Провадження № 2/520/1245/16
Рішення

іменем України

16 лютого 2016 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Прохорова П.А.

при секретарі Цвігун А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Відділ опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ сумісно нажитого майна, визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

05 березня 2013 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить суд визнати квартиру № 24, розташовану за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Корольова, буд. 81/2 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1; поділити спільне майно подружжяАДРЕСА_1, розташовану за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Корольова, буд. 81/2 у рівних долях, та визнати за ОСОБА_1, право приватної особистої власності на 1/2 квартири № 24, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Корольова, буд. 81/2, визнати за ОСОБА_2, право приватної власності на 1/2 квартири № 24, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Корольова, буд.81/2; визначити місце проживання неповнолітньої дитини, ОСОБА_3, разом з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2.

Свої вимоги мотивувала тим, що 16.09.2004 року вона разом з чоловіком ОСОБА_2 за сумісні кошти придбали квартиру № 24, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Корольова буд. 81/2, але у звязку з тим, що на час придбання вказаної квартири вони сумісно проживали в іншій державі, квартира була придбана за договором купівлі-продажу на імя матері чоловіка ОСОБА_4, яка через деякий час вказану квартиру подарувала ОСОБА_2.

Позивач вказує на те, що 09.12.2009 року вона разом з сином ОСОБА_5 зареєстрували своє місце проживання у вказаній квартирі.

Крім того позивач посилається на те, що чоловік ОСОБА_2 тривалий час проживає та працює в Новій Зеландії, у звязку з чим вважає доцільним визначити місце проживання сина разом з нею.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового засідання сповіщені належним чином у порядку ст.74,76,77 ЦПК України.

Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові, та те, що в результаті ремонту спірної квартири її вартість значно збільшилась, на висновки судової будівельно-технічної експертизи від 17.07.2014 року, що на їх думку підтверджує вказані доводи, просили суд задовольнити позов.

Відповідач та його представник у судовому засіданні в частині визначення місця проживання дитини позов визнали, а в іншій частині вказували на те, що спірна квартира була подарована позивачеві, а тому вона є йог о особистою власністю і не підлягає поділу, та на те, що висновки експертизи, на які посилається позивач втратили свою актуальність.

Представник третьої особи відділу опіки та піклування КРА ОМР у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи сповіщався належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, вирішення справи залишив на розсуд суду.

Суд, вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями Цивільного Кодексу України та Сімейним Кодексом України.

Судом встановлено, що 04 листопада 2000 року Виконавчим комітетом Бритівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та Лозенко (після реєстрації шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_2) ОСОБА_6, про що складено відповідний актовий запис № 19, вказана обставина підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серії І-ЖД № 182393 виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білгород-Дністровського міського управління Юстиції Одеської області повторно 16 листопада 2012 року (а.с. 3)

Від даного шлюбу 31 березня 2005 року у сторін народився син ОСОБА_3 (а.с. 7).

У судовому засіданні позивач пояснила, що спірну квартиру № 24, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Корольова, буд. 81/2, вона разом з чоловіком придбали за сумісні кошти 16.09.2004 року, але у звязку з тим, що на час придбання вказаної квартири вони сумісно проживали в іншій державі, а саме Новій Зеландії, квартира була придбана за договором купівлі-продажу на імя матері чоловіка ОСОБА_4.

02 грудня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування, відповідно до якого ОСОБА_4 подарувала, а ОСОБА_2 прийняв у дар квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та складається в цілому з трьох кімнат,загальною площею 61,2 кв.м., житловою площею 37,0 кв.м.

Відповідно до зазначеного договору дарування вартість квартири № 24, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Корольова, буд. 81/2, складала 18206,00 грн.

Той факт, що договір дарування був оформлений лише на імя чоловіка у судовому засіданні позивач обґрунтувала тим, що на той момент вона з чоловіком тривалий час проживала разом, мали неповнолітню дитину, були звязані взаємними почуттями кохання та довіри, у звязку з чим саме по собі питання хто буде юридично власником квартири між ними не виникало.

Також позивач пояснила, що в червні 2007 року вона разом з сином ОСОБА_5 повернулись до України та почали проживати у вказаній квартирі. Згодом в листопаді 2008 року сумісно з чоловіком розпочали здійснювати ремонт у вказаній квартирі, який було завершено у квітні 2009 року та витрати на проведення якого склали за поясненнями позивача більше 22000,00 доларів США, однак таку обставину доведено не у повному обсязі, оскільки з наданих позивачем квитанцій здебільшого не вбачається звязку з сторонами по справі та з обєктом будівельних (ремонтних) робіт, через що доказове значення таких квитанцій заслуговує на критичну оцінку.

Даний факт підтверджується копіями квитанцій та висновком експертизи призначеної судом апеляційної інстанції за клопотанням сторони.

Аналізуючи висновки судової будівельно-технічної експертизи від 17.07.2014 року, судом встановлено, що на період оцінки в листопаді 2008 року.

Вартість квартири № 24, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Корольова, буд. 81/2, загальною площею 61,2 кв.м в листопаді 2008р. на період до поліпшення виконаних з листопада 2008р. по наступний час складала 1154 $ США х 61,2м = 70625 $ США, що відповідає 556 525 грн. -556 500грн. курс НБУ на 26.12.2008г. 1$ США= 7,88 грн. ). Приведена вартість не враховує НДС.

Вартість квартири № 24, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Корольова, буд. 81/2, загальною площею 60 кв.м в листопаді 2008р. на період після поліпшення виконаних з листопада 2008р. по наступний час складала 1753 $ США х 60м2= 105 180 $ США, що відповідає 828 818 грн. ~829000грн (курс НБУ на 26.12.2008г. 1$США= 7,88 грн. ). Приведена вартість не враховує НДС.

На період оцінки в наступний час в червні 2014р.

Вартість квартири № 24, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Корольова, буд. 81/2, загальною площею 61,2 кв.м в червні 2014г. період після поліпшення виконаних з листопада 2008р. по наступний час складала 710 $ США х 61,2м 43 452 $ США, що відповідає 508 823 грн. -509 000 грн. (курс НБУ на 08.07.2014г. 1$США= 11,71 грн. ) Приведена вартість не враховує НДС.

Вартість квартири № 24, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Корольова, буд. 81/2, загальною площею 60 кв.м в листопаді 2008р. на період після поліпшення виконаних з листопада 2008р. по наступний час складала 1227 $ США х 60,0м2= 73 620 $ США, що відповідає 862 090 грн. -862 000 грн. (курс НБУ на 08.07.2014г. 1$США= 11,71 грн.). Приведена вартість не враховує НДС.

Вказуючи на зазначені обставини та посилаючись на положення ст. 62 СК України, за змістом якої, - якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної власності подружжя, тому позивач просила суд визнати квартиру спільною сумісною власністю подружжя, та у наступному поділити її між співвласниками у порядку поділу майна подружжя.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, постановляючи ухвалу в рамках зазначеної цивільної справи, від 29 квітня 2015 року (ІІ том, а.с. 127), висловив наступний висновок щодо обраного позивачем способу захисту її майнових прав:

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

При цьому з встановлених вище обставин вбачається, що спірну квартиру було набуто на підставі договору дарування від 02.12.2008 року, що є чинним на час вирішення справи.

При цьому Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ наголосив на тому, що за змістом ст. 62 СК України суд може визнати майно дружини (чоловіка) обєктом права спільної власності подружжя, якщо воно за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, але при цьому майно, що належало одному із подружжя в порядку ст. 57 СК України не перетворюється у спільну сумісну власність, чим затвердив помилковий характер попередніх висновків судів, що квартира АДРЕСА_4 є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Вказана правова позиція та обставина встановлені Вищим спеціалізованим судом України, ухвалою від 29 квітня 2015 року, що на теперішній час є чинною та зміст якої має приюдиційне значення для суду першої інстанції при вирішення справи, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦКП України обставини, що встановлені іншим рішенням суду, яке має законну силу, - не підлягають доказуванню.

При цьому суд зазначає, що доказів, на підтвердження того, що спірна квартира була придбана сторонами за спільні кошти серед матеріалів справи відсутні, а тому, немає підстав для визнання квартири АДРЕСА_4 обєктом спільної сумісної власності подружжя у розумінні ст.ст. 60, 61 ЦПК України, та її поділу у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя.

Вимоги про поділ спірної квартири як спільного сумісного майна подружжя (у порядку, передбаченому 69-71СК України), вбачаються похідними від вимог про визнання такої квартири обєктом права спільної сумісної власності подружжя, та оскільки у задоволенні таких вимог суд відмовив, то і вимоги про поділ зазначеної квартири задоволені бути не можуть.

З викладеного суд зазначає, що в силу положень ст.ст. 3, 10, 11 ЦПК України суд, діючи в межах підстав, заявлених позивачем вимог нагаданих сторонами доказів, не уповноважений самостійно змінити обраний позивачем спосіб захисту, та захистити її майнові права у інший спосіб, відмінний від того, який вимагає позивач.

Щодо вимог позову про визначення місця проживання дитини, то суд вказує наступне.

У відповідності до ч. 1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Крім цього, за правилом ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання неповнолітніх дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Як встановлено в судовому засіданні, неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає з матірю (позивачем по справі) ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_5, а батько (відповідач по справі) ОСОБА_2 часто на тривалий час виїжджає за кордон у звязку зі своєю роботою, то суд вважає, що місце проживання малолітнього сина ОСОБА_5 слід визначити з матірю.

Сторони по справі не заперечують проти такого визначення місця проживання малолітнього.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України", вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 7, 8, 10, 11, 15, 209, 212, 213, 214, 215, 223, 293, 294 ЦПК України, ст. ст. 57, 60, 62, 63, 67 СК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Відділ опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ сумісно нажитого майна, визначення місця проживання дитини задовольнити частково.

Визнати місце проживання неповнолітньої дитини, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з матірю ОСОБА_1, за адресою: АДРЕСА_6.

В задоволенні позовних вимог в частині визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ сумісно нажитого майна відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду міста Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя П. А. Прохоров