Справа № 555/2472/15-ц
Номер провадження 2/555/124/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2016 року

Березнівський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Мельника В. Я.

при секретарі Григорієвій В. М.,

з участю:

позивачки ОСОБА_1,

її представника - адвоката ОСОБА_2,

представника відповідача -

Вітковицької сільської ради - ОСОБА_3,

третьої особи, яка не заявляє самостійних

вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_4,

його представника - адвоката ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Березне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вітковицької сільської ради Березнівського району Рівненськоїобласті, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4, про скасування рішення сільської ради, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 вказує в заяві від 21 грудня 2015 року, що рішенням сесії Вітковицької сільської ради № 532 від 29 вересня 2015 року ОСОБА_4 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,1200 га в с. Вітковичі по вул. Подільській,28 Березнівського району Рівненської області за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови сільської ради для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Не погоджується з цим рішенням. Вважає, що воно не відповідає чинному земельному законодавству, порушує її права та права членів її багатодітної родини на одержання в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок у власність.

Незаконним рішення є, на думку позивачки, в силу ст. 119 ЗК України, адже громадяни, які добросовісно і відкрито володіють земельною ділянкою понад 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них права на земельну ділянку мають право клопотати про передачу такої земельної ділянки їм у власність.

Зазначає, що з таким же проханням протягом 2010-2015 років до сільської ради зверталися її дочка та зять, просили виділити їм під будівництво земельну ділянку поряд з її будинком, але в порушення ст. ст. 117-116 ЗК України таке їхнє звернення розглянуто не було.

Доводить, що має право на виділення земельної ділянки під забудову в першу чергу як багатодітна мати. Покликається при цьому на ст. 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

В судовому засіданні з наведених в позовній заяві підстав ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_2 підтримали заявлені вимоги.

Позивачка пояснила, що земельну ділянку поряд з її господарством виділено ОСОБА_4, тоді як вона також потребує виділення земельної ділянки під забудову, мала бажання щоб їй була виділена саме ця земельна ділянка, адже вже фактично користувалася нею.

Просить її позов задовольнити.

ОСОБА_3, сільський голова с. Вітковичі Березнівського району, звернутих до Вітковицької сільської ради вимог ОСОБА_1 не визнала. Пояснила, що згідно існуючого в сільській раді порядку питання розподілу земельних ділянок під забудову попередньо обговорюється на засіданнях комісій ради і за їхніми пропозиціями рішення приймається сесією.

Земельні ділянки під забудову у зв'язку з великими запитами населення та за відсутності достатньої кількості вільного земельного фонду виділяються лише одруженим, тобто молодим сім'ям.

ОСОБА_4 вперше з такою заявою звертався у 2012 році, коли ще не був одруженим, і тоді йому з вищевказаної причини було відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

У виділенні конкретної земельної ділянки, щодо якої у сторін виник спір, ОСОБА_6, дочці позивачки, у 2012 також було відмовлено.

Натомість, коли вона одружилася і з такою заявою у 2015 році звернувся її чоловік ОСОБА_7, його заяву було задоволено, земельну ділянку під забудову було виділено неподалік від будинку ОСОБА_1

ОСОБА_1 особисто за виділенням ділянки під забудову звернулася лише 20 грудня 2015 року. При цьому просила виділити конкретну земельну ділянку - біля її хати, по вул. Шевченка, тобто ту, яка вже на той час була виділена Миронцю.Ю.О.

На цій земельній ділянці сім'я позивачки ОСОБА_1, незважаючи на її неодноразові попередження не приступати до будівництва будинку, без належного дозволу у землі залила фундамент під будинок.

Просить в позові відмовити.

ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, пояснив, що у встановленому законом порядку отримав у власність за рішенням Вітковицької сільської ради земельну від 14 грудня 2015 року ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Дійсно звертався за виготовленням технічної документації ще у 2012 році. На той час не був одружений і йому було відмовлено в задоволенні його заяви. Жодним чином прав ОСОБА_1 вказаним рішенням сільською радою порушено не було. Адже її дочці з зятем земельну ділянку під забудову було виділено. На виділеній йому під забудову земельній ділянці позивачка з сім'єю спорудила фундамент в землі. Перешкоджає йому користуватися своєю власністю.

Просить в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Вислухавши сторін, дослідивши надані ними докази, суд приходить до висновку, що позивачка ОСОБА_1 не довела своїх вимог в судовому засіданні.

Як слідує з рішення Вітковицької сільської ради від 29 вересня 2015 року № 532 (а. с. 12) цим рішенням ОСОБА_4 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0.1200 га в с. Вітковичі по вул. Подільській,28 за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови Вітковцької сільської ради Березнівського району Рівненської області для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка - (02.01).

Її покликання на ст. 119 ЗК України є безпідставним. Адже вказаною нормою закону передбачено, що громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом.

Досліджені в судовому засіданні факти свідчать, що користування ОСОБА_1 спірною земельною ділянкою не було відкритим і добросовісним. Належить вказана земельна ділянка до фонду вільних земельних ділянок, що призначені для ведення житлового будівництва. А тому самовільне спорудження на такій земельній ділянці фундаменті під забудову, а до того використання її для складування соломи і т.п., не свідчить про те, що позивачка користувалася нею добросовісно і ніхто не заявляв прав на вказану земельну ділянку, зокрема орган місцевого самоврядування як власник землі.

Що стосується першочергового права на виділення землі під забудову з посиланням на ст. 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", то слід зазначити, що таке право надано багатодітним батькові чи матері.

Згідно з підпункту 2 пункту а) частини першої статті 34 цього Закону до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема: вирішення відповідно до законодавства питань про подання допомоги інвалідам, ветеранам війни та праці, сім'ям загиблих (померлих або визнаних такими, що пропали безвісти) військовослужбовців, а також військовослужбовців, звільнених у запас (крім військовослужбовців строкової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу) або відставку, інвалідам з дитинства, багатодітним сім'ям у будівництві індивідуальних жилих будинків, проведенні капітального ремонту житла, у придбанні будівельних матеріалів; відведення зазначеним особам у першочерговому порядку земельних ділянок для індивідуального будівництва, садівництва та городництва.

Відмова неодруженим повнолітнім громадянам в наданні земельних ділянок для таких цілей, на думку суду, не порушує прав багатодітної родини на отримання земельної ділянки під забудову, адже реалізувати таке право багатодітна сім'я може шляхом звернення з аналогічною заявою будь-кого з батьків багатодітної родини.

Однак, як установлено в судовому засіданні з такою заявою ОСОБА_1, звернулася тільки 20 грудня 2015 року, тоді ж з аналогічними заявами звернулися її діти, в яких просили виділити земельну ділянку під забудову поряд з будинком позивачки, що слідує з графічних матеріалів, доданих до вказаних заяв на а. с. 59-65, в той час як ОСОБА_4 спірна земельна ділянка 14 грудня 2015 року вже була передана у власність.

Також слід зазначити, що земельне законодавство України (ч.6 ст. 118 ЗК) не передбачає обов'язку органу місцевого самоврядування надати громадянину земельну ділянку саме за бажаним місцем її розташування, тобто можливості громадянина в обов'язковому порядку самому вибирати місцезнаходження земельної ділянки, яка має бути надана йому під забудову, як в даному випадку просили позивачка ОСОБА_1, її сини ОСОБА_8 та ОСОБА_9, дочка ОСОБА_10

Її чоловіку якої ОСОБА_7 згідно його заяви від 19 жовтня 2015 року (а. с. 10), як це слідує з рішення № 579 від 29 жовтня 2015 року (а. с. 67) дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за адресою: вул. Шевченка,28 в с. Вітковичі Березнівського району Рівненської області, орієнтовною площею 0,1292 га, на той час вже був наданий.

ОСОБА_1 оскаржила в суді лише рішення сільської ради щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_4

Порядок надання таких дозволів та повноваження органів влади з цього приводу передбачені ст.ст. 118,122 ЗК України.

Відповідно до цих норм законодавства орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Причинами відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Подібних фактів в судовому засіданні щодо надання такого дозволу ОСОБА_4 з порушенням вказаних норм не встановлено.

Отже, передбачені законом підстави для визнання вказаного рішення незаконним відсутні.

ОСОБА_1 не оскаржувала рішення про затвердження проекту землеустрою та передачу ОСОБА_4 спірної земельної ділянки у власність від 14 грудня 2015 року № 30 (а. с. 31).

З наведених мотивів і підстав суд відмовляє ОСОБА_1 в задоволенні її позовних вимог за їх безпідставністю.

Керуючись ст. ст. 4-14,209,212-215,218 Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст. 78-81,116,119,125-126,186 Земельного кодексу України, ст. 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", суд

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до Вітковицької сільської ради Березнівського району Рівненськоїобласті, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_4, про скасування рішення шістдесятої сесії шостого скликання Вітковицької сільської ради Березнівського району Рівненської області № 532 від 29 вересня 2015 року "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд", зобов'язання вчинити дії, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Березнівський районний суд.

Суддя: ОСОБА_11