Головуючий суду 1 інстанції - Шкиря В.М.
Доповідач - Авалян Н.М.
Справа № 417/1998/16-ц
Провадження № 22ц/782/617/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2016 року місто Сєвєродонецьк

Апеляційний суд Луганської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Авалян Н.М.

суддів - Коротких О.Г., Орлова І.В.,

за участю секретаря судового засідання - Подрябінкіна Я.В.

прокурорів - Беднарського А.Е., Жовміра І.І.

заінтересованої особи - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Сєвєродонецьку апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Марківського районного суду Луганської області від 01 березня 2016 року

в справі за заявою лікаря психіатра Марківського районного територіального медичного об'єднання ОСОБА_3,

заінтересовані особи - ОСОБА_4, ОСОБА_2,

про надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ :

17 лютого 2016 року лікар-психіатр Марківського районного територіального медичного об'єднання Луганської області ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаною заявою на підставі Закону України "Про психіатричну допомогу", в якій просила про надання у примусовому порядку амбулаторної психіатричної допомоги ОСОБА_2, який страждає на психічне захворювання, але відмовляється від призначеного йому лікарем підтримуючого лікування.

Рішенням Марківського районного суду Луганської області від 01 березня 2016 року в задоволенні заяви відмовлено.

ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та повернути справу до суду першої інстанції на повторний судовий розгляд, посилаючись на порушення під час розгляду справи його прав, неповноту з'ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Прокурор Марківської районної прокуратури Луганської області в судовому засіданні просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на необґрунтованість її доводів.

Прокурор Прокуратури Луганської області в судовому засіданні частково визнав доводи апеляційної скарги, але вважав, що вони не впливають на законність та обґрунтованість рішення суду.

Заявник лікар-психіатра Марківського районного територіального медичного об'єднання ОСОБА_3 та заінтересована особа ОСОБА_4 в судове засідання не з'явились, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи відповідно до частини 2 статті 305 Цивільного процесуального кодексу України з огляду на те, що вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Апеляційний суд, перевіривши відповідно до частини 1 статті 303 Цивільного процесуального кодексу України законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, вважає що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 24 лютого 2014 року, яке набрало законної сили 07 квітня 2014 року, ОСОБА_2 було визнано недієздатним через наявне в нього психічне захворювання, внаслідок якого він не зданий усвідомлювати значення своїх дій та/або керувати ними, та призначено його опікуном ОСОБА_4.

ОСОБА_2 у зв'язку з наявним в нього психічним захворюванням перебуває на обліку у лікаря-психіатра Марківського районного територіального медичного об'єднання та потребує постійного лікування. Неодноразово знаходився на лікування у психіатричних медичних установах : з 02 квітня по 24 червня 2015 року, з 01 вересня по 23 жовтня 2015 року.

03 липня та 07 грудня 2015 року опікун ОСОБА_4 звернулась до лікаря-психіатра із заявами про надання її чоловіку ОСОБА_2 амбулаторної психіатричної допомоги

Від отримання такої допомоги ОСОБА_2 відмовився.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що за наявності заяви опікуна про надання амбулаторної психіатричної допомоги за законом не вимагається рішення суду, виходячи з приписів частини 1, частини 2 статті 12 Закону України "Про психіатричну допомогу", відповідно до яких:

амбулаторна психіатрична допомога надається лікарем-психіатром на прохання або за усвідомленою згодою особи; щодо особи віком до 14 років (малолітньої особи) - на прохання або за згодою її батьків чи іншого законного представника; щодо особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, - на прохання або за згодою її опікуна. У разі незгоди одного із батьків чи відсутності батьків або іншого законного представника амбулаторна психіатрична допомога неповнолітньому здійснюється за рішенням (згодою) органів опіки та піклування, яке може бути оскаржено до суду (частина 1);

амбулаторна психіатрична допомога може надаватися без усвідомленої згоди особи або без згоди її законного представника у разі встановлення у неї тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона завдасть значної шкоди своєму здоров'ю у зв'язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги. Амбулаторна психіатрична допомога особі без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника надається лікарем-психіатром в примусовому порядку за рішенням суду (частина 2).

Апеляційний суд погоджується з вказаним висновком суду, оскільки він повністю відповідає встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.

Доводи апелянта заслуговують на увагу частково.

Неприйнятними апеляційний суд вважає наступні доводи.

Не заслуговує на увагу довод апелянта про порушення Закону України "Про інформацію", оскільки звернення до суду з викладенням в заяві обставин справи, а також опис анамнезу хвороби не може розцінюватись як втручання в особисте та сімейне життя людини.

Також не заслуговує на увагу довод про те, що заява лікаря-психіатра підлягала поверненню у зв'язку з її недоліками, до яких апелянт відносить:

відсутність вихідного номеру в штампі Марківського районного територіального медичного об'єднання на заяві та на лікарському висновку (а.с.2,4);

відсутність в заяві посилань на кількість примірників доданих до неї документів (а.с.2-3);

відсутність у голови ЛКК Марківського районного територіального медичного об'єднання ОСОБА_5 права на підписання заяви;

відсутність підстав для звернення до суду, оскільки в заяві лікарем вказується лише про припущення про наявність у пацієнта тяжкого психічного розладу;

несплата заявником судового збору.

Однак, ці доводи є помилковими, оскільки грунтуються на суб'єктивному помилковому тлумаченні норм права апелянтом, який не є фахівцем у галузі права.

Статтями 119, 120 та 284 Цивільного процесуального кодексу України не передбачено обов'язкове проставляння вихідного номеру на заяві, яка подається до суду. Також вказаними нормами процесуального права не передбачено вказувати в заяві кількість примірників документів, що додаються. Достатньо вказати перелік документів та подати кількість примірників, які відповідають кількості осіб, що беруть участь у справі.

Підпис та печатка голови ЛКК Марківського районного територіального медичного об'єднання ОСОБА_5 в заяві про надання примусової психіатричної допомоги законом не передбачена, оскільки відповідно до статей 12,22 Закону України "Про психіатричну допомогу" право на звернення з такою заявою надано лікарю-психіатру ОСОБА_3, яка цю заяву підписала та скріпила своєю печаткою лікаря.

За розгляд справи зазначеної категорії судовий збір не справляється відповідно до пункту 11 частини 2 статті 3 Закону України "Про судовий збір".

Що стосується обгрунтування заяви, то підставою для звернення до суду із заявою про надання примусової амбулаторної психіатричної допомоги є не тільки виявлення тяжкого психічного розладу, але також необхідність проведення лікування, виходячи із змісту статті 1 Закону України "Про психіатричну допомогу", якою визначено, що амбулаторна психіатрична допомога включає в себе обстеження стану психічного здоров'я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, в амбулаторних умовах.

Крім того, під час судового розгляду заяви суд врахував положення частин 1, 2 статті 12 Закону України "Про психіатричну допомогу" та оцінивши всі представлені заявником докази, не знайшов підстав для задоволення заяви про надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за рішенням суду в разі встановлення тяжкого психічного розладу.

Отже доводи апелянта в цій частині не спростовують правильного висновку суду першої інстанції.

Не заслуговує на увагу також довод апелянта про те, що суд допустив до участі в судовому засіданні лікаря-психіатра на підставі неналежним чином оформленої довіреності.

Дійсно, до матеріалів справи приєднана довіреність від 26 лютого 2016 року №596, видана головним лікарем Марківського районного територіального медичного об'єднання (а.с.22). Ця довіреність видана лікарю-психіатру ОСОБА_3 на представництво в суді інтересів Марківського районного територіального медичного об'єднання. Але ОСОБА_3 не здійснювала в судовому засіданні по вказаній справі представництво Марківського районного територіального медичного об'єднання, яке не залучалось до участі у справі. Вона виступала в суді від власного імені як заявник згідно із повноваженнями, наданими їй законом як лікарю-психіатру.

Окремо слід зауважити, що не заслуговує на увагу прохання апелянта про скасування рішення суду з поверненням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки апеляційний суд законом не наділений таким повноваженням.

Згідно з вимогами частини 1 статті 303 Цивільного процесуального кодексу України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до пінктів 1,2,3 частини 1 статті 307 Цивільного процесуального кодексу України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити рішення його без змін, скасувати рішення і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог або змінити рішення.

Відповідно до частини1, частини 2 статті 309 Цивільного процесуального кодексу України підставами для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Відхиляючі вище зазначені доводи, апеляційний суд вважає прийнятними та такими, що заслуговують на увагу, наступні доводи апелянта.

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не направив йому копію заяви лікаря-психіатра з доданими до неї документами, а також не надіслав йому повістку про виклик в судове засідання.Ці доводи підтверджуються матеріалами справи.

Розглянувши справу без участі ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що він про час та місце розгляду справи не повідомлявся, оскільки є недієздатною особою.

Апеляційний суд вважає цей висновок помилковим, оскільки він протирічить нормам матеріального та процесуального права.

Правові наслідки визнання фізичної особи недієздатною визначені в статті 41 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка ; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину ; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун.

Інші обмеження прав недієздатної особи закон не встановлює.

А відповідно до частини 2 статті 29 Цивільного процесуального кодексу України особи, цивільна дієзданість яких обмежена, можуть особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обовязки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом.

Законом передбачено, що розгляд заяви про надання амблаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку проводиться судом в присутності осби, щодо якої вирішується ци питання (частина 2 статті 281 Цивільного процесуального кодексу України, частина 4 статті 22 Закону України "Про психіатричну допомогу").

Враховуючи, що ОСОБА_2 є безпосереднім учасником відносин з приводу надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, його цивільна процесуальна дієздатність в цивільному процесі по цій справі не обмежена, а тому суд зобов'язаний був згідно з вимогами статті 127 Цивільного процесуального кодексу України надіслати йому копію ухвали про відкриття провадження та копію заяви з доданими до неї документами, а також повідомити його про час та місце розгляду справи.

Також заслуговують на увагу доводи апеянта про те, що вирішуючи справу, суд допустив неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи, оскільки не перевірив, чи не скасоване рішення суду про визнання ОСОБА_2 недієздатним та призначення йому опікуна.

Заяви про надання особі психіатричної допомоги у примусовому примусовому порядку підлягають розгляду за правилами, встановленими для розгляду справ окремого провадження, що прямо передбачено пунктом 9 частини 2 статті 234 Цивільного процесуального кодексу України.

Частинами 1, 2 статті 235 Цивільного процесуального кодексу Українни визначено, що під час розгляду справ окремого провадження суд зобов'язаний роз'яснити особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи. З метою з'ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази.

На ці норми цивільного процесуального права суд першої інстанції не звернув уваги, а тому допущена судом першої інстанції неповнота з'ясування обставин виправлена під час апеляційного розгляду справи.

Апеляційним судом встановлено, що 27 червня 2014 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цвільних і кримінальних справ було відкрито касаційне провадження (№6-20080ск14) за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сватівського районного суду Луганської області від 24 лютого 2014 року про визнання його недієздатним та на ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 07 квітня 2014 року, якою рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цвільних і кримінальних справ від 30 червня 2015 року зупинено виконання рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цвільних і кримінальних справ від 24 лютого 2016 року вказані рішення суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції скасовані, а справу передано на повторний судовий розгляд до суду першої інстанції.

14 червня 2016 року матеріали відновленого втраченого судового провадження по вказаній справі були передані для подальшого розгляду до Марківського районного суду Луганської області.

Ухвалою Марківського районного суду Луганської області від 03 серпня 2016 року заява ОСОБА_4 про визнання ОСОБА_2 недійєздатним та призначення її опікуном залишена без розгляду на підставі особистої заяви ОСОБА_4.

Таким чином, на момент ухвалення судом рішення по справі за заявою лікаря-психіатра було скасовано рішення суду про визнання ОСОБА_2 недієздатним та призначення його опікуном ОСОБА_4.

Однак, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права не привели до неправильного вирішення справи по суті, а тому підстав для скасування рішення суду апеляційний суд не вбачає, оскільки вони є формальним і не вплинули на правильність висновків суду, а відповідно до частини 2 статті 308 Цивільного процесуального кодексу України не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 307, статтями 308, 313, 315, 317, 319, 323-325, 327 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Марківського районного суду Луганської області від 01 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції - Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : (підпис) Авалян Н.М

Судді (підпис) Коротких О.Г.

(підпис) Орлов І.В.

Згідно з оригіналом

Головуючий: