Справа № 379/426/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2016 року Таращанський районний суд Київської області в складі:

головуючого: Бабоїд О.М.,

за участю секретаря: Різник Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тараща цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив суду, що 15.02.2016 року між ним та відповідачкою по справі фактично було укладено договір позики, згідно з яким він передав останній гроші в сумі 300 грн в строк до 21.02.2016 року про що було складено відповідну розписку. Проте, вона у встановлений договором строк борг не повернула та на його прохання повернути кошти, відмовляється.

Вважає, що такими діями відповідачка спричинила йому і моральну шкоду, яка полягає у несплаті коштів, отриманні від цього стресу, порушенні життєвих звязків. Моральну шкоду він оцінює у 300 грн.

Просить суд стягнути з відповідачки на його користь заборгованість в сумі 300 грн за договором позики та 300 грн спричиненої моральної шкоди. Звільнити від сплати судового збору як потерпілого внаслідок аварії на ЧАЕС 1 категорії.

Відповідачка в судовому засіданні позов визнала частково і пояснила суду, що не заперечує проти стягнення з неї позики в розмірі 300 грн. Проти стягнення моральної шкоди заперечує.

Суд встановив, що 15.02.2016 року між сторонами по справі укладено договір позики згідно з яким позивач передав відповідачці гроші в сумі 300 грн, а відповідачка отримала гроші і надала розписку, про те, що позичила у позивача цю суму і зобовязується повернути її в строк до 21.02.2016 року.

Проте позику на час розгляду справи в суді не повернено.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Верховним Судом України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року було розглянуто справу № 6-63цс13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Згідно положень ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобовязані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Отже, на підтвердження укладення договору позики позичальник надав позикодавцеві розписку, відповідно до якої ОСОБА_2 отримала у ОСОБА_1 гроші в сумі 300 грн в строк до 21.02.2016 року.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, сума позики підлягає поверненню.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідачки на його користь моральну шкоду в сумі 300 грн, яку він обґрунтовує тим, що в звязку з неповерненням боргу він отримав стрес, порушенні його життєві звязки.

Законодавством України (Цивільним кодексом та Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної немайнової шкоди» № 4 від 31.03.1995 року) не передбачено стягнення моральної шкоди за невиконання договорів позики.

Отже, вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Таким чином, позов підлягає до задоволення частково.

Вказані обставини справи встановлено з пояснень сторін, матеріалів справи, вивчених у судовому засіданні.

Позивач звільняється від сплати судового збору, як потерпілий внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії.

Судові витрати по оплаті судового збору підлягають стягненню з відповідачки на користь держави.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 15, 57-61, 88, 208, 209, 212215, 218 ЦПК України, ст.ст. 23, 625, 1049, 1050 ЦК України, ЗУ «Про судовий збір», суд ,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, Латвія, зареєстрованої в ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер якої НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в сумі 300 грн(триста гривень 00 коп).

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Таращанський районний суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особи, які не були присутні під час проголошення рішення, протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий:ОСОБА_3