Справа № 375/417/16-ц Головуючий у І інстанції Нечепоренко Л. М.
Провадження № 22-ц/780/4284/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 22 19.07.2016
УХВАЛА

Іменем України

19 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кулішенка Ю.М., Фінагєєва В.О.

за участю секретаря Волинець Я.В,.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 06 червня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Білзерно» про розірвання договору оренди земельної ділянки та повернення земельної ділянки,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом з урахуванням уточнених вимог у відповідності до норм ст.ст. 651, 653 ЦК України та просила розірвати договір оренди землі № 25 від 20.03.2015 р. укладений між нею та ТОВ «Білзерно», зобовязати відповідача повернути земельну ділянку загальною площею 3,5444 га, що розташована на території Запруднянської сільської ради Рокитнянського району у придатному стані для подальшого використання.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 20.03.2015 р. між нею та відповідачем був укладений договір оренди належної їй на праві власності земельної ділянки, розташованої на території Запрудянської сільської ради площею 3,5444 га, призначеної для ведення сільськогосподарського виробництва. 24.03.2015 р. актом прийому-передачі вказана земельна ділянка передана в строкове користування, за яке орендар повинен вносити орендну плату у грошовій, натуральною та відробітковою формах по бажанню орендодавця в розмірі 4,5 % від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки і згідно до п.3.1 договору розмір орендної плати у грошовій формі становить 5517,93 грн. Так як відповідач не виконав умов договору, а саме своєчасно, до 16.12.2015 р. не сплатив орендної плати, не дивлячись на неодноразові звернення позивачки, тому остання 26.03.2016 р. подала заяву про розірвання договору, проте вказана вимога також залишена без задоволення. Просила в судовому порядку вирішити вказаний спір та задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 06 червня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на неповне зясування та неправильність встановлення судом обставин, порушення застосування судом норм законодавства, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

При апеляційному розгляді справи представник апелянта ОСОБА_3 підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про повне задоволення позовних вимог. Однією із умов для розірвання договору апелянт вважає, те що відповідач пропонував позивачці до виплати грошові кошти в сумі 3168 грн. в той час як в договорі було передбачено до виплати 5517, 93 грн. що значно менше суми погодженої сторонами.

Представник відповідача, ТОВ «Білзерно» ОСОБА_4 заперечив щодо доводів апелянта та просив відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, як таке що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Доводи апелянта щодо не виконання відповідачем своїх зобовязань по договору оренди землі є безпідставними, оскільки позивач умисно ухилялася від отримання коштів чим штучно створювала обставини для вказаного позову.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що 20.03.2015 р. між сторонами укладено договір оренди належної позивачці земельної ділянки, згідно умов якого за оренду землі сплачується орендна плата в розмірі, визначеному в договорі, а саме 4,5 % від нормативно - грошової оцінки земельної ділянки, яка становить 5717,93 грн. Із вказаної суми вираховується прибутковий податок із фізичних осіб. (а.с. 8-15)

Позивачці неодноразово направлялися поштою листи про необхідність отримання орендної плати за 2015 рік, але та відмовлялася її отримувати, а 31.12.2015 р., коли представник відповідача привіз позивачці додому готівку, вона вкотре відмовилася від отримання грошей і написала заяву, що вона відмовляється від орендної плати за 2015 рік. ( а.с. 59)

В кінці березня 2016 року позивачка направила вимогу про виплату їй орендної плати в розмірі 5517,93 грн., хоча перед цим представник відповідача привозив їй кошти в розмірі більше 6 тис. грн., а згідно бухгалтерської довідки орендна плата за 2015 рік складає 6500 грн., про що знала і позивачка, так як мешканці села Запруддя у вересні 2015 року отримали по видатковим касовим ордерам кошти в розмірі по 6500 грн. плату за оренду паю за 2015 рік, що підтвердили свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Так як позивачка не отримала орендну плату, вона подала до суду позов про розірвання договору оренди, вважаючи, що цим порушено договір оренди.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що порушень зі сторони відповідача у виплаті орендної плати позивачці чи виконанні інших умов договору суд не встановлено.

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції законним та обґрунтованим виходячи з наступних обставин.

У відповідності до норм статей 509, 526, 610, 611 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утримуватися від неї, а кредитор має вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 5 Закону України «Про оренду землі» орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою.

Статтею 6 даного Закону визначено право оренди землі, згідно якої орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Поняття договору оренди землі висвітлено у статті 13 Закону - Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Однією із істотних умов оренди, передбачених ст. 15 Закону, є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

У статті 21 зазначено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Частиною першою статті 24 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати (Обовязком орендаря є своєчасна сплата орендної плати).

На підставі ч. 1 ст. 32 Закону, у разі невиконання сторонами обовязків, визначених чинним законодавством та умовами договору, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду.

Згідно ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України до обовязків землекористувачів віднесено своєчасна сплата земельного податку та орендної плати.

Частиною другою ст. 152 цього ж Кодексу встановлено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.03.2015 р. між сторонами укладено договір оренди землі № 25 (а.с.8-12).

У відповідності до п.п.1.2.,1.3. Договору, 24.03.2015 р. актом прийому передачі обєкта оренди ТОВ «Білзерно» в строкове користування було передано земельну ділянку, що перебуває у власності ОСОБА_2, розташованої на території Запруднянської сільської ради Рокитнянського району Київської області (а.с.13).

Пунктом 1.5. Договору передбачено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 127065,19 грн.

За користування земельною ділянкою Орендар повинен вносити орендну плату у грошовій, натуральній та відробіткових формах по бажанню орендодавця в розмірі 4,5% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки (у грошовій формі становить 5517,93 грн), що зазначається у пункті 3.1. Договору.

Пунктом 3.2. Договору встановлено, що обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації.

Відповідно п. 3.3. Договору, орендна плата вноситься один раз на рік не пізніше 16 грудня поточного року.

Згідно копій супровідних листів - повідомлень від 07.12.2015 р. та 15.12.2015 р. вбачається, що відповідач в особі директора ТОВ «Білзерно» неодноразово звертався до ОСОБА_2 із запропонуванням отримання нею орендної плати за Договором № 25 від 20.03.2015 р. (а.с.60-61).

Згідно розписки від 31.12.2015 р. ОСОБА_2 відмовилася від отримання орендної плати за 2015 р. (а.с.59).

26.03 2016 р. позивачка в особі представника ОСОБА_3 направила відповідачу ОСОБА_7 про сплату орендної плати (а.с.16-18).

Згідно Довідки від 19.04.2016 р. ТОВ «Білзерно» підтвердило, що відповідно до умов Договору позивачці нарахована орендна плата за 2015 р., яку вона має можливість забрати в касі Товариства (а.с.58).

Відповідно до норм ст. 651 ч.2 ЦК України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однією із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Як встановлено, судом першої інстанції при розгляді вказаної справи, позивачкою у справі ОСОБА_2 не надано достатніх та допустимих доказів на педтвердження тих обставин, що саме з вини відповідача, ТОВ "Білзерно" позивачка не отримала орендну плату за договором оренди землі.

Проводячи аналіз вищевикладеного, слід зробити висновок, що порушень зі сторони відповідача у виплаті орендної плати позивачці чи виконанні інших умов договору не встановлено, так як відповідач неодноразово, що підтверджено наданими суду повідомленнями та показаннями свідків, звертався до позивачки з питанням отримання орендної плати чи надання способу перерахування коштів, а також особисто представник відповідача привозив гроші позивачці, однак остання відмовилася від їх отримання та написала власноручно, чого не заперечують сторони, заяву про відмову від отримання орендної плати.

Доводи апелянта про те, що відповідач порушив умови Договору оренди, що тягнуть за собою його розірвання, не підтвердилися при розгляді справи.

Що ж стосується доводів апелянта стосовно факту не використання земельної ділянки ТОВ «Білзерно» за цільовим призначенням особисто, колегія суддів приходить до висновку про наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, довідкою Селянського (фермерського) господарства «Агрофарм» від 10.05.2015 р. підтверджується факт використання земельної ділянки, що на праві власності належить ОСОБА_2 та здійснення ним її обробітку. Станом на дату видачі даної довідки ТОВ «Білзерно» не використовує вказану земельну ділянку (а.с.74).

Згідно Договору №25/03 про надання послуг по обробітку земельної ділянки від 25.03.2015 р., укладеного між ТОВ «Білзерно» та СФГ «Агрофарм» земельна ділянка підлягає обробітку Виконавцем за умовами вказаного Договору та перебуває в оренді Замовника згідно Договору від 20.03.2015 р. (а.с.75).

З огляду на це, колегія суддів вважає, що в даному випадку також не порушено відповідачем вимог Договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Білзерно», оскільки умови даного Договору не забороняють орендарю укладати договори про надання послуг по обробітку вказаної земельної ділянки з іншими юридичними особами та не суперечать чинному законодавству.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів вважає, що суд правомірно визначився зі складом обставин та дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Апелянтом не надано до суду достатніх та допустимих доказів щодо неправомірності висновку суду першої інстанції, тому колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим та таким, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 509, 526, 610, 611 ЦК України, ст.ст. 96, 152 ЗК України, ст.ст. 5, 6, 13, 15, 21, 24, 32 Закону України «Про оренду землі», ст.ст. 60, 209, 210, 212-214, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 06 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: М.А.Яворський

Судді: Ю.М.Кулішенко

ОСОБА_8