Провадження № 22-ц/783/916/16 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Богонюка М.Я.,Гриновця Б.М.

при секретарі: Жукровській Х.І.,

за участю: апелянта ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

представника апелянта Львівської міської ради - Наконечної О.М.,

позивача ОСОБА_6 та її представника ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та Львівської міської ради на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 23 листопада 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

В жовтні 2014р. позивач ОСОБА_6 звернулася до суду із позовом до Львівської міської ради, ОСОБА_2, в якому після уточнення позовних вимог, та з врахуванням ухвали Сихівського районного суду м. Львова від 06 липня 2015 року про закриття провадження по справі в частині вимог, просила: визнати протиправною та скасувати ухвалу сесії Львівської міської ради від 10 липня 2014 року №3603 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1, визначеної для продажу у власність на земельних торгах"; визнати протиправною та скасувати ухвалу сесії Львівської міської ради від 31 липня 2014 року №3730 "Про продаж земельної ділянки на АДРЕСА_1 з аукціону під забудову"; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,0868га, від 07 жовтня 2014 року укладений між Львівською міською радою та ОСОБА_2.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона успадкувала будинковолодіння АДРЕСА_2 згідно свідоцтва про право на спадщину від 1 березня 2012 року після смерті ОСОБА_8, яка успадкувала зазначене будинковолодіння після смерті ОСОБА_9, яка успадкувала його після смерті ОСОБА_10, та яка в свою чергу успадкувала його після смерті ОСОБА_11. На підставі зазначеного свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_6 зареєструвала своє право власності на нерухоме майно, в тому числі огорожу навколо земельної ділянки площею 0.3436 га, у КП ЛОР "БТІ та ЕО". Згідно постанови Винниківського райвиконкому №30 від 17 грудня 1946 року ОСОБА_11 в цілому було передано садибу евакуйованої до Польщі ОСОБА_12, яка залишила житлові будівлі площею 270 м.кв, землю 0,43 га, в тому числі орної 0,29 га, що стверджується архівною довідкою від 11.09.2014 року. В 1959 році була проведена інвентаризація земель Львівської міської ради, за результатами якої земельна ділянка загальною площею 3090кв.м. по АДРЕСА_3 залишена в користуванні ОСОБА_13 , зокрема частина земельної ділянки площею 1890 кв.м.до фактичного вилучення. Оскільки в подальшому, рішення, яким би ця частина земельної ділянки, площею 1890 кв.м., була вилучена і включена до земельного фонду Львівської міської ради прийнято не було, рішення суду, яким би примусово припинялось право користування земельною ділянкою також не виносилось, то до позивачки разом із правом власності на нерухоме майно перейшло і право користування земельною ділянкою на якій воно розміщено, загальною площею 3090кв.м. Незважаючи на наведене, Львівська міська рада не визнає її права користування зазначеною земельною ділянкою та частину земельної ділянки площею 0,0868га, по АДРЕСА_1 продала на земельних торгах ОСОБА_2

В листопаді 2014р. співвідповідач ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому просила зобов'язати ОСОБА_6 та інших осіб не чинити перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні земельною ділянкою по АДРЕСА_1, площею 0,0868га, яка належить їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 07 жовтня 2014 року. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що за договором купівлі-продажу від 07 жовтня 2014 року придбала земельну ділянку АДРЕСА_1, загальною площею 0,0868га. Однак, відповідачем ОСОБА_6, яка не має жодного правовстановлюючого документа на вказану земельну ділянку, чиняться їй перешкоди у користуванні придбаною земельною ділянкою. ОСОБА_2 вважає, що за будинковолодінням АДРЕСА_2 було закріплено в постійному користуванні земельну ділянку площею лише 1200кв.м., а решта землі до вказаного будинковолодіння починаючи з 23 червня 1959 року не належала і перебувала в тимчасовому користуванні гр. ОСОБА_11 ОСОБА_2 зазначала, що позивачкою ОСОБА_6 успадковано лише земельну ділянку площею 1200кв.м., яка закріплена за належним їй на праві власності будинком АДРЕСА_2, оскільки спадкоємці після смерті ОСОБА_11 своїх спадкових прав на користування земельними ділянками в більшому розмірі не оформляли.(т.1 а.с.59-62)

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 23 листопада 2015 року позов ОСОБА_6 до Львівської міської ради, ОСОБА_2, третя особа Державна інспекція сільського господарства в Львівській області, про визнання протиправними та скасування ухвал Львівської міської ради, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки - задоволено.

Визнано протиправною та скасовано ухвалу сесії Львівської міської ради від 10 липня 2014 року №3603 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1, визначеної для продажу у власність на земельних торгах».

Визнано протиправною та скасовано ухвалу сесії Львівської міської ради від 31 липня 2014 року №3730 «Про продаж земельної ділянки на АДРЕСА_1 з аукціону під забудову».

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,0868га, від 07 жовтня 2014 року укладений між Львівською міською радою та ОСОБА_2.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_6, Львівської міської ради про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою - відмовлено.

Вищевказане рішення суду першої інстанції оскаржили представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та Львівська міська рада.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_6 успадкувала земельну ділянку, яка надавалася ОСОБА_11 в 1946р. площею 3090кв.м. (в яку входила земельна ділянка площею 1200,00кв.м. а також та, яку придбала ОСОБА_2) не відповідає матеріалам справи. Адже, жодних правовстановлюючих документів на вказану площу земельної ділянки в позивачки немає (ні права власності, ні права користування), ОСОБА_6 за користування такою земельною ділянкою не сплачувала орендної плати. Архівним витягом від 09.11.2011 року №Г-1332 з рішення №683 Виконавчого комітету Львівської міської ради депутатів трудящих від 23.06.1959р. встановлено, що за будинковолодінням НОМЕР_1 по АДРЕСА_3 було закріплено в постійному користуванні лише 1200,00кв.м., решта землі до вказаного будинковолодіння 1890,00 кв.м. починаючи з 23.06.1959р. не належала і перебувала в тимчасовому користуванні до моменту вилучення. З свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.05.1999 року вбачається, що спадкоємці ОСОБА_11 своїх спадкових прав не оформляли. Відтак, оскільки ОСОБА_8 (безпосередній спадкодавець позивачки) право користування земельною ділянкою понад 1200кв.м. (понад закріпленою за будинковолодінням НОМЕР_1) не набувала та не реєструвала, то вона і не могла його передати в порядку спадкування позивачці. Оскільки до спадкоємців житлового будинку переходить право користування земельною ділянкою, на якій він розміщений, відповідно до ч.2 ст. 1225 ЦК України, то є всі підстави стверджувати, що ОСОБА_6 було успадковано право користування земельною ділянкою площею 1200,00кв.м., на якій цей будинок розташований. В матеріалах справи немає доказів того, що ОСОБА_8 на право користування земельною ділянкою площею 3090кв.м. мала правовстановлюючий документ, так само, як і нема доказів того, що у позивачки цей правоустановлюючий документ знаходиться. З свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.03.2012р., спадщина після смерті ОСОБА_8 складається з житлового будинку НОМЕР_1 з усіма господарськими будівлями та спорудами. Іншого спадкового майна чи спадкових прав не зазначено. Апелянт також зазначає, що оскаржуваним рішенням фактично визнано укладення договору оренди спірної земельної ділянки в судовому порядку за спадкодавцем ОСОБА_6, але ніякого договору не було і укладення договору в порядку цивільного судочинства є неможливим. Просить рішення Сихівського районного суду м. Львова від 23 листопада 2015 року скасувати, та ухвали нове рішення, яким в задоволенні первісного позову ОСОБА_6 - відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_2 задовільнити.

В апеляційній скарзі представник Львівської міської ради вважає, що рішення першої інстанції прийнято про неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи та неправильному застосуванні норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що продаж земельних ділянок державної та комунальної власності або прав на них на конкурентних засадах у формі аукціону здійснюється на підставі земельно-кадастрових даних, що надаються управлінням Держкомзему у м.Львові, висновку управління архітектури про визначення відповідності генеральному плану міста забудови земельної ділянки та планово-картографічних матеріалів. Згідно із земельно-кадастровими даними, наданими управлінням Держкомзему у м. Львові листом від 25.04.2012р. №40/3/281, земельна ділянка на АДРЕСА_1, що затверджена для продажу на земельних торгах, входить в межі земельної ділянки площею 0,3460га, яка знаходиться в користуванні гр. ОСОБА_14 без належно оформлених правовстановлюючих документів на землекористування. Натомість, судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначено, що Львівською міською радою не перевірено фактичного землекористування земельною ділянкою при підготовці її до продажу. Однак, в чинному земельному законодавстві відсутнє поняття "фактичне землекористування", так само як і відсутній обов'язок органу місцевого самоврядування це встановлювати. Так само, на думку апелянта, безпідставним є посилання суду першої інстанції на те, що Львівська міська рада протиправно не вилучила у ОСОБА_6 спірної земельної ділянки при підготовці до її продажу на аукціоні, оскільки чинним земельним законодавством передбачено лише два види землекористування: за договором оренди земельної ділянки та на праві постійного користування, однак ні одного, ні іншого виду користування у спірних правовідносинах не було. Вважає, що не можливо припинити користування земельної ділянки, оскільки такого права у ОСОБА_6 не має. Просить рішення Сихівського районного суду м. Львова від 23 листопада 2015 року скасувати, та ухвали нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити.

В судове засідання з'явилися ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3, а також представник Львівської міської ради Наконечна О.М., які підтримали доводи своїх апеляційних скарг та просили суд оскаржуване рішення Сихівського районного суду м. Львова від 23.11.2015р. скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні первісного позову ОСОБА_6 відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_2 задоволити в повному обсязі.

ОСОБА_6 та її представник ОСОБА_7 в судовому засіданні проти задоволення апеляційних скарг відповідачів заперечили, надали суду пояснення на підтримку висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскільки вважають його законним і обґрунтованим, та просили відмовити в задоволенні апеляційних скарг та залишити рішення Сихівського районного суду м. Львова від 23.11.2015р. без змін.

В судове засідання не з'явився представник третьої особи Державної інспекції сільського господарства в Львівській області, хоча остання була повідомлена належним чином про дату та час судового засідання, а тому відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи у її відсутності. На думку колегії суддів матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта (відповідача) ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, представника Львівської міської ради Наконечної О.М. на підтримання доводів поданих апеляційних скарг, позивача ОСОБА_6 та її представника ОСОБА_7 на їх заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід задовольнити з таких підстав.

Згідно ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення даним вимогам закону не відповідає.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення первісного позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки чинний на час виникнення спірних правовідносин ЦК УРСР від 1922 року передбачав поняття домоволодіння як розташування на одній земельній ділянці житлового будинку з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами, згідно з планом Львівського міжміського бюро технічної інвентаризації вказаний житловий будинок АДРЕСА_2 розташований на земельній ділянці площею 3090 кв.м. (інвентаризаційна справа а.с.22), а рішення про часткове вилучення земельної ділянки уповноваженим органом так і не приймалось, то площа земельної ділянки, яка перейшла у користування ОСОБА_6 в порядку спадкування складає 3090кв.м. Крім цього, Львівською міською радою протиправно не встановлено фактичного землекористувача спірної земельної ділянки під час затвердження її до продажу, хоча цю земельну ділянку спочатку потрібно було вилучити у встановленому законом порядку у землекористувача - позивача ОСОБА_6 і лише потім вирішувати питання про її продаж чи надання іншим особам.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, згідно витягу про державну реєстрацію прав ОКП ЛОР "БТІ та ЕО" від 16.03.2012р., який міститься в матеріалах інвентаризаційної справи по АДРЕСА_2 (а.с.70), ОСОБА_6 на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 01 березня 2012 року, виданого Другою Львівською державною нотаріальною конторою.

Згідно зазначеного свідоцтва про право на спадщину від 01 березня 2012 року, ОСОБА_6 є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та спадщина, на яку видане це свідоцтво складається з: житлового будинку НОМЕР_1, загальною площею 62 кв.м., з усіма господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться на АДРЕСА_3 дерев'яної літньої кухні, дерев'яного тамбура, дерев'яного сараю, дерев'яної вбиральні, огорожі з металевої сітки, металевої хвіртки, металевих огорож (том 1 а.с.3).

Спадкодавцю ОСОБА_8 вищезазначене майно належало на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 травня 1999 року, виданого Першою Львівською державною нотаріальною конторою, як спадкоємцю після смерті її сестри - ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року. З зазначеного свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 травня 1999 року, вбачається, що спадкове майно, яке знаходиться по АДРЕСА_2 належало ОСОБА_11 згідно постанови Винниківської районної ради депутатів трудящих від 17 грудня 1946 року за №30 "Про передачу будинків переселенцям з Польщі" та довідки райфінвідділу про розрахунок від 18 червня 1958 року, зареєстрованих у Львівському міжміському бюро технічної інвентаризації 29 червня 1959 року за реєстровим №3137. Після смерті 09 грудня 1960 року ОСОБА_11 спадкоємцем була його дружина ОСОБА_10, яка прийняла спадщину, але не оформила свої спадкових прав, а після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_10, спадкоємцем була її дочка ОСОБА_9, яка спадщину прийняла, але також не оформила своїх спадкових прав (том 1 а.с.3).

Постановою Виконавчого Комітету Винниківської ради депутатів трудящих Львівської області за №30 від 17 грудня 1946 року "Про передачу будинків переселенцям з Польщі" переселенцю з Польщі ОСОБА_11, який прибув до села Козельники Винниківського району, Львівської області передано садибу евакуйованої до Польщі ОСОБА_12, розміром 270 кв.м. з такими будівлями.... Загальна оцінка на суму 4535крб. Враховано вартість будівель залишених ОСОБА_11 в Польщі по акті опису майна від 15 січня 1945 року на суму 1433крб. та зобов'язано райфінвідділ прийняти від ОСОБА_11 гроші різницю між зданим та одержаним майном в сумі 3102крб. (інвентаризаційна справа а.с.9).

Як ж вбачається з архівної довідки Державного архіву Львівської області від 11.09.2014р. за №771/01-36, ОСОБА_12 при переселенні до Польщі у 1946 році в с.Козельники колишнього Винниківського району, залишила наступне нерухоме майно: житлові будівлі 270 кв.м., землі 0,43га, в тому числі орної 0,29га, загальною вартістю 4535крб. (том 1 а.с.6).

Висновком Львівського міжміського бюро технічної інвентаризації від 23 червня 1958 року, будинковолодіння по АДРЕСА_2 на праві особистої власності зареєстровано за ОСОБА_11 (інвентаризаційна справа а.с.11).

В 1959 році проведена інвентаризація земель Львівської міської ради та рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради трудящих за №683 від 23 червня 1959 року за ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_2, фактично залишена в користуванні земельна ділянка загальною площею 3090 м.кв.. При цьому, зазначеним рішенням встановлено, що земельна ділянка площею 1200кв.м. закріплюється за будинковолодінням, а земельна ділянка площею 1890 м.кв. підлягає вилученню і включенню в міськземфонд, однак залишається в тимчасовому користуванні за землекористувачем до її фактичного вилучення (том 1 а.с.7).

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії листа Управління Держкомзему у м.Львів від 25 квітня 2012 року за №40/3/281, згідно земельно-кадастрових даних, земельна ділянка по АДРЕСА_1 входить в межі земельної ділянки площею 0,3460га, яка знаходиться в користуванні гр. ОСОБА_14 без належно оформлених правовстановлюючих документів на землекористування (згідно списку землекористувачів та землевласників Галицького району м.Львова, затверджного рішенням виконкому Львівської міської ради від 06.02.1998р. за №51 "Про інвентаризацію земель м.Львова") (том 1 а.с.9).

Оскаржуваною ухвалою сесії Львівської міської ради від 10 липня 2014 року за №3603 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1, визначеної для продажу у власність на земельних торгах": припинено громадянці ОСОБА_14 право користування земельною ділянкою площею 0,0868 га на АДРЕСА_1; затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0868 га на АДРЕСА_1, визначеної для продажу у власність на земельних торгах (аукціоні) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (том 1 а.с.47).

Оскаржуваною ухвалою сесії Львівської міської ради від 31 липня 2014 року за №3730 "Про продаж земельної ділянки на АДРЕСА_1 з аукціону під забудову" затверджено звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки площею 0,0868 га на АДРЕСА_1, яка становить 823980грн.; визначено стартову ціну продажу зазначеної земельної ділянки на земельних торгах (аукціоні) - 823980грн.; затверджено крок аукціону до 5 відсотків від стартової ціни продажу; доручено управлінню природних ресурсів та регулювання земельних відносин департаменту містобудування забезпечити організацію проведення земельних торгів (аукціону) та після їх проведення та визначення переможця у день їх проведення укласти з ним договір купівлі-продажу земельної ділянки, і.т.д. (том 1 а.с.46).

На підставі вищезазначених ухвал Львівської міської ради, 07 жовтня 2014 року між Львівською міською радою та ОСОБА_2 укладено оскаржуваний позивачем ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО Міхновим О.В., договір купівлі - продажу земельної ділянки по АДРЕСА_1, загальною площею 0,0868га, з цільовим призначенням землі житлової та громадської забудови (том 1 а.с.69-71).

Право власності ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку 07 жовтня 2014 року зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що стверджується відповідним витягом (том 1 а.с.72).

Відповідно до ч.2 ст.1225 ЦК України, до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

З матеріалів даної цивільної справи вбачається, що за будинковлодінням АДРЕСА_2 яке успадковане та належить на праві власності позивачу ОСОБА_6 було закріплено земельну ділянку площею1200,00кв.м..

Зокрема, згідно з Архівним витягом від 09.11.2011 року №Г-1332 з рішення №683 Виконавчого комітету Львівської міської ради депутатів трудящих від 23.06.1959р., за будинковолодінням АДРЕСА_2 закріплено земельну ділянку площею 1200,00кв.м.

З свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.05.1999р. вбачається, що спадкове майно, яке успадкувала ОСОБА_8, складається із житлового будинку разом з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, розташоване на земельній ділянці площею 1200кв.м.

В інвентарній справі на вказане будинковолодіння знаходиться також витяг з реєстру права власності на нерухоме майно (позивачки), згідно якого площа земельної ділянки складає 1200,00кв.м.

Відтак, оскільки до спадкоємців житлового будинку переходить право користування земельною ділянкою, на якій він розміщений, то колегія суддів приходить до висновку, що позивачкою ОСОБА_6 було успадковано право користування земельною ділянкою площею 1200,00кв.м., на якій розташований належний їй будинок АДРЕСА_2

Щодо права користування рештою земельної ділянки, яка надавалася переселенцю з Польщі ОСОБА_11, то за приписами п.10 постанови пленуму Верховного суду України від 30.05.2008р. №7 "Про судову практику у справах про спадкування" відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

В матеріалах даної цивільної справи відсутні докази наявності у ОСОБА_8 (спадкодавця позивачки - ОСОБА_6) правовстановлюючого документа на її ім'я на право користування земельною ділянкою площею 3090кв.м.

ОСОБА_8 спадкувала будинковолодіння АДРЕСА_2 після смерті своєї сестри ОСОБА_9, що померла ІНФОРМАЦІЯ_2

Згідно абз.3 п.5 постанови Верховної ради УРСР від 18.12.1990р. " Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР", громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав землеволодіння або землекористування.

Відповідно до ст. 22 ЗК Української РСР, право володіння або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Приступити до використання наданої земельної ділянки (в тому числі і на умовах оренди) до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право володіння або право користування землею, забороняється.

Відповідно до ст. 23 ЗК Української РСР, право володіння або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, районними, міськими Радами народних депутатів.

Форми державних актів встановлюються Верховною Радою Української РСР.

Відповідно до ст. 24 ЗК Української РСР, право тимчасового користування землею (в тому числі і на умовах оренди) оформляється договором.

Форма договору і порядок його реєстрації встановлюється Радою Міністрів Української РСР.

З вищенаведених норм матеріального права вбачається, що у зв'язку з введенням в дію ЗК Української РСР з 15.03.1991р., спадкоємець ОСОБА_9 зобов'язана була оформити своє право тимчасового користування земельною ділянкою шляхом укладення договору з органом місцевого самоврядування, оскільки приступати до користування земельною ділянкою без складення правовстановлюючого документу заборонялося.

Однак, як вбачається з матеріалів цивільної справи, ОСОБА_9 не оформляла своїх спадкових прав так само як і не оформляла своє право користування земельною ділянкою, яка надавалася колись її батьку ОСОБА_11

Відтак, ОСОБА_8 (безпосередній спадкодавець позивачки) не могла успадкувати право користування земельною ділянкою площею 3090кв.м. після смерті своєї сестри ОСОБА_9.

В матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_8 самостійно укладала договір на тимчасове користування земельною ділянкою площею 3090кв.м. та проводила його державну реєстрацію порядку, передбаченому ст. 22 23, 24 ЗК Української РСР, відтак земельної ділянки в порядку ЗК Української РСР вона не отримувала.

З 01 січня 2002р. введено в дію новий Земельний кодекс України, який не передбачає права тимчасового користування.

За приписами ст. 125 ЗК України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

За приписами ст. 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

В матеріалах даної цивільної справи відсутні докази того, що ОСОБА_8 отримувала земельну ділянку, укладала договір оренди землі та реєструвала його в період дії та на підставі положень нового Земельного кодексу України.

Таким чином, ОСОБА_8 (безпосередній спадкодавець позивачки) право користування земельною ділянкою площею 3090кв.м. (понад 1200кв.м.) не набувала самостійно чи в порядку спадкування та не реєструвала, відтак не могла передати неіснуюче право в порядку спадкування позивачці ОСОБА_6

Колегія суддів наголошує на тому, що хоча і абз.3 п.5 постанови Верховної ради УРСР від 18.12.1990р. " Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР" та п. 7 Перехідних положень ЗК України передбачені правила відносно збереження права користування земельними ділянками для тих громадян, яким ці земельні ділянки надавалися згідно попереднього законодавства (відтак ці норми стосуються лише тих громадян, яким земельна ділянка надавалася за попереднім законодавством (а як встановлено матеріалами справи, безпосередньо ОСОБА_8 земельна ділянка не надавалася), проте це не виключало обов'язку цих громадян оформляти правовстановлюючі документи на землю з метою посвідчення своїх прав задля можливості передання їх в порядку спадкування до спадкоємців.

З свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.03.2012р., спадщина після смерті ОСОБА_8 складається з житлового будинку НОМЕР_1 з усіма господарськими будівлями та спорудами. Іншого спадкового майна чи спадкових прав не зазначено.

З вищенаведеного вбачається, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що площа земельної ділянки, яка перейшла у користування ОСОБА_6 в порядку спадкування - 3090кв.м., оскільки право користування земельною ділянкою відповідно до положень ст. 1218 ЦК України не входить до складу спадщини спадкодавця, який всупереч вимогам ЗК Української РСР чи то ЗК України договір тимчасового або постійного користування із власником земельної ділянки не укладав та не реєстрував.

Відтак, посилання на те, що ст.1225 ЦК України передбачена можливість успадкування права тимчасового користування земельною ділянкою і таке право позивачкою було успадковане, не узгоджується з вищенаведеними нормами ЗК Української РСР, ЗК України та Цивільного кодексу України, якими передбачено лише договірний порядок встановлення того чи іншого права користування чужою земельною ділянкою та не передбачено судового порядку його встановлення, адже укладення договору в порядку цивільного судочинства є неможливим.

Більше того, судом встановлено, що позивач ОСОБА_6 вже зверталася до Львівської міської ради із заявою про надання в користування земельної ділянки площею 0,1156га., однак, ухвалою №4735 від 21.05.2015р. їй було відмовлено у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачі земельної ділянки площею 0,1156 га (кадастровий номер НОМЕР_2) на АДРЕСА_1 в оренду терміном на 10 років для обслуговування індивідуального житлового будинку за рахунок земель житлової та громадської забудови.

Матеріали справи не містять належним чином оформлених правовстановлюючих документів на право користування цими лишками землі площею 1890,00 кв.м. за кимось із спадкоємців ОСОБА_11

Відповідно до п.2 ст.136 ЗК України, добір земельних ділянок державної чи комунальної власності, у тому числі разом з розташованими на них об'єктами нерухомого майна (будівлями, спорудами) державної чи комунальної власності, які або права на які виставляються на земельні торги, здійснюється з урахуванням затверджених містобудівної документації та документації із землеустрою, а також маркетингових досліджень, інвестиційної привабливості, звернень громадян та юридичних осіб щодо намірів забудови.

Документами, які необхідно подати для затвердження земельної ділянки для продажу на земельних торгах є: земельно-кадастрові дані, що надаються управлінням Держкомзему у м.Львові, висновок управління архітектури про визначення відповідності генеральному плану міста забудови земельної ділянки, планово-картографічні матеріали.

Згідно із земельно-кадастровими даними, наданими управлінням Держкомзему у м. Львові листом від 25.04.2012р. №40/3/281, земельна ділянка на АДРЕСА_1, що затверджена для продажу на земельних торгах, входить в межі земельної ділянки площею 0,3460га, яка знаходиться в користуванні гр. ОСОБА_14 без належно оформлених правовстановлюючих документів на землекористування згідно зі списком землекористувачів та землевласників Галицького району м. Львова, затвердженого рішенням виконкому Львівської міської ради 06.02.1998р. №51 "Про інвентаризацію земель м. Львова".

Відтак, ухвалою Львівської міської ради від 10.07.2014р. №3603 припинено користування ОСОБА_14 право користування земельною ділянкою площею 0,0868га. на АДРЕСА_1.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак, при підготовці земельної ділянки площею 0,0868га. на АДРЕСА_1 до продажу на прилюдних торгах, відповідачем Львівською міською радою було вжито всіх передбачених законодавством заходів щодо встановлення землекористувачів спірної земельної ділянки. При цьому, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги Львівської міської ради відносно того, що чинним земельним законодавством України не передбачено такого поняття як "фактичне землекористування", в той час як передбачено два види землекористування: за договором оренди земельної ділянки та на праві постійного користування.

За таких обставин підставними є доводи апелянтів відносно того, що позивачка ОСОБА_6 не є землекористувачем спірної земельної ділянки, оскільки не має ані договору оренди земельної ділянки, ані державного акту на право постійного користування земельною ділянкою. Відтак, Львівська міська рада не могла припинити ОСОБА_6 право користування спірною земельною ділянкою чи вилучити її, оскільки позивачка не мала такого права.

Крім цього, колегія суддів також звертає увагу на те, що за життя спадкодавця ОСОБА_6 - ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, було видано Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку по АДРЕСА_4 від 19.09.2001 року, де при описі меж земельної ділянки вказано суміжну земельну ділянку АДРЕСА_1 а також на те, що земельна ділянка по АДРЕСА_5 (яка входить в межі земельної ділянки, яка перебувала в тимчасовому користуванні ОСОБА_11 перебувала в користуванні гр. ОСОБА_16 згідно договору оренди ще з 20.09.1996р.. Пізніше із зверненням про надання вказаної земельної ділянки в оренду до Львівської міської ради звертався його син - ОСОБА_17.

Вищенаведені обставини в своїй сукупності спростовують висновки суду першої інстанції, які наведені в оскаржуваному рішенні, та свідчать про безпідставність позовних вимог ОСОБА_6, права та законі інтереси якої (за умови недоведеності права користування спірною земельною ділянкою) не є порушені в результаті прийняття оскаржуваних рішень органу місцевого самоврядування та укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Що ж до зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про зобов'язання не чинити перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні земельною ділянкою на АДРЕСА_1 площею 0,0868 га., що належить на праві приватної власності ОСОБА_2, то колегія суддів приходить до висновку, що такий підлягає до задоволення, оскільки позовні вимоги ОСОБА_6 за первісним позовом не підлягають до задоволення і останньою не спростовано доводів зустрічної позовної заяви стосовно невизнання з боку ОСОБА_6 права власності на спірну земельну ділянку за ОСОБА_2, чинення перешкод останній в доступі до спірної земельної ділянки, а також використання ОСОБА_6 цієї земельної ділянки для складування господарських матеріалів, що вбачається з фотознімків, долучених до матеріалів справи.

Згідно ст. 153 Земельного кодексу України, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 3 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На вказані вимоги закону суд першої інстанції уваги не звернув, не повністю встановив усі фактичні обставини справи, зокрема щодо підтвердження факту спадкування права користування спірною земельною ділянкою АДРЕСА_1 позивачкою ОСОБА_6, правильності формування та реалізації відповідачем - Львівською міською радою, як власником спірної земельної ділянки волі на розпорядження власним майном та порушив норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

А відтак, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні первісного позову за недоведеністю позовних вимог та задоволенням зустрічного позову.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, 309, ч.2 ст.314, ст.316, ст.317, ст.319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та Львівської міської ради - задовольнити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 23 листопада 2015 року - скасувати та ухвалити нове, яким у позовних вимогах ОСОБА_6 до Львівської міської ради, ОСОБА_2, третя особа Державна інспекція сільського господарства в Львівській області, про визнання протиправними та скасування ухвал Львівської міської ради, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_6, Львівської міської ради про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою - задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_6 не чинити перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні земельною ділянкою на АДРЕСА_1 площею 0,0868 га., що належить на праві приватної власності ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_2 судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 243,60 грн. та за подання апеляційної скарги в розмірі 803,88 грн..

Стягнути з ОСОБА_6 в користь Львівської міської ради судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 267,96 грн..

Повернути Львівській міській раді надміру сплачений судовий збір в розмірі 535 грн. 92 коп..

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : О.М. Ванівський

Судді: М.Я. Богонюк

Б.М. Гриновець