_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/6235/16-ц
Провадження № 2/520/3440/16
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

01.06.2016 року м. Одеса

Суддя Київського районного суду міста Одеси Прохоров П. А., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про визнання права власності у порядку спадкування, -

встановив:

Позивачі звернулись до суду з наведеним позовом, у якому просили визнати за ОСОБА_4 право власності на ? частин квартири АДРЕСА_1, та на іншу ? такої квартири за ОСОБА_5, як таке, що набуто ними у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, померлого 10.07.2015 року.

Таким чином вбачається, що позивачами заявлено, самостійні вимоги про визнання права власності на нерухоме майно.

Вказані вимоги можуть бути заявлені у самостійних позовах, а з такого суд вказує на необхідність сплати кожним позивачем належної та повної суми судового збору, виходячи з передбачених законом ставок.

Відповідно до п. 13 постанови № 10 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо в позовній заяві обєднано дві або більше самостійних вимог, які повязані доцільністю спільного розгляду, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою).

Так суддя вказує на те, що законом України «Про судовий збір» встановлена ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 80 ЦПК України ціна позову у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності визначається дійсною вартістю нерухомого майна. При цьому згідно п. «а» ч.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

Таким чином в обґрунтування ціни позову позивачам слід надати до суду належну оцінку спірного майна, однак до матеріалів позову не надано належних відомостей щодо проведення оцінки зазначеного майна компетентними особами.

Згідно ч. 2 ст. 80 ЦПК України, якщо на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Виходячи з викладеного суддя попередньо визначає суму судового збору що підлягає сплаті позивачем ОСОБА_1В, за заявлену нею вимогу в розмірі 6890,00 грн. Сума судового збору, що підлягає сплаті позивачем ОСОБА_5 встановлюється на рівні 3000,00 грн.

Разом з тим після розподілу справи судді та до вирішення питання про залишення позову без руху від позивача ОСОБА_1 надійшло клопотання про звільнення такого позивача від сплати судового збору у порядку ст. 8 Закону України «Про судовий збір» та ст. 82 ЦПК України, з приводу якого суд вважає за необхідне вказати наступне.

Клопотання позивача щодо відстрочення, розстрочення або зменшення сплати судових витрат не стосується вирішення справи по суті, а тому розглядаючи його на стадії відкриття провадження у справі суддя має переконатися у обєктивній наявності виключних обставин, для відступлення від встановленого загального обовязку з сплати судового збору та долучення відомостей про його сплату до позову.

Встановити наявність таких обставин можливо лише за умови, коли позивачем буде надано до суду належні та повні відомості про її майновий стан. При цьому саме посилання позивача на скрутний матеріальний стан чи на можливість надання доказів у наступному не можуть бути прийняті суддею до уваги, оскільки у такому випадку на момент вирішення відповідного клопотання позивача відповідна ухвала суду ґрунтувалася б на припущеннях обставин, які позивач зобовязується підтвердити у наступному, що прямо суперечить засадам цивільного судочинства.

Натомість долучені до клопотання відомості про перебування позивача на обліку у органах Пенсійного фонду України та отримання нею пенсії за віком в розмірі 12212,64 грн. не є вичерпними, оскільки з них не можливо встановити обєктивний матеріальний стан позивача, оскільки саме отримання пенсії не виключає можливостей отримання позивачем доходів з інших джерел.

При цьому слід зазначити і про те, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, а також практика Європейського суду з прав людини під час застосування зазначеної Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду.

Разом з тим, враховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та практику Європейського суду з прав людини ( рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі»), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

У зв'язку із цим при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, пов'язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

Таким чином суддя вказує на те, що на час постановлення цієї ухвали клопотання позивача про відстрочення сплати нею судових витрат не вбачається таким, що підлягає задоволенню у звязку з його необґрунтованістю та відсутністю повних та належних доказів щодо її майнового стану.

Разом із тим суддя зазначає про те, що позивач не позбавлена можливості звернутися до суду з відповідним клопотанням повторно, у строк, встановлений для усунення недоліків поданого нею позову або сплатити зазначений вище судовий збір у загальному розмірі 6890,00 грн.

Позивач ОСОБА_5 надала до суду квитанцію про сплату судового збору в розмірі 551,20 грн. що відповідно до встановленого вище розміру судового збору за її вимогою є недостатнім. Таким чином суд доходить висновку проте, що вказаному позивачу належить надати до суду докази доплати судового збору до встановленого розміру додатково 2448,80 грн.

При цьому належним доказом сплати судового збору є фінансовий документ: платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою мають містити відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір. Також фінансовий документ повинен бути підписаний уповноваженою посадовою особою і скріплено печаткою установи з відміткою про дату виконання платіжного доручення та відміткою про зарахування суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Відповідні документи подаються до суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, а також платіжне доручення, яке за формою не відповідає наведеним вимогам, не можуть бути належним доказом сплати судового збору - згідно наданих Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду Цивільних і кримінальних справ розяснень у постанові №10 від 17.10.2014 №10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах ".

На підставі ст. 121 ЦПК України, позовна заява, подана без додержання вимог, викладених у ст. 119 ЦПК України, або до якої не сплачено судовий збір, підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків.

З такого суд розяснює, що коли недоліки позову будуть усунуті лише одним з позивачів наслідком такого стане відкриття провадження за вимогами такого позивача, натомість за вимогами позивача, який не усуне недоліки позовна заява вважатиметься неподаною.

При цьому позивачі не позбавлені можливості надати до суду належну оцінку спірного майна та сплатити при цьому судовий збір виходячи з такої оцінки та відповідно до розміру заявленим кожним з них вимог.

Керуючись ст.ст. 119, 121 ЦПК України,

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про визнання права власності у порядку спадкування, залишити без руху.

Повідомити позивачу ОСОБА_1 про необхідність виправити зазначений недолік позову протягом 5 (пяти) днів з дня отримання цієї ухвали - сплатити судовий збір в встановленому розмірі 6890,00 грн., та надати відповідні докази до суду.

Повідомити позивачу ОСОБА_2 про необхідність виправити зазначений недолік позову протягом 5 (пяти) днів з дня отримання цієї ухвали - доплатити судовий збір в встановленому розмірі 2448,80 грн., та надати відповідні докази до суду.

Розяснити позивачам, що у разі невиконання ухвали суду в зазначений строк позовна заява буде вважатися неподаною та повернута зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя П. А. Прохоров