АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Литвинюк І. М.

суддів: Міцнея В.Ф., Яремко В.В.

секретар: Костюк Л.С.

за участю: відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 13 липня 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 у травні 2016 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що з 12 вересня 1999 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 07 грудня 2007 року шлюб між ними розірвано. Під час перебування в шлюбі у них народився син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірвання шлюбу проживає з нею.

Вказувала на те, що після розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, його розвитком не цікавиться, матеріальної допомоги на його утримання та розвиток не надає. ОСОБА_1 безпідставно чинить перешкоди їй у здійсненні заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. На даний час виникла необхідність у її періодичному відпочинку разом з дитиною за кордоном. ОСОБА_3 є інвалідом дитинства і перебуває на обліку у Львівському обласному дитячому психоневрологічному диспансері.

Зазначала, що має бажання на проведення медичного обстеження та діагностики у

_________________________________________________________________________________________________________________________________

№22-ц/794/1183/16 Головуючий у 1 інстанції: Пилип"юк І.В.

Категорія: 48 Доповідач: Литвинюк І.М.

закордонних лікарів для покращення здоров'я дитини, а також проведення лікування, якщо виникне у цьому необхідність. Проте батько своїми діями виявляє небажання та не сприяє покращенню здоров'я дитини. Крім того, виїзд дитини за кордон вочевидь сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку, як особистості.

Просила надати дозвіл на виїзд малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України без дозволу (згоди) та супроводу батька ОСОБА_1 до повноліття дитини, дозволити їй, або її офіційному представникові, без згоди батька ОСОБА_1 оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення ним повноліття.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 13 липня 2016 року в позові відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального та процесуального права, не було в повному обсязі з'ясовано обставини які мають значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймають участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги суперечать Правилам перетинання державного кордону громадянами України, затвердженим постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57, відповідно до яких дозвіл може бути надано до конкретної країни і на визначений проміжок часу.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що сторони з 12 серпня 1999 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 07 грудня 2007 року шлюб між ними розірвано.

Також встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрована та проживає у власній квартирі разом з сином ОСОБА_3, у АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 є дитиною-інвалідом.

Частиною 2 ст. 141 СК України встановлено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини, не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України. Особа, яка досягла шістнадцяти років, відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК має право на вільний самостійний виїзд за межі України, а до досягнення шістнадцяти років має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Виходячи зі змісту ст. ст.1, 3 ,4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», громадянин України має право виїхати з України. Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюється Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

За правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 в редакції Постанови КМУ від 25.08.2010 року № 724 (п.п. 3-5), виїзд з України громадян, які не досягли 16 річного віку, здійснюється за згодою обох батьків та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду досягли 18-річного віку. Виїзд громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного із батьків або інших осіб, уповноважених одним із батьків з нотаріально посвідченою згодою здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого із батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування в цій державі, якщо другий із батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого із батьків у разі пред'явлення зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку без згоди та супроводу другого із батьків. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Інтереси дитини різні: триваючі і скороминучі; нематеріальні, духовні і матеріальні; ті, які заслуговують на увагу, та ті, які не сприяють розвиткові дитини або можуть навіть зашкодити їй. Статтями 8, 9, 20 Конвенції про права дитини вживається термін «найкращі» інтереси дитини, а у ст. 3 Конвенції зобов'язано усі державні та приватні установи, які займаються питаннями соціального забезпечення у всіх діях щодо дітей приділяти першочергову увагу «якнайкращому забезпеченню інтересів дитини».

Тобто, при постановленні рішення щодо надання дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди та супроводу батька та посиланні на Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» суду слід зазначати дозвіл на конкретний виїзд (одноразовий), з визначенням місця перебування, а також його початку й закінчення.

З огляду на викладене, вимоги ОСОБА_2 про надання судом багаторазового дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди та супроводу батька, без зазначення конкретного строку, конкретної держави, не передбачені законодавством України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом норм матеріального та процесуального права в частині обмеження вимог позивача на отримання в судовому порядку дозволу відповідача на виїзд дитини за межі України на лікування до країн Шенгенської угоди, Єгипту, Турції та Об'єднані Арабські Емірати, є безпідставними, оскільки спростовуються дослідженими судом доказами, яким дана правильна правова оцінка.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 13 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: