УХВАЛА

іменем України

145/490/16-ц

2-п/145/4/2016

22.08.2016 р. Тиврівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Мазурчака А. Г. ,

при секретарі Мигдальській Н.М.,

за участі заявника ОСОБА_1,

його представника ОСОБА_2,

позивача ОСОБА_3,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення,

встановив:

Заочним рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 26.05.2016 р. позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 задоволено частково.

Вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 750 (сімсот п'ятдесят) гривень, починаючи з 21.03.2016 р. і до закінчення навчання в Гайсинському медичному коледжі, тобто до 28.06.2018 року.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одну ) грн. 20 коп.

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення, в якій зазначив, що, приймаючи рішення про проведення заочного розгляду справи за його відсутності, суд виходив з того, що він нібито повідомлений в установленому законом порядку, заяв про відкладення справи з його боку до суду не надійшло, причини неявки не повідомлено.

Разом з тим, відповідно до ст. 74 ЦК України основним видом судового виклику є повістка. Оскільки судова повістка за місцем його постійного проживання не надходила ( не вручалась) то він не прибув на судове засідання та не повідомив суду поважність причин неявки.

Неповідомлення його у встановленому порядку про розгляд справи позбавило його передбаченого цивільним законодавством права надати суду докази, якими він заперечує проти позову.

Приймаючи дане рішення суд зазначив, що відповідно до ст. 199 СК України він також зобов'язаний утримувати свого повнолітнього сина, якщо він продовжує навчання і потребує матеріальної допомоги.

Крім того суд в своєму рішенні вказав, що згідно ч.І ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001 року батько і мати мають рівні обов'язки щодо своїх дітей.

Що стосується останньої норми законодавства, на яку при частковому задоволені позову ОСОБА_3 посилається суд, то дана норма законодавства в жодній мірі не може бути застосована до даного позову, так як у відповідності з п. 1 ч.І ст. 1 Закону Україн « Про охорону дитинства « ( ЗУ № 2402-ІП від 26.04.2001 року ) дитина - це особа віком до 18 років ( повноліття ), якщо згідно із законом, застосованим до неї, вона не набуває прав повноліття раніше. Їх спільному сину ОСОБА_4, на утриманн якого ОСОБА_3 попросила суд стягнути з нього аліменти, 18 років (повноліття ) відбулось 17 жовтня 2015 року, тому як він вже зазначив, Закон України "Про охорону дитинства" до нього застосованим бути не може.

Статтею 199 СК України визначено, що в тому разі, якщо повнолітні донька, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років, за умови що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

У нього на утриманні є малолітній син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, дружина, яка не працює, та в його дружини є малолітній син від першого шлюбу, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, щодо якого він в даний час проводить дії щодо його усиновлення, тому надавати в даний час матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину він не має змоги.

З 01.09.2015 року їх син почав навчатись у Гайсинському медичному коледжі що підтверджується довідкою № 40 від 18.03.2016 року, яка перебуває в матеріалах цивільної справи, на денній формі навчання.

Частково задовольняючи позов та стягуючи з нього на користь ОСОБА_3 аліменти, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 з 2015 року навчається на денній формі навчання і тому потребує у зв'язку з цим матеріальної допомоги. Разом з тим з такими висновками він не погоджується, так як вони не ґрунтуються на законі.

Як вбачається з рішення суду, на момент подачі позову ОСОБА_4 навчається на денній формі навчання, факт позбавлення стипендії не доведено, отже отримує державну стипендію, навчається за рахунок бюджетних коштів, факт навчання на контрактній умові не доведено, тому оплати навчання не потребує.

Крім того, як видно з рішення суду, обґрунтовуючи свої позовні вимоги ОСОБА_3 ввела суд в оману, так як пояснила суду, що за гуртожиток вона сплачує 450 грн. щомісячно, і разом з тим 600 грн. витрачає щомісячно на проїзд сина з смт. Сутиски в м. Гайсин. Щомісячні витати на проїзд в розмірі 600 грн. може бути лише у випадку щоденної поїздки сина з дому на навчання в м. Гайсин та після навчання додому в смт. Сутиски, і тим більше на таксі. Тоді не зрозуміло які витрати несе ОСОБА_3 на проживання сина в гуртожитку.

За таких обставин, коли особа навчається за рахунок бюджетних коштів та отримує державну стипендію, то підстав для задоволення позову на її переконання немає.

В рішенні суду зазначено, що він фізично здоровий, постійно виїжджає на заробітки, часто змінює автомобілі. Дане визначення не відповідає дійсності. В нього складне захворювання, що в недалекому майбутньому буде потребувати хірургічного втручання, і тому повноцінно він працювати не в змозі. Так що постійно на заробітки, як стверджує позивачка він не від'їжджає, а якщо і залишає сім'ю на незначний період, то від'їжджає лише за межі області на лікування.

Автомобілі через скрутне матеріальне становище він теж не змінює.

Таким чином позов в відношенні нього Тиврівським районним судом Вінницької області розглянуто однобоко.

Відповідно до ст. 228 ЦПК України: «заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії».

Враховуючи те, що копія заочного рішення від 26.05.2016 року отримана ним 07.06.2016 року, заяву про перегляд заочного рішення вважає такою, що направлена у відповідності до ст. 228 ЦПК України.

Просить скасувати заочне Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 26.05.2016 року по цивільній справі № 145/490/16-ц.

Призначити цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до нього про стягнення аліментів до розгляду в загальному порядку.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 заяву підтримали, просять її задоволити з підстав, викладених в ній.

Заявник пояснив, що повістки не отримував, в той час знаходився на лікуванні.

Він не працює, має на утриманні малолітню дитину від другого шлюбу і не взмозі платити аліменти 750 грн. на місяць.

Суд, вислухавши осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає що заява підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції» зазначено, що заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено одночасно наявність двох обставин; що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив причини неявки з поважних причин, та докази, на які він посилається мають істотне значення для правильного вирішення справи.

В судове засідання по даній справі відповідач ОСОБА_1 25.04.2016 р. та 26.05.2016 р. не з'явився, поштові конверти повернулись з відміткою "адресат відсутній". Копію судового рішення отримав 07.06.2016 р.

На утриманні відповідача також перебуває малолітній син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що стверджується його свідоцтвом про народження. Суду про дану обставину на день прийняття рішення не повідомлено, що суд вважає істотною обставиною, яка впливає на правильне вирішення справи.

Оскільки заявник ОСОБА_1 не зявився в судове засідання з поважних причин, а докази, на які він посилається мають істотне значення для правильного вирішення справи суд вважає що за даних обставин заочне рішення підлягає перегляду.

Керуючись ст. 224, 228, 231, 232 ЦПК України,-

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Тиврівського районного суду від 26.05.2016р. задоволити.

Заочне рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 26.05.2016 року у справі № 145/490/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину скасувати, призначити справу до розгляду в загальному порядку.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Мазурчак А. Г.