Справа № 200/8832/15-ц
Провадження №2/200/1830/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

14 квітня 20016 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі, головуючого - судді - Єлісєєвої Т.Ю.

при секретарі - Кузьминій С.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської єпархії Української православної церкви Московської патріархії, треті особи - Сьома дніпропетровська державна нотаріальна контора, Перша Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним заповіту та встановлення права на спадкування за законом, визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом до відповідача. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що вона з червня 2004 року почала проживати разом однією сімєю, як чоловік і дружина зі своїм покійним чоловіком ОСОБА_2 та 26 листопада 2005 року вони офіційно уклали шлюб.

16 травня 2014 року її чоловік ОСОБА_2 помер. Після його похорон вона, маючи намір прийняти спадщину після смерті чоловіка, звернулася до Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори з відповідною заявою, де їй стало відомо, що 29.05.2003 року її чоловік заповів квартиру № 44, що знаходиться в м. Дніпропетровську, ж/м Тополя 1, будинок 15, корп. 5, Дніпропетровської єпархії Української православної церкви Московської патріархії. Заповіт на імя Дніпропетровської єпархії Української православної церкви Московської патріархії був посвідчений 29.05.5003 року державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі за № 3-500. Дійсність вказаного заповіту у неї викликає великий сумнів, оскільки на час його складання її чоловік був дуже хворою людиною, учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році, учасником бойових дій в Афганістані та тривалий час знаходився на лікуванні у звязку з численними захворюваннями. Крім того ОСОБА_2 тривалий час зловживав спиртними напоями, у звязку з чим в цей період бували випадки несприйняття дійсних подій, деякі події сприймались їм неадекватно, через неадекватну поведінку, прояв агресії, хронічне вживання алкогольних напоїв, неможливість орієнтації в просторі, постійного депресивного стану та страхів. З вищезазначених причин в період з 2000 рік 2003 рік ОСОБА_2 перебував на лікуванні у КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна психіатрична лікарня». Потім ще тривалий час перебував на обліку у невропатолога та психіатра в КУ «Дніпропетровська міська поліклініка № 5» ДОС. Також, її померлий чоловік тривалий час починаючи з 2002 року був хворий на рак, а саме у нього була злоякісна пухлина лобової частини головного мозку, про що свідчить лікарське свідоцтво про смерть № 177 від 19.05.2014 року, у звязку з чим він приймав сильнодіючі препарати, в силу яких не усвідомлювала значення своїх дій та не контролювала їх. Позивач зазначає, що за час свого життя її померлий чоловік не був віруючою людиною та жодного відношення до релігії також не мав, ніколи не захоплювався цім аспектом життя, таким чином, на її думку у ОСОБА_2 не було жодних підстав або причини, мотивів чи внутрішніх переконань складати заповіт на користь Дніпропетровської єпархії Української православної церкви Московської патріархії, а тому позивач вважає, що даний заповіт складений ОСОБА_2 у стані, коли він не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними.

Позивач просить визнати недійсним заповіт, як розпорядження на випадок смерті, складений ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Дніпропетровської єпархії Української православної церкви Московської патріархії, посвідченого державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, 29 .05.2003 року та внесеного до Єдиного реєстру за № 3-500 на квартиру № 44, що знаходиться в місті Дніпропетровську, ж/м Тополя І, будинок № 15, корп. 5, та визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом, на 1/2 частини квартири № 44, що знаходиться в місті Дніпропетровську, ж/м Тополя І, будинок № 15, корп. 5, після смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, померлого 16.05.2014 року.

Позивач та її представники в судове засідання не з'явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Представник третьої особи - Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду повідомлявся належним чином.

Представник третьої особи - Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявилася, про день, час та місце розгляду повідомлялась належним чином, суду наданий лист про розгляд справи за відсутності представника нотаріальної контори.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, тому суд вважає за можливе розглянути справу відповідно правил ст. 169, 224, 225 ЦПК України - заочно.

У зв'язку з неявкою сторін, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії 1-КИ №020093 виданого Бабушкінським відділом РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області від 26.11.2005 року.

16.05.2014 року ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть ОСОБА_4 І-КИ №570166 виданого Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 19.05.2014 року.

За життя ОСОБА_2 на праві власності належала квартира № 44, що знаходиться в місті Дніпропетровську, ж/м Тополя І, будинок № 15, корп. 5, та після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, яка складається з належної йому квартирі.

Позивач ОСОБА_1 у передбачений законом строк звернулася до Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка, де їй стало відомо, що на підставі заповіту від 29.05.2003 року, посвідченому державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори та зареєстрованому в реєстрі за № 3-500, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, був складений заповіт, як розпорядження на випадок смерті на користь Дніпропетровської єпархії Української православної церкви Московської патріархії на квартиру № 44, що знаходиться в місті Дніпропетровську, ж/м Тополя І, будинок № 15, корп. 5.

Відповідно до ст.ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи та випадок своєї смерті.

Відповідно до ч.1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

У відповідності до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно до ч.1 ст. 1222 цього Кодексу спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на день відкриття спадщини.

Згідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

У відповідності до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі, зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно до ч.1 ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Згідно до ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто, вчинення заповіту через представника не допускається.

Відповідно до ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Судом встановлено, що 29.05.2003 року був складений та посвідчений державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори та внесеного до Єдиного реєстру за № 3-500 заповіт, яким ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 зробив розпорядження про те, що заповідає квартиру № 44, що знаходиться в місті Дніпропетровську, ж/м Тополя І, будинок № 15, корп. 5, Дніпропетровської єпархії Української православної церкви Московської патріархії.

Як вбачається із тексту заповіту від 29.05.2003 року, він записаний нотаріусом зі слів ОСОБА_2, до його підписання прочитаний вголос заповідачем і власноручно підписаний ним у його присутності, особа заповідача встановлена і її дієздатність перевірена нотаріусом.

Судом встановлено, що померлий ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на момент складання заповіту 29.05.2003 року через стійкий розлад здоровя не усвідомлював значення своїх дій і за своїм психічним станом не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, що підтверджується епікризом з історії хвороби померлого виданого КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» ДОР» від 25.02.2016 року.

Померлий ОСОБА_2 був учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році, що підтверджується посвідченням серія А № 510171 від 01.07.2003 року, та учасником бойових дій в Афганістані.

Тривалий час знаходився на лікуванні у звязку з численними захворюваннями, також починаючи з 1995 року та до дня смерті зловживав спиртними напоями, у звязку з чим в цей період бували випадки несприйняття дійсних подій, деякі події сприймались їм неадекватно, через неадекватну поведінку, прояв агресії, хронічне вживання алкогольних напоїв, неможливість орієнтації в просторі, постійного депресивного стану та страхів, що підтверджується медичною довідкою КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» ДОР». ОСОБА_2 тривалий час перебував на обліку у невропатолога та психіатра в КУ «Дніпропетровська міська поліклініка № 5» ДОС.

Також, померлий починаючи з 2002 року був хворий на рак, а саме у нього була злоякісна пухлина лобової частини головного мозку, про що свідчить лікарське свідоцтво про смерть № 177 від 19.05.2014 року, у звязку з чим він приймав сильнодіючі препарати, в силу яких не усвідомлювала значення своїх дій та не контролювала їх.

Суд приймає до уваги пояснення позивача, де остання зазначає, що за час свого життя її померлий чоловік не був віруючою людиною та жодного відношення до релігії також не мав, не коли не захоплювався цім аспектом життя, таким чином, у ОСОБА_2 не було жодних підстав або причини, мотивів чи внутрішніх переконань складати заповіт на користь Дніпропетровської єпархії Української православної церкви Московської патріархії.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що заповіт від 29.05.2003 року, складений від імені ОСОБА_2 на користь Дніпропетровської єпархії Української православної церкви Московської патріархії, слід визнати недійсним, оскільки він був складений особою, яка не розуміла значення своїх дій і її волевиявлення не було вільним та він складений з порушенням вимог чинного законодавства України. Тому ОСОБА_1 має право на спадкування за законом на спадкове майно після смерті ОСОБА_2, що відповідає приписам ст. 1257, 1261 ЦК України.

Згідно до ст. 41 Конституції України, ст. 328 ЦК України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Задовольняючи позовні вимоги позивача про визнання недійсним заповіту та дійшовши висновку про наявність у неї права на спадкування за законом майна після смерті ОСОБА_2, суд вважає за можливе також визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом, на 1/2 частини квартири № 44, що знаходиться в місті Дніпропетровську, ж/м Тополя І, будинок № 15, корп. 5, після смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, померлого 16 травня 2014 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Дніпропетровської єпархії Української православної церкви Московської патріархії, треті особи - Сьома дніпропетровська державна нотаріальна контора, Перша Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним заповіту та встановлення права на спадкування за законом, визнання права власності - задовольнити.

Визнати недійсним заповіт, як розпорядження на випадок смерті, складений ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер 16 травня 2014 року, на користь Дніпропетровської єпархії Української православної церкви Московської патріархії, посвідченого державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори 29 травня 2003 року та внесеного до Єдиного реєстру за № 3-500, на квартиру №44, що знаходиться в місті Дніпропетровську, ж/м Тополя І, будинок № 15, корп. 5.

Визнати за ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, право власності в порядку спадкування за законом, на 1/2 частини квартири №44, що знаходиться в місті Дніпропетровську, ж/м Тополя І, будинок № 15, корп. 5, після смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, померлого 16 травня 2014 року.

Позивачем рішення може бути оскаржене на протязі десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд міста Дніпропетровська.

Відповідачем рішення може бути оскаржено шляхом подачі заяви до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська про його перегляд, протягом 10-ти днів з дня отримання його копії.

Суддя Єлісєєва Т.Ю.