Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/1882/16 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової Д.А.

Дзярука М.П.

При секретарі: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25 лютого 2016 року по справі за заявою ОСОБА_4 в інтересах малолітнього ОСОБА_5 про встановлення факту батьківства, заінтересовані особи - ОСОБА_3, орган опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради, відділ державної реєстрації актів цивільного стану по м. Бердянську Бердянського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 в інтересах малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 народження, звернулася до суду з вищевказаною заявою.

Мотивуючи свої вимоги, ОСОБА_4 зазначала, що з 1996 року вона проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6. Вони вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, разом купували майно, необхідне для їх родини, одяг та інші побутові речі. Згодом ОСОБА_4 завагітніла від ОСОБА_6 та ІНФОРМАЦІЯ_5 року народила сина - ОСОБА_5.

27.11.2002 року вона зареєструвала народження сина у відділі РАГС Бердянського міського управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 796. Запис про батька дитини у Книзі записів актів громадянського стану про народження був записаний за її вказівкою.

Не зважаючи на те, що ОСОБА_6 не звернувся до відділу РАГС із заявою про своє батьківство, він завжди визнавав себе батьком дитини. Протягом всього часу вагітності ОСОБА_6 виявляв турботу про неї, допомагав по господарству, купував фрукти та ліки, одяг для майбутньої дитини, відвідував її та дитину у пологовому будинку. Після виписки з пологового будинку ОСОБА_6 забрав її з дитиною та привіз до своїх батьків, які мешкали у АДРЕСА_1.

У 2003 році вони разом переїхали на постійне місце проживання у квартиру АДРЕСА_3, де мешкали разом до моменту смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6

ОСОБА_6 займався вихованням сина, опікувався ним, цікавився його успіхами у школі, купував йому іграшки та дитячі книжки, утримував його матеріально.

Батьківство померлого ОСОБА_6 відносно сина ОСОБА_5 підтверджується також висновком молекулярно-генетичного аналізу ДНК, в якому вказано, що ОСОБА_6 може бути біологічним батьком дитини з імовірністю 99,99999979 %.

ІНФОРМАЦІЯ_6 року ОСОБА_6 помер. Після його смерті залишилось спадкове майно. Спадкоємцями першої черги за законом є ОСОБА_3 (мати померлого) та малолітній ОСОБА_5.

Встановлення факту батьківства необхідно для прийняття спадщини малолітнім ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_6

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_4 просила суд:

- встановити факт того, що батьком дитини - ОСОБА_5, який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 року в м. Бердянську Запорізької області, є ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7. народження, уродженець м. Бердянська Запорізької області, громадянин України, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року;

- зобов'язати відділ РАЦС по м. Бердянську Бердянського МРУЮ у Запорізькій області внести зміни до актового запису про народження № 796 від 27.11.2002 року, складеного відділом РАГС Бердянського міського управління юстиції Запорізької області на ОСОБА_5, який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 року в м. Бердянську Запорізької області, Україна, а саме, змінити відомості про батька з «ОСОБА_6» на «ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянство України».

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25 лютого 2016 року заяву ОСОБА_4 задоволено.

Встановлено факт того, що батьком дитини ОСОБА_5, який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 року в м. Бердянську Запорізької області, є ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року в м. Бердянську.

Зобов'язано відділ державної реєстрації актів цивільного стану по м. Бердянську Бердянського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області внести зміни до актового запису № 796 від 27 листопада 2002 року про народження дитини ОСОБА_5, а саме, змінити запис про батька «ОСОБА_6» на «ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4».

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Звертаючись із заявою, ОСОБА_4 на підставі ст. 256 ЦПК України просила суд встановити факт батьківства ОСОБА_6 щодо малолітнього сина, що має юридичне значення, оскільки надає можливість реалізувати спадкові права дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

При зверненні до суду із заявою про встановлення факту батьківства, заявниця у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 258 ЦПК України, зазначила мету його встановлення, а саме - реалізація спадкового права малолітньої дитини.

Факт родинних відносин між фізичними особами (п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК) встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника: право на спадщину, право на пенсію у зв'язку із втратою годувальника, одержання компенсації тощо.

Пленум Верховного Суду України в п.п. 3, 7 Постанови № 3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснив, що оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 р., необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

У разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір'ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК. Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун (піклувальник) дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства - батько й інші перелічені особи. Усі вони беруть участь у справі як заявники, а органи опіки та піклування й інші особи (залежно від обставин справи) - як заінтересовані особи.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст. 53 Кодексу про шлюб та сім'ю України. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, відповідно до ч. 2 ст. 55 Кодексу про шлюб та сім'ю запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір'ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття.

Згідно до ч. 3 ст. 53 КпШС України, при встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Судом першої інстанції встановлено, що з 1996 року ОСОБА_4 та ОСОБА_6 проживали однією сім'ю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, турбувалися один про одного. У 2002 році ОСОБА_4 завагітніла, та ІНФОРМАЦІЯ_5 року народила сина - ОСОБА_5 (а.с. 5).

З копії запису акта про народження № 796 від 27.11.2002 року дитини ОСОБА_5, складеного відділом РАГС по м. Бердянську вбачається, що відомості про батька дитини - ОСОБА_7, громадянство України, були внесені за заявою матері (а.с. 41).

ОСОБА_6 у період вагітності заявниці та після народження дитини визнавав себе батьком ОСОБА_8. Забрав ОСОБА_4 разом із дитиною з пологового будинку, опікувався сином, займався його вихованням, забезпечував матеріально.

З 2003 року ОСОБА_6 разом із ОСОБА_4 та сином ОСОБА_8 мешкали у квартирі АДРЕСА_2, до смерті ОСОБА_6

Вказані обставини підтвердили допитані у судових засіданнях свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, не заперечувалися ці обставини у суді першої інстанції і заінтересованою особою ОСОБА_3

19.05.2015 року ОСОБА_6 було госпіталізовано до травматологічного відділення Бердянської міської лікарні з діагнозом: відкрита черепно-мозкова травма, де ІНФОРМАЦІЯ_6 року він помер (а.с. 6, 9).

За ініціативою ОСОБА_4 02.06.2015 року було проведено забір біологічних матеріалів у ОСОБА_6 та малолітнього ОСОБА_5 для проведення тесту ДНК на батьківство. За результатами проведеного 29.06.2015 року тесту експертною установою Естонії «ASPER BIOTECH» складено звіт відповідно до якого ОСОБА_6 є біологічним батьком дитини ОСОБА_5 з вірогідністю 99,99999979 % (а.с. 10-11, 12). Слід зазначити, що суд першої інстанції, з огляду на положення ст. 59 ЦПК України, не прийняв цей звіт як допустимий доказ у справі, оскільки дослідження здійснено іноземною установою, повноваження якої на проведення таких досліджень не підтверджено у судовому засіданні.

З довідки завідуючої Бердянської державної нотаріальної контори від 05.01.2016р. вбачається, що після померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 року ОСОБА_6 до нотаріальної контори звернулися: ОСОБА_3, матір спадкодавця, з заявою про прийняття спадщини за законом, та ОСОБА_4, яка діяла від імені малолітнього сина спадкодавця ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, родинні відносини малолітнього з померлим не підтверджуються, оскільки батьком ОСОБА_5 зазначений гр. ОСОБА_7. Заведена спадкова справа № 569/2015. Заяв від інших спадкоємців спадкова справа не містить. Свідоцтва про право на спадщину не видавались (а.с. 42).

Отже, після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина, яку бажає оформити заявниця, яка діє від імені малолітнього сина як спадкоємця першої черги, але не може її оформити, у зв'язку з відсутністю доказів на спорідненість дитини зі спадкодавцем.

Таким чином, викладені обставини є підставою для звернення ОСОБА_4 в інтересах малолітньої дитини в порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК України для встановлення факту батьківства, оскільки іншим шляхом підтвердити такі обставини є неможливим, у зв'язку зі смертю особи, яку заявниця вважає батьком сина, що є перешкодою для оформлення спадкових прав малолітньої дитини.

Задовольняючи заяву ОСОБА_4 про встановлення факту батьківства, суд першої інстанції врахував пояснення свідків та заінтересованої особи ОСОБА_3, які підтвердити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_4 та ОСОБА_6 без реєстрації шлюбу, від якого мали спільну дитину, підтвердили факт того, що за життя померлий ОСОБА_6 визнавав своє батьківство щодо сина ОСОБА_8. Крім того, суд виходив із того, що встановлення даного факту необхідно заявнику для можливості реалізації спадкових прав малолітньої дитини, а в іншому порядку встановити факт батьківства неможливо. З урахуванням зазначеного та досліджених доказів, суд дійшов правильного висновку про достовірність встановлення того, що померлий ОСОБА_6 є рідним батьком ОСОБА_5, який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 року у заявниці ОСОБА_4

Доводи апеляційної скарги про існування спору про право не спростовують висновків суду. Так, у суді першої інстанції як заявник ОСОБА_4, так і заінтересована особа ОСОБА_3 пояснювали, що між ними не існує спору про право, проти визнання факту батьківства ОСОБА_6 щодо ОСОБА_5 ОСОБА_3 заперечувала тільки з тих підстав, що ОСОБА_4 за життя сина не хотіла реєструвати його місце проживання у своїй квартирі, а також тому, що вона відмовилася сама реєструвати ОСОБА_6 батьком дитини, посилаючись на те, що дитина звикла до свого прізвища. Крім того, ОСОБА_3 підміняє поняття мети звернення до суду із заявою про встановлення факту з наявністю спору про право.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки є повторенням обставин, якими ОСОБА_3 обґрунтовувала свої заперечення проти заяви ОСОБА_4, всебічна оцінка яким була дана судом першої інстанції, і зводяться лише до особистої незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25 лютого 2016 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: