Справа № 199/4111/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

15.08.2016 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

судді Скрипник О.Г..

секретарі Куземі О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення суми боргу за договором позики, ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання нікчемним договору позики,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2, обґрунтовуючи його тим, що 16.01.2012 року він уклав з ОСОБА_2 договір позики у вигляді боргової розписки, відповідно до якого позивач надав відповідачу грошові кошти у сумі 45 000, 0 грн, з яких 20 000, 0 грн відповідач зобовязувався повернути у строк до 30.04.2012 року та 25 000. 0 грн до 30.05.2012 року.

Позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення грошових коштів, проте відповідач грошові кошти не повернув, від виконання взятих на себе зобовязань щодо повернення коштів, ухилився.

Зважаючи на викладене вище, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу за договором позики у розмірі 45 000, 0 грн, а також судовий збір .

Під час розгляду справи позивач зменшив розмір позовних вимог. Так. як відповідач частково повернув суму боргу, просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу у розмірі 34 000, 0 грн.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити.

Представник ОСОБА_2 просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Надав заяву про застосування строків позовної давності до заявлених вимог.

Натомість ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про визнання нікчемним договору позики. Посилався на те, що ОСОБА_2 грошові кошти від позивача не отримував, боргова розписка на суму 45 000, 0 грн потрібна була для батька ОСОБА_1 Зважаючи на те, що з ОСОБА_1 у ОСОБА_2 були дружні стосунки, останній погодився на написання такої розписки.

Зважаючи на викладене вище, ОСОБА_2 просить визнати нікчемним договір позики, укладений 16.01.2012 року між ним та ОСОБА_1 на суму 45 000, 0 грн.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 позов про визнання нікчемним договору позики підтримав, просив задовольнити.

Представник ОСОБА_1 просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що боргова розписка була написана ОСОБА_3 власноручно, грошові кошти боржник повернув не в повному обсязі.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що 16.01.2012 року ОСОБА_1 уклав з ОСОБА_2 договір позики у вигляді боргової розписки, відповідно до якого позивач надав відповідачу грошові кошти у сумі 45 000, 0 грн, з яких 20 000, 0 грн відповідач зобовязувалася повернути у строк до 30.04.2012 року та 25 000. 0 грн до 30.05.2012 року.

Позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення грошових коштів, проте відповідач частково повернув позивачу грошові кошти у сумі 13 000, 0 грн, що підтверджується розпискою, наданою ОСОБА_2 ОСОБА_1 про повернення суми боргу.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За змістом частин 1, 2 статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг так і дати її отримання.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). Згідно частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу.

Частиною 1 ст. 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчать про визнання нею боргу або іншого обовязку.

З матеріалів справи убачається, що останньою датою повернення ОСОБА_2 боргу є 19.06.2013 року, в той час як за захистом свого порушеного права ОСОБА_1 звернувся 27.01.2015 року, тобто в межах трирічного строку для звернення до суду. За таких підстав суд не застосовує строки позовної давності до вимог про стягнення суми боргу.

Зважаючи на те, що відповідач умови договору позики виконав частково та повернув позивачу суму грошових коштів у розмірі 13 000, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути суму боргу у розмірі 32 000, 0 грн ( 45 000, 0 грн 13 000. 0 грн = 32 000, 0 грн).

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України, особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення , невизнання або оспорювання , яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Відповідно до ст. 203 ЦПК України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно зі ст. 204 цього Кодексу, правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом ( нікчемний правочин) або якщо він не визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У разі, коли недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність із передбачених законом підстав, такий правочин згідно з ч.3 ст. 215 ЦК може бути визнаний судом недійсним.

Із матеріалів справи убачається, що сторони уклали договір позики шляхом написання боргової розписки, що не суперечить вимогам ст. 1047 ЦК України.

Посилання представника відповідача на те, що ОСОБА_2 грошові кошти від ОСОБА_1 не отримував, укладення даного договору не було спрямоване на реальне настання правових наслідків не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Так, свідок ОСОБА_4 підтвердив, 16.01.2012 року він був присутнім при написанні відповідачем боргової розписки, ствердив, що відповідач добровільно її написав.

Та обставина, що відповідач отримав від ОСОБА_1О суму грошових коштів. підтверджується розпискою відповідача про часткове повернення суми грошових коштів позивачу ( а.с.5).

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Оскільки написання ОСОБА_2 боргової розписки було спрямоване на реальне настання правових наслідків, а отже правочин є дійсним, суд вважає, що в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання нікчемним договору позики слід відмовити.

Враховуючи викладене вище, керуючись ст.ст.16, 203, 204, 526, 625, 1047, 1048 ЦК України, ст.ст. 215-218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення суми боргу за договором позики, , задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 32 000, 0 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 320, 0 грн.

В решті позовних вимог - відмовити.

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання нікчемним договору позики- відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя О.Г.Скрипник