Справа № 185/2114/16-ц
Провадження № 2/185/1555/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 липня 2016 року м.Павлоград
Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Палюх Т. Д., за участю секретаря Федосімової Ю.Д.,розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства Акціонерного банку "Південний'" до ОСОБА_1, товариства з обмеженою відповідальністю "Інжинірингова компанія Герц" про визнання недійсним договору дарування, звернення стягнення, -
Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "Південний" звернулось з позовом до ОСОБА_1( відповідач-1), товариства з обмеженою відповідальністю "Інжинірінгова компанія "Герц"( відповідач-2), про визнання недійсним договору дарування, звернення стягнення, з ціною позову на суму 300 785,34грн.
В обгрунтування позову вказало, що між ним та відповідачем 2 13 лютого 2013року був укладений кредитний договір №СС 2013-0004 про відкриття кредитної лінії( далі - "Кредитний договір"). В подальшому до кредитного договору неодноразово вносилися зміни згідно додаткових угод: № 1 від 08.08.2013року, № 2 від 06.02.2014року, № 3 від 06.03.2014року, № 4 від 13.03.2014року. Відповідно до умов Кредитного договору з урахуванням всіх внесених змін позивач відкрив відповідачу-2 кредитну лінію з максимальною сумою 7 300 000грн., а відповідач-2 зобов"язався повернути кредит згідно графіку зниження ліміту кредитної лінії не пізніше 30 липня 2014року та сплатити проценти за коритування кредитом у розмірі 20% річних та інші передбачені договором платежі.
В забезпечення вказаного кредитного договору 08.08.2013року між позивачем і відповідачем-2 в забезпечення виконання умов Кредитного договору№СС 2013-0004 та всіх додаткових угод до нього було укладено договор іпотеки №СС 2013-0004з-1, згідно якого в іпотеку позивачеві було передано майнові права відповідача-2 на об"єкти нерухомості у житловому будинку № 58 "б" по вул. М.Ульянової в м. Донецьку, будівництво якого ще не завершено, а саме: квартири №№ 78,91,103,111,112,136,127 та на адміністративні( нежитлові приміщення).
Відповідач-2 без згоди позивача, як іпотекодержателя, 06.11.2014року на підставі договору дарування здійснив відчуження вказаної квартири № 127 житловому будинку № 58 "б" по вул. М.Ульянової в м. Донецьку відповідачу-1.
Свої зобов"язанні позивач виконав, а відповідач-2 не сплатив заборгованість за кредитним договором.
У зв"язку з цим позивач звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача-2 про звернення стягнення на вищеперелічений предмет іпотеки
Під час розгляду справи позивач дізнався, що відповідач-2 здійснив відчуження частини забезпечення, не маючи на це згоди іпотекодержателя, тобто,позивача.
Зокрема, відповідач-2 без згоди позивача, як іпотекодержателя, 06.11.2014року на підставі договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького нотаріального округу ОСОБА_2 за р.№ 668 здійснив відчуження квартири № 127 житловому будинку № 58 "б" по вул. М.Ульянової в м. Донецьку відповідачу-1. До Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про право власності № 7589048 згідно інформаційної довідки № 52786087 від 08.02.2016р.
Відповідно до ст. 9 Закону України "Про іпотеку іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя відчужувати предмет іпотеки. Відповідно до ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України( далі - ЦК) підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.ч.1,3,5 та 6 ст.203 ЦК України.
Позивач вважає вказаний договір нікчемним, просить суд визнати його недійсним та застосувати наслідки недійсності правочину, передбачені ст. 216 ЦК України, скасувати рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1, звернути стягнення на вказану квартиру у рахунок часткового задоволення вимог позивача за кредитним договором в сумі 300 785,34грн.
В судовому засіданні представник позивача підтримала позов, уточнивши його в частині способу стягнення на предмет іпотеки: шляхом надання позивачу права продажу вказаної квартири будь-яким способом від свого імені ( публічного акціонерного товариства Акціонерного банку "Південний'").
Відповідачі в судове засідання не з"явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.ст.224-226 ЦПК України.
Укладаючи договір іпотеки, сторони домовилися про набуття, зміну або припинення своїх прав та обов'язків, закріпивши їх в договорі, який ними підписано, в тому числі й щодо права позивача звернути стягнення на предмет іпотеки.
Оскільки, відповідно до принципу свободи договору (ст.ст. 6, 627 ЦК України), сторони договору на власний розсуд визначають його зміст і формулюють його конкретні умови, якщо тільки зміст якої-небудь умови імперативно не визначений законом чи іншими правовими актами, суд вважає доцільним захистити порушені права позивача шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини.
Як передбачає ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно закону, договору.
Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з вимогами ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання і при цьому порушенні наступають правові наслідки встановлені договором або законом.
На підставі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Відповідно п.2 ст. 590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) в разі коли зобовязання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не передбачено договором або законом.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі порушення іпотекодавцем зобовязань, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобовязань боржником, а в разі невиконання вимоги звернути стягнення на предмет іпотеки, в даному випадку за рішенням суду.
Згідно частин 1,3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 року № 898-IV у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом стягнення на предмет іпотеки; звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Судом встановлено, що квартира № 127 загальною площею 107 кв.м., житловою площею 49,8кв.м. за адресою: місто Донецьк, вулиця Марії Ульянової, буд.58 "б", належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі договору дарування квартири, серія та номер 668, виданого 06.11.2014року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального окрузу Запорізької області ОСОБА_2, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру прав № 52786087( а.с.60).
Відповідно до ст. 23 Закону України "Про іпотеку"("Наслідки переходу права власності на предмет іпотеки до третьої особи") у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.
Відповідно п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів , що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет застави/іпотеки має відповідати вимогам як ст. 39 закону України «Про іпотеку», так і положенням п. 4 ч.1 ст. 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обовязковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові , що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іподекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації ( при цьому суд може зазначити , що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).
Враховуючи те, що відповідач-2 не виконав взяті на себе зобовязання по сплаті заборгованості по договору про іпотечний кредит, суд приходить до висновку про доцільність задоволення вимог позивача шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до висновку про вартість майна вартість квартири, будівельний № 127, що розташована за адресою: місто Донецьк, Калінінський район, вулиця Марії Ульянової, буд.58 "б", складає 300 785грн.34коп.( а.с.69-70), тому суд визначає розмір вимог, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предметі іпотеки саме в цій сумі.
Щодо позовних вимог про визнання договору дарування номер 668, виданого 06.11.2014року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального окрузу Запорізької області ОСОБА_2, недійсним, суд зазначає наступне.
Як вбачається з витребуваних у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_2 в строк копій документів, на підставі яких посвідчився договір дарування квартири, будівельний № 127, що розташована за адресою: місто Донецьк, Калінінський район, вулиця Марії Ульянової, буд.58 "б" 06.11.2014року Р№ 668, відповідач-1 ОСОБА_1набула право власності на вказану квартиру на підставі договору дарування між нею та ОСОБА_3( дарувальником), право власності якої на квартиру підтверджено, а ОСОБА_3 набула це право власності на підставі договору дарування квартири між нею та ОСОБА_4 Геннадієвичем.
Таким чином, відповідач-2 є добросовісним набувачем.
Як зазначив Верховного Суду України у постанові від 18.09.2013року,згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення або оспорювання.
У відповідності до цивільного законодавства особа, яка вважає, що її речові права порушено, має право звернутися до суду як з позовом про визнання відповідної угоди недійсною ( ст. ст. 215235 ЦК України), так і з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (ст. ст. 330, 338 ЦК України).
За загальним правилом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 13, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Згідно зі ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.
Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до чергового добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого ст. ст. 215, 216 ЦК України. Норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.
Позивач звернувся з позовом про визнання недійсним договору дарування квартири з підстав невідповідності його вимогам закону.
Оскільки відповідач-2 є добросовісним набувачем, позовні вимоги в частині визнання недійсним договору дарування задоволенню не підлягають.
У відповідності до ст.88 ЦПК України, суд стороні, на користь якої ухвалено рішення, присуджує з другої сторони понесені і документально підтвердженні судові витрати. Керуючись ст.ст.ст.215,216,526, 610, 611, 629, 1050, 1054 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», ст.ст.10, 60, 208-210, 212-215, 224-232 ЦПК України, суд ,-
Позов публічного акціонерного товариства Акціонерного банку "Південний'" до ОСОБА_1, товариства з обмеженою відповідальністю "Інжинірингова компанія Герц" про визнання недійсним договору дарування, звернення стягнення, - задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 і товариства з обмеженою відповідальністю "Інжинірингова компанія Герц" на користь публічного акціонерного товариства Акціонерного банку "Південний'" витрати по оплаті судового збору в рівних частках, по 2255 (дві тисячі двісті п"ятдесят п"ять) грн. 89коп., з кожного.
Заочне рішення може бути переглянуто судом що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.
Суддя Т. Д. Палюх