ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/997/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2016 р. м. Київ

Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Домарєва О.В.

при секретарі - Козленко С.В., за участю представника позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації "Про усунення перешкод у користуванні власністю", -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, уточнивши який, просилаусунути їй перешкоди в користуванні власністю - будинком АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_4 та зняття ії з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1, а також визнати такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 ОСОБА_5 та його малолітнього сина ОСОБА_6, який внесений в талон відомостей про реєстрацію місця проживання батька та зняти їх з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 з підстав, передбачених ст. ст. 383, 391,405,406 ЦК України.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав в повному обсязі та на їх обґрунтування пояснив, що позивач ОСОБА_3 є власницею 3/4 частин житлового будинку площею 54,4 кв.м зі спорудами та земельної ділянки по АДРЕСА_1 Третя особа ОСОБА_8 є власником 1/4 частини вказаного будинку та земельної ділянки. На теперішній час у будинку зареєстровані, окрім позивачки, відповідачі - ОСОБА_4, яка є колишньою дружиною померлого ОСОБА_10, його син ОСОБА_5 та малолітній ОСОБА_6, 2009 року народження, який внесений в талон відомостей про реєстрацію місця проживання батька ОСОБА_5. У 1989 році ОСОБА_4 вселилась до вказаного будинку, як член сім'ї власника будинку ОСОБА_10, зареєстрована за вказаною адресою і до цього часу проживає у даному будинку одна, проте, проживаючи у будинку позивачки, комунальні послуги не сплачує, у зв'язку із чим існує значна заборгованість. Крім того, ОСОБА_4 веде антисоціальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, будинок здає для проживання стороннім особам. Відповідач ОСОБА_5 разом з малолітнім сином ОСОБА_6, хоч і зареєстровані в будинку АДРЕСА_1, однак за вказаною адресою взагалі ніколи не проживали та не проживають на даний час. Факт проживання у будинку відповідачки ОСОБА_4, а також наявність в будинку зареєстрованих відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6 створює перешкоди позивачці, як власниці цього будинку, на здійснення нею права користування та розпорядження своїм майном. Просив усунути позивачці перешкоди в користуванні власністю - будинком АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_4 та зняття ії з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1, а також визнати такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 ОСОБА_5 та його малолітнього сина ОСОБА_6, який внесений в талон відомостей про реєстрацію місця проживання батька та зняти їх з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_7, яка є законним представником малолітнього ОСОБА_6, 2009 р.народження, у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. На обґрунтування своїх заперечень пояснювала, що дійсно ії малолітній син ОСОБА_6 разом з батьком ОСОБА_5 зареєстровані в спірному будинку по АДРЕСА_1 Однак вона разом із сином постійно проживають в іншому будинку за адресою: АДРЕСА_2 що належить ії матері. Не заперечувала, що хоч ії дитина ніколи фактично не проживала в спірному будинку, але право на користування цим житлом вона набула правомірно зі згоди попереднього власника будинку, а тому за нею повинно зберігатись таке право.

Відповідач ОСОБА_5, допитаний в судовому засіданні в режимі відеоконференції з Київським СІЗО № 13, в якому він перебуває у зв'язку із розглядом щодо нього кримінального провадження, заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. На обґрунтування своїх заперечень пояснив, що він та його малолітній син ОСОБА_6, 2009 р. народження зареєстровані в будинку АДРЕСА_1. Останні півтора року до взяття його під варту в 2015 р. він проживав в спірному будинку разом з матір'ю ОСОБА_4, а його син з народження проживав разом зі своєю матір'ю ОСОБА_7 по АДРЕСА_2Вважав безпідставними вимоги позивачки щодо визнання його та його малолітнього сина такими, що втратили право користування спірним будинком, оскільки вони були зареєстровані в ньому на законних підставах зі згоди колишнього власника ОСОБА_4, та вважав, що зміна власника будинку в даному випадку не припиняє право на користування зазначеним будинком його та його дитини.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не явилась, про причини неявки не повідомила, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином, що підтверджено документально.

Третя особа ОСОБА_8 надала заяву з проханням розглянути справу без ії участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити /а.с.46/.

Представник служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації надав заяву з проханням розглянути справу без його участі та ухвалити рішення відповідно до діючого законодавства з максимальним врахуванням інтересів дитини /а.с.222/.

З урахуванням наведеного, суд ухвалив справу розглянути без участі відповідачки ОСОБА_4 та третіх осіб, на підставі наявних у справі матеріалів, проти чого не заперечували інші учасники процесу.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та документи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01.07.2014 р., яке набрало законної сили, за позивачкою ОСОБА_3 в порядку спадкування спадщини за законом визнано право власності на ? частки житлового будинку зі спорудами по АДРЕСА_1 площею 54,4 кв.м. та за третьою особою ОСОБА_8 визнано право власності на ? частку зазначеного житлового будинку, яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності /а.с.10-12/.

Відповідно до листа відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в м. Києві за вих № 17/37 від 01.03.2016 р. в спірному будинку зареєстровані відповідачі ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, та малолітній ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7, який внесений в талон відомостей про реєстрацію місця проживання батька, ОСОБА_5, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.200/.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Відповідно до ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.

Таким чином, оскільки право власності на спірний будинок в порядку спадкування після смерті попереднього власника ОСОБА_4 перейшло до позивачки та третьої особи ОСОБА_8, відповідачі, які не є членами сім'ї нових власників, втратили право користування зазначеним будинком.

Твердження відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_5 та його малолітній син ОСОБА_6 не втратили право користування спірним будинком у зв'язку з тим, що правомірно були зареєстровані в будинку зі згоди колишнього власника ОСОБА_4, не ґрунтуються на вимогах закону, а тому не заслуговують уваги, оскільки виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком.

Відповідні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 05.11.2014 р. у справі 6-158цс14, рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2015 р. у справі № 6-30278ск15, ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.01.2016 р. у справі № 6-614ск16, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Таким чином, відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 та його малолітній син ОСОБА_6, не маючи законного права користування будинком, створюють позивачці перешкоди у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном.

Крім того, судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_4, яка продовжує проживати у спірному будинку, не бажає добровільно звільнити будинок, з приводу чого між нею та позивачкою виникали конфлікти, у зв'язку з чим позивач вимушена була звертатись до міліції /а.с.142/. Також встановлено, що без дозволу позивачки відповідачка ОСОБА_4 вселила до спірного будинку квартирантів, з якими у неї виник конфлікт на грунті побутових відносин, для врегулювання якого ОСОБА_4 зверталась до мілціїї /а.с. 175-177/.

Також встановлено, що відповідачка ОСОБА_4 в спірному будинку проживає одна, про що вона зазначала в письмових поясненнях /а.с. 142,177/. Крім того, цей факт підтверджується поясненнями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_11, дільничого інспектора, який обслуговував вул. Левадну в м. Києві,та який пояснив, що ним у зв'язку із зверненням позивачки ОСОБА_3 щодо створення їй перешкод у користуванні спірним будинком з боку відповідачки ОСОБА_4 в липні 2015 р. було здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1, де була ОСОБА_4, яка пояснила, що проживає у вказаному будинку одна, а ії онук ОСОБА_6 разом з матір'ю проживає за іншою адресою, а син перебуває під вартою.

Зазначені обставини в цілому підтвердила допитана в судовому засіданні за клопотанням представника позивача свідок ОСОБА_12

Разом з тим, проживаючи в спірному будинку, відповідач ОСОБА_4 не сплачує за комунальні послуги, що вбачається з довідки ПАТ «Київгаз» № 1818, відповідно до якої станом на 01.04.2016 р. у будинку АДРЕСА_1 існує значна заборгованість за послуги з газопостачання в загальній сумі 14917,3 грн. /Том № 2 а.с.33-34/.

Таким чином, відповідачка ОСОБА_4, яка проживає в спірному будинку без належної правової підстави, вищезазначеними діями створює позивачці перешкоди у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє суду зробити висновок про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки відповідачами не доведено належними та допустимими доказами наявність у них права на користування спірним будинком.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України - стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином, з відповідачів підлягає стягненню на користь позивачки сплачений нею судовий збір в сумі 243,60 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 16, 316,317, 319, 321, 379, 382, 383, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 150, 156 ЖК УРСР, ст.ст. 3,10, 60,88, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації "Про усунення перешкод у користуванні власністю"- задовольнити повністю.

Усунути перешкоди ОСОБА_3 в користуванні власністю - будинком АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_4 та зняття ії з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 ОСОБА_5 та його малолітнього сина ОСОБА_6, який внесений в талон відомостей про реєстрацію місця проживання батька та зняти їх з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5 , ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду м.Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. В. Домарєв