Справа № 2/359/936/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2016 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Саган В.М.

при секретарі Тоцькій К.О.

за участю представника позивача : ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за розпискою,

ВСТАНОВИВ:

15.02.2016 року представник позивача ОСОБА_1, в інтересах позивача ОСОБА_4, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відповідно до грошового зобов»язання. В обгрунтовання зазначив, що 22.11.2012 р. відповідач ОСОБА_3 скоїв ДТП, в наслідок якого загинув чоловік позивача ОСОБА_5 Вироком Дарницького райсуду м.Києва від 25.02.2013 року відповідач визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами .На підставі ст..75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки. Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 17.04.2013 р. вирок скасовано в частині призначення додаткового покарання, ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_3 призначено додаткове покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 роки. В решті вирок залишити без змін. Потерпілою у вказаній кримінальній справі була визнана позивач. Під час розгляду кримінальної справи відповідач звернувся з пропозицією добровільно відшкодувати матеріальну та моральну шкоду в розмірі 400000 грн., та добровільно сплатив 200 000грн., а на решту 200 000 грн. він 05.02.2013 року написав грошове зобов»язання (розписку) з терміном дії 36 місяців з дати підписання. Також зазначив, що позивач на момент загибелі чоловіка ОСОБА_5 знаходилася в відпустці по догляду за дитиною ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та опинилася в скрутному фінансовому становищі, та розраховувала на виконання відповідачем взятих грошових зобов»язань.

Однак, станом на 05.02.2016 року, дату закінчення дії розписки, відповідач своїх грошових зобов»язань перед позивачем не виконав. А тому просив суд, стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_4 борг в розмірі 200 000 грн. відповідно до грошового зобов»язання від 05.02.2013 року.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, вважає його безпідставним та необґрунтованим, а тому просив відмовити в його задоволенні. Також зазначив, що до винесення вироку суду сплатив позивачу 200 000 грн. А протягом 2013-2014 років він сплатив позивачу ще 56 000 грн., що підтверджується розписками, які надав суду. Одночасно звернув увагу суду, що на його утриманні знаходяться двоє неповнолітніх дітей, онкохвора мати пенсіонерка, підприємство на якому він працює- останні 3 роки майже не працювало, доходів та прибутку не мало, і на сьогодні він знаходиться в скрутному матеріальному та фінансовому стані. Одночасно надав до суду письмові заперечення.

Представник відповідача підтримала позицію відповідача та просила також відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представника позивача , відповідача та представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги слід задовольнити частково.

Ст. 55 Конституції України гарантує, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов»язків є: договори та інші правочини, завдання майнової( матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 перебувала в шлюбі з ОСОБА_5, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб. ( а.с. 14), від якого має дитину ОСОБА_6, 14.02.2009 року.( а.с.11).

22 листопада 2012 року, відповідач ОСОБА_3 керуючи автомобілем НОМЕР_1, скоїв дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якого загинув чоловік позивача ОСОБА_5, що підтверджується довідкою про причину смерті та відповідним свідоцтвом про смерть. ( а.с. 12,13).

Вироком Дарницького районного суду м.Києва від 25.02.2013 року ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.. 286 ч.2 КК України, та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на 5 років без позбавлення права керування транспортними засобами, на підставі ст..75 КК України, звільнено від відбування покарання з випробуванням, застосувавши іспитовий строк 3 роки.( а.с. 22-25).

Вироком Апеляційного суду м.Києва від 17.04.2013 року, вирок Дарницького районного суду м.Києва від 25.02.2013 року, в частині призначення додаткового покарання скасовано, ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_3 було призначено додаткове покарання за ч.2 ст.286 КК України у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. Врешті вирок залишено без змін. ( а.с.26-29).

Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 27.06.2014 року, ОСОБА_3 було звільнено від відбування призначеного покарання на підставі п»в» ст..1 ЗУ « Про амністію у 2014 році».( а.с.43).

Так, під час розгляду кримінальної справи в суді першої та апеляційної інстанції ОСОБА_3 повністю визнав вину в скоєному злочині та щиро розкаявся. До винесення судом вироку відповідач сплатив позивачу 200 000 грн., у якості компенсації матеріальної та моральної шкоди, що підтверджується розпискою від 05.02.2013 року , написаною власноруч ОСОБА_4В.( а.с. 85). Також, 05.02.2013 року, між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, було укладено боргову розписку на таку ж суму, 200 000 грн., терміном на 36 місяців з дати підписання розписки та правом дострокового відшкодування.( а.с.10).

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або кримінальній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Частиною 1 ст.509 ЦК України визначено, зобов»язанням є правовідношення, в якому одна сторона(боржник) зобов»язана вчинити на користь другої сторони(кредитора) певну дію( передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо).

Відповідно ст. 526 ЦК України , зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов»язанні встановлений строк ( термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк(термін).

Як встановлено, позивач неодноразово повідомляв відповідача про факт виникнення заборгованості по борговій розписці, внаслідок порушення останнім умови грошового зобов»язання.( а.с.15-21).

Представник позивача в судовому засіданні зазначив, що станом на дату закінчення дії розписки - 05 лютого 2016 року, відповідач ОСОБА_3 своїх грошових зобов»язань перед позивачем так і не виконав, ухиляється від їх виконання, а тому сума заборгованості по розписці становить 200 000 грн.

Суд критично розцінює твердження представника позивача про ухилення відповідача від виконання грошового зобов»язання, адже їх достовірність спростовується наданими відповідачем розписками.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3В протягом 2013-2014 років сплатив позивачу ОСОБА_4 56 000 грн.. Вказана обставина підтверджується розписками, написаними власноруч позивачем, а саме: від 07.03.2013 р. на суму 5000 грн., від 12.04.2013 р.- 5000 грн., від 15.05.2013 р.- 5000 грн., 18.06.2013 р.-5000грн., 09.07.2013 р.-5000грн., 13.08.2013 р.- 5000 грн.,10.09.2013 р.-1000грн., 12.09.2013 р.-4000 грн., 09.10.2013 р.- 5000 грн., 14.11.2013 р.- 5000 грн., 18.12.2013 р.-2500 грн., 26.12.2013 р.-2500 грн., 06.02.2014 р.- 3000 грн., 21.05.2014 р.-3000 грн.( а.с. 47-58).

Отже, сума боргу становить 144 000 грн., оскільки відповідачем частково виконано грошове зобов»язання по розписці від 05.02.2013 року.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 необхідно стягнути заборгованість за розпискою від 05.02.2013 року в розмірі 144 000 грн., а в іншій частині позову необхідно відмовити.

Відповідно до ст..88 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 1440 грн., оскільки позивач при зверненні з позовом до суду, відповідно до п. 2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» , звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст.55 Конституції України, ст..ст. 11, 509, 526, 530 ЦК України, ст.ст.10,11,79, ,88,209,212,214-215,218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( реєстраційний номер НОМЕР_2) на користь ОСОБА_4, проживаючої м. Київ, пр.-кт БажанаАДРЕСА_1, борг в сумі 144000 грн. та 1440 грн. судового збору на користь держави.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.М.Саган