав, викладених у поданих до суду письмових запереченнях (т.1 а.с.127-129, 175-176, т.2 ст.138-140). Вважає, що позовні вимоги є безпідставними, оскільки факт спільного проживання позивача та ОСОБА_11 однією сім'єю не встановлено, тому решта позовних вимог є передчасними. Оскільки позивач та ОСОБА_11 були зареєстровані у різних населених пунктах, спільних дітей не мали, тому вважає, що їхні відносини не можна вважати сімейними, а такі носили трудовий характер. В останні судові засідання відповідач не з'явилася, про дату час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причин неявки суду не повідомила.

Відповідач ОСОБА_9 допитана в судовому засіданні 11.02.2016р. в якості свідка підтвердила факт спільного проживання позивача та її сина - ОСОБА_11 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 2007 року по день смерті ОСОБА_11 У наступні судові засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі.

Відповідач ОСОБА_8 в судовому засіданні 03.03.2016р. проти позову заперечив. В решту судових засідань не з'явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив.

Відповідач ОСОБА_7, представники відповідачів ТзОВ «Гал-Дім», ВК ВМР та третьої особи ПАТ «Укрсоцбанк» в судове засідання не з'явилися,

Третя особа державний нотаріус Другої Львівської державної нотаріальної контора Щебивовк О.О. в судове засідання не з'явилася, завідуюча Другої Львівської державної нотаріальної контора скерувала на адресу суду відповідь на повідомлення про розгляд справи без участі їхнього представника, у вирішення справи покладається на розсуд суду.

Заслухавши пояснення позивача та її представників, відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_8, покази свідків, оглянувши матеріали реєстраційної справи на квартири АДРЕСА_4, реєстраційної справи на квартиру АДРЕСА_1, дослідивши матеріали справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встанови наступне.

Як вбачається з копії свідоцтва про смерть (т.1 а.с.6) ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_1

Як вбачається з позовної заяви та пояснень позивача наданих у судовому засіданні починаючи із листопада 2007 року позивач проживала спільно однією сім'єю із ОСОБА_11 як чоловік та дружина до дня його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1, останні шлюбу не укладали, однак під час спільного проживання вели спільне господарство, мали спільний бюджет, виконували обов'язки та здійснювали свої права як подружжя.

Вказані обставини підтверджуються показами допитаних в судовому засіданні свідків.

Так, ОСОБА_9, яка є матір'ю покійного ОСОБА_11 суду пояснила, що позивач для неї ніби невістка, мають добрі відносини. Коли її син у 2007 році був у лікарні, то позивач постійно була біля нього. Коли син вийшов з лікарні вони з позивачем почали жити разом у належній свідку квартирі на АДРЕСА_5. у 2008 році продали квартиру та переїхали на Майорівку, де проживали до 2011 року. Після цього переїхали в смт.Запитів, де проживали разом до смерті ОСОБА_11 В грудні 2012 року позивач повідомила, що останній тяжко хворий. Позивач весь час доглядала тяжко хворого ОСОБА_11, а після його смерті самостійно організувала похорон, поминки на 9 та на 40 днів, поставила пам'ятник на цвинтарі.

ОСОБА_14 суду пояснив, що 16 років є парохом церкви в смт.Запитів. Позивач та ОСОБА_15 канонічно сім'єю не були, оскільки не укладали шлюбу, однак вони спільно проживали, коли ОСОБА_11 тяжко захворів позивач турбувалася про нього як дружина, доглядала його.

ОСОБА_16, який був лікарем ОСОБА_11 повідомив, що останньому у 2012 році встановлено діагноз раку підшлункової. Такі хворі не сплять вночі, однозначно потребують сторонньої допомоги та догляду. Таку допомогу хворому надавала позивач, лише вона дбала про нього, приносила йому ліки, постійно була біля нього та саме завдяки їй пацієнт прожив ще півроку. ОСОБА_11 та позивачі свідок знав давно та йому відомо, що вони проживали разом з 2006 року.

ОСОБА_17 суду повідомила, що працювала на ПП «ОСОБА_5» з 2005 року. З кінця 2005 року позивач та ОСОБА_11 почали проживати разом АДРЕСА_5, потім винаймали квартиру в районі Майорівки, а потім жили в смт.Запитів. Вони жили і працювали разом, вдень і вночі були разом, разом заготовляли продукти на зиму. Спільно проводили ремонти у приміщеннях на проспекті Свободи, позивач була там прорабом, а коли ОСОБА_11 тяжко захворів, то позивач самостійно все тягнула, оплачувала.

ОСОБА_18 суду повідомив, що познайомився з ОСОБА_11 у 2003 році по роботі і з цього часу знає позивача. З 2007 року останні разом проживали і працювали. Після продажу квартири АДРЕСА_5, жили разом в районі Пасічної, де винаймали квартиру, а потім в смт.Запитів. Свідок кілька разів на місяць бував у них в гостях, разом їздили відпочивати в Очаків на море. Вони постійно були разом на всіх забавах, а коли ОСОБА_11 тяжко захворів, то позивач була біля нього, доглядала його.

ОСОБА_19 суду повідомила, що знає позивача з 1970 року. Разом проживали по сусідству. У 2007 році, коли свідок випадково зустріла позивача, остання повідомила, що проживає разом з ОСОБА_11 Свідок приходила до них в гості, помагала їм по господарству, готувала закрутки на зиму, тому знає, що вони проживали однією сім'єю, вели спільне господарство. Коли ОСОБА_11 тяжко захворів, позивач просила його колишню дружину про допомогу, однак остання не допомогла, ніяких коштів не дала. Позивач єдина, хто доглядав ОСОБА_11

ОСОБА_20 суду пояснив, що він працював водієм у покійного ОСОБА_11 з 2011 року і аж до його смерті. Позивач постійно була біля нього, вони вели спільне господарство, тому свідок думав, що вони подружжя, не знав, що останні шлюбу не укладали. Коли ОСОБА_11 тяжко захворів, свідок возив позивача у лікарню, остання єдина хто його доглядав, оплачувала лікування та купляла ліки. Незважаючи на те, що свідка наймав на роботу ОСОБА_11 під час його хвороби зарплату виплачувала позивач. Позивач та ОСОБА_11 були у свідка на весіллі як пара, на всі забави ходили разом.

ОСОБА_21, який є сином позивача, суду повідомив, що його мама та ОСОБА_11 проживали однією сім'єю з 2005 року, вели спільне господарство. Разом проводили ремонт нежитлових приміщень на проспекті Свободи. Коли ОСОБА_11 тяжко захворів, мама самотужки доглядала його.

ОСОБА_22 суду пояснив, що робив ремонти у приміщеннях на проспекті Свободи, оплату за які здійснювали спільно позивач та ОСОБА_11 Останні жили як сім'я. Після завершення ремонтів свідок залишився працювати у них в офісі завгоспом-майстром. Коли ОСОБА_11 захворів, позивач доглядала за ним.

Крім цього, як вбачається з наявних в матеріалах справи фотознімків (т.1 а.с.209-211) позивач та ОСОБА_11 ходили як сім'я на різні святкування.

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, позивач здійснювала погашення кредиту ОСОБА_11 №LVXRFO06160097 (т.1 а.с.195), що підтверджується підписами позивача на квитанціях (т.1 а.с.196-202).

Проживання позивача та ОСОБА_11 однією сім'єю та ведення ними спільного господарства з 2008 року по день смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_1 підтверджується також довідками селищного голови (т.3 а.с.67) та голови обслуговуючого кооперативу «Новий Запитів» (т.3 а.с.68), а також актом від 04.06.2015р. (т.3 а.с.69).

Крім цього, як вбачається з копій квитанцій про оплату за комунальні послуги за адресою АДРЕСА_7, такі підписані позивачем (т.1 а.с.81-85).

Оцінивши в сукупності вищевказані докази суд приходить до переконання, що позивач дійсно проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_11 з листопада 2007 року до ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому позовні вимоги про встановлення цього факту є підставними та підлягають до задоволення.

При цьому, судом не беруться до уваги заперечення відповідача ОСОБА_6, яка також є законним представником ОСОБА_5, проти вказаних позовних вимог з тих підстав, що позивач та ОСОБА_11 були зареєстровані у різних населених пунктах, спільних дітей не мали, тому їхні відносини не можна вважати сімейними, оскільки відсутність реєстрація позивача та ОСОБА_11 за однією адресою і зумовило необхідність позивача звернутися до суду із вимогами про встановлення цього факту, а посилання відповідача на ту обставину, що їхні відносини були трудовими, а не сімейними спростовується дослідженими судом вищевказаними доказами.

Відповідно до ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно зі ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При цьому, як вбачається з роз'яснень пленуму Верховного Суду України, наданих у п.20 Постанови від 21 грудня 2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Судом встановлено, що ні позивач, ні ОСОБА_11 у будь-якому іншому шлюбі з листопада 2007 року по день смерті ОСОБА_11 не перебували, оскільки попередній шлюб позивача з ОСОБА_23 було розірвано 18 липня 2006 року, шлюб ОСОБА_11 з ОСОБА_24 розірвано 04 червня 1980 року, шлюб ОСОБА_11 з ОСОБА_25 розірвано 08 червня 1988 року, що підтверджується копіями свідоцтв про розірвання шлюбу (т.1 а.с.7, 8, 9), шлюб ОСОБА_11 з ОСОБА_6 розірвано 31 січня 2002 року, що визнано в судовому засіданні відповідачем ОСОБА_6, а тому відповідно ч.1 ст.61 ЦПК України вказана обставина не підлягає доказуванню.

Крім цього, з урахуванням вищевказаних доказів судом встановлено, що між позивачем та ОСОБА_11 в період з листопада 2007 по ІНФОРМАЦІЯ_1 були усталені відносини, що притаманні подружжю.

Як вбачається з матеріалів справи за період спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу позивача з ОСОБА_11, останній набув право власності на квартиру №173, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, що підтверджується копією свідоцтва про право власності (т.1 а.с.15), а тому суд приходить до висновку, що вказане майно є спільною сумісною власністю позивача та ОСОБА_11

Крім цього, відповідно до ч.1 ст.62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як вбачається з оглянутої в судовому засіданні реєстраційної справи на квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_11 17.02.2005р. видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_4 вартість якої станом на 29.11.2011р. становила 24293 грн.

Разом з тим, судом встановлено, що позивачем та ОСОБА_11 спільними зусиллями та грошовими затратами було проведено реконструкцію вищевказаної квартири, в результаті чого 27.07.2011р. за ОСОБА_11 було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_4, вартість яких станом на 20.07.2011р. становила 175642 грн.

Враховуючи вищенаведене, оскільки судом встановлено, що за час спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу позивача та ОСОБА_11, істотно збільшилась вартість належного ОСОБА_11 вищевказаного майна, за рахунок їх спільних зусиль та коштів, що також підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_21, який є сином позивача, та ОСОБА_22, який виконував підрядні роботи, пов'язані із реконструкцією вищевказаної квартири, суд приходить до висновку, що квартири АДРЕСА_4 є об'єктом спільної сумісної власності позивача та ОСОБА_11

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Враховуючи вищенаведене, оскільки судом встановлено, що квартира АДРЕСА_3 та квартири АДРЕСА_4 є об'єктами спільної сумісної власності позивача та ОСОБА_11, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на 1/2 частину вказаного нерухомого майна є підставними та підлягають до задоволення.

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи за час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу позивача та ОСОБА_11 останнім 03.06.2008р. було укладено з Товариством з обмеженою відповідальністю «ГАЛ-ДІМ» договір доручення №6, відповідно до умов якого ТзОВ «ГАЛ-ДІМ» зобов'язалося від імені і за рахунок засобів в розмірі 305125 грн. отриманих від ОСОБА_11 організувати будівництво однокімнатної квартири АДРЕСА_1 (т.1 а.с.16-20). Пунктом 4.2.5 вказаного договору закріплено обов'язок ТзОВ «ГАЛ-ДІМ» передати квартиру ОСОБА_11 на підставі акта прийому-передачі, якому відповідно кореспондує право ОСОБА_11 отримати вказане майно.

16.09.2010р. між ТзОВ «ГАЛ-ДІМ», ОСОБА_11 та ОСОБА_6 було укладено договір про розірвання Договору доручення №6 від 03.06.2008р. та відступлення права вимоги (т.1 а.с.21-22), відповідно до умов якого ОСОБА_11 передав ОСОБА_6 своє право вимоги передачі у власність від ТзОВ «ГАЛ-ДІМ» квартиру АДРЕСА_1.

Разом з тим, відповідно до ч.ч.1, 3 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Судом встановлено, що всупереч вказаним вимогам, укладаючи спірний договір про розірвання Договору доручення №6 від 03.06.2008р. та відступлення права вимоги, тим самим розпоряджаючись правом вимоги передачі у власність квартири АДРЕСА_1, набутим ОСОБА_11 за час спільного проживання однією сім'єю з ОСОБА_2, від останньої не було отримано згоди на укладення вказаного договору.

Відповідно до ч.2 ст.65 СК України дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання недійсним договору про розірвання договору доручення №6 від 03.06.08 року та про відступлення права вимоги є підставними, обґрунтованими, тому підлягають до задоволення.

Згідно з ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Крім цього, оскільки судом встановлено, що право ОСОБА_11 на квартиру АДРЕСА_1 виникло за час спільного проживання однією сім'єю з позивачем, відтак є їх спільною сумісною власністю, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання за ОСОБА_2 право власності 1/2 частку цієї квартири також підлягають до задоволення.

З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що свідоцтво про право власності НОМЕР_1, видане Виконкомом Винниківської міської ради 10 жовтня 2011 року ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1, право власності на 1/2 якої визнано за позивачем, не може залишатися чинним, а тому позовні вимоги про визнання його недійсним також підлягають до задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.6).

Як вбачається з листа Другою Львівської державної нотаріальної контори (т.1 а.с.163) після смерті ОСОБА_11 за заявою ОСОБА_5 12.06.2013 року було заведено спадкову справу №256/2013.

Також заяви про прийняття спадщини були подані ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_2, ОСОБА_7

В судовому засіданні встановлено, що відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 є синами спадкодавця - ОСОБА_11, відповідач ОСОБА_9 - є матір'ю спадкодавцями, які відповідно до ст.1261 ЦК України мають право на спадкування за законом у першу чергу.

Судом встановлено факт проживання однією сім'єю без шлюбу ОСОБА_11 та ОСОБА_2 з листопада 2007 року до ІНФОРМАЦІЯ_1, тому відповідно до ст.1264 ЦК України має право на спадкування за законом у четверту чергу.

Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину (ч. 1 ст. 1259 ЦК), або на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 1259 ЦК).

Згідно з ч.2 ст.1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред'явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин.

В зазначеній категорії справ підлягає встановленню судом також факт належності сторін до спадкоємців за законом різних черг.

Слід зазначити, що зміна черговості спадкування лише надає право спадкоємцю наступної черги на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, а не визнає його спадкоємцем цієї черги. Отримавши право на спадкування разом із спадкоємцями іншої черги, такий спадкоємець вважається спадкоємцем тієї черги, до якої він належить відповідно до статей 1261 - 1265 ЦК.

Як вбачається з матеріалів справи причиною смерті ОСОБА_11 був рак підшлункової залози (т.1 а.с.57-60). Вказаний діагноз ОСОБА_11 підтверджується також наявними в матеріалах справи іншими медичними документами (т.1 а.с.57-65).

Крім цього, 19.02.2013р. ОСОБА_11 було встановлено першу групу інвалідності та зазначено, що останній потребує постійного стороннього догляду (т.3 а.с.70). ОСОБА_11 розроблено індивідуальну програму реабілітації №261 (т.3 а.с.71-78).

Та обставина, що ОСОБА_11 не міг самостійно забезпечувати свої потреби, у зв'язку з тяжкою хворобою потребував сторонньої допомоги підтверджується також показами допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_16, який був лікарем ОСОБА_11 та повідомив, що хворі з діагнозом раку підшлункової не сплять вночі, однозначно потребують сторонньої допомоги та догляду.

Враховуючи наведене, суд вважає встановленою ту обставину, що ОСОБА_11 перебував у безпорадному стані.

Судом також встановлено, що позивач тривалий час дбала про ОСОБА_11, здійснювала за ним догляд, надавала йому допомогу як нематеріального характеру, зокрема піклувалася, підтримувала, була постійно поруч, так і матеріально забезпечувала ОСОБА_11, зокрема купувала на підставі виписаних ОСОБА_11 рецептів (т.1 а.с.54-56) ліки та інші медичні препарати, що підтверджується копіями фіскальних чеків (т.1 а.с.53, 203-205, т.3 а.с.89), а також випискою з банківського рахунку ОСОБА_2 (т.3 а.с.90-96). Крім цього, позивач здійснювала оплату за комунальні послуги за адресою АДРЕСА_7, що підтверджується копіями квитанцій (т.1 а.с.81-85).

Ті обставини, що позивач тривалий час надавала ОСОБА_26 нематеріальні послуги, матеріальне забезпечення та іншу допомогу підтверджуються також вищеописаними показами допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_9, яка є матір'ю покійного ОСОБА_11, ОСОБА_14, який є парохом церкви в смт.Запитів, ОСОБА_16, який був лікарем ОСОБА_11, ОСОБА_17, яка з 2005 року працювала на ПП «ОСОБА_5», ОСОБА_18, який є другом сім'ї ОСОБА_11 та ОСОБА_2, ОСОБА_19, яка була сусідкою позивача, ОСОБА_20, який працював водієм у покійного ОСОБА_11, ОСОБА_21, який є сином позивача.

Враховуючи вищенаведене, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_2, будучи спадкоємцем четвертої черги, протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу ОСОБА_11, який через тяжку хворобу перебував у безпорадному стані, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про надання ОСОБА_2 право на спадкування після смерті ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із спадкоємцями першої черги, є обґрунтованими, підставними, тому підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Під час розгляду справи судом встановлено, що на момент смерті ОСОБА_11, останньому належали, зокрема квартира №173, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, квартири АДРЕСА_4, квартира АДРЕСА_1.

Разом з тим, судом також встановлено, що вказане майно є спільною сумісною власністю ОСОБА_11 та ОСОБА_2 у зв'язку з чим за останньою визнано право власності на 1/2 частину вказаного нерухомого майна.

За вказаних обставин, до складу спадщини входять 1/2 частка квартири №173, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, 1/2 частка квартир АДРЕСА_4, 1/2 частка квартири АДРЕСА_1.

Як вбачається з матеріалів справи спадкоємцями ОСОБА_11 першої черги є відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 як сини спадкодавця, а також відповідач ОСОБА_9 як мати спадкодавця, крім цього право на спадкування після смерті ОСОБА_11 разом із спадкоємцями першої черги надано також ОСОБА_2 як спадкоємцю четвертої черги за законом.

Відповідно до ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивач має право на спадкування, зокрема 1/10 частки квартири №173, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, 1/10 частки квартир АДРЕСА_4 та 1/10 частки квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Судом встановлено, що позивач на час смерті ОСОБА_11 проживала з ним однією сім'єю без реєстрації за адресою АДРЕСА_7, а тому вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки не заявила про відмову від неї.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання за нею права власності в порядку спадкування на 1/10 частку квартири №173, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, на 1/10 частку квартир АДРЕСА_4, на 1/10 частку квартири АДРЕСА_1, також підлягають до задоволення.

Задовольняючи позов, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача слід стягнути понесені останньою і документально підтверджені (а.с.72) судові витрати, що становлять 3897 грн. 60 коп. судового збору за звернення до суду із вказаними позовними вимогами по 556 грн. 80 коп. з кожного.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 61, 88, 212-214 ЦПК України, -

вирішив:

позов задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім'єю без шлюбу ОСОБА_11 та ОСОБА_2 з листопада 2007 року до ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартири №173, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартир АДРЕСА_4.

Визнати недійсним договорів про розірвання договору доручення №6 від 03.06.08 року та про відступлення права вимоги, укладений між ТзОВ «ГАЛ-ДІМ» та ОСОБА_11.

Визнати за ОСОБА_2 право власності 1/2 частку квартири АДРЕСА_1.

Надати ОСОБА_2 право на спадкування після смерті ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із спадкоємцями першої черги.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування на 1/10 частку квартири №173, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3,

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування на 1/10 частку квартир АДРЕСА_4,

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування на 1/10 частку квартири АДРЕСА_1.

Визнати недійсним свідоцтво про право власності НОМЕР_1 на квартиру АДРЕСА_1, видане Виконкомом Винниківської міської ради 10 жовтня 2011 року ОСОБА_6.

Стягнути з ОСОБА_5, законним представником якого є ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_6, Товариство з обмеженою відповідальністю «Гал-Дім», Виконавчого комітету Винниківської міської ради на користь ОСОБА_2 по 556 грн. 80 коп. (п'ятсот п'ятдесят шість гривень вісімдесят копійок) судових витрат з кожного.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м.Львова. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Р.Я. Головатий