У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

Карпенко С.О., Мостової Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Кіровоградського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Кіровоградського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» про визнання пункту кредитного договору недійсним та зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 2 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулося до суду з позовом, зміненим у подальшому, посилаючись на те, що 11 січня 2007 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 укладений договір про іпотечний кредит, відповідно до умов якого останній отримав кредит в сумі 47 000 доларів США зі сплатою 12% річних з кінцевим терміном повернення 11 січня 2027 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором того ж дня між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_4 укладений договір поруки, за умовами якого ОСОБА_4 взяла на себе зобов'язання відповідати перед банком за виконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором. У порушення умов кредитного договору, ОСОБА_3 зобов'язання не виконує, у зв'язку з чим виникла заборгованість в сумі 561 737,03 грн.

3 жовтня 2014 року ОСОБА_3 погасив прострочену заборгованість за основним боргом, а 10 жовтня 2014 року - прострочені проценти. Несплаченими залишились штрафні санкції та пеня на суму 33 369,77 грн, з яких: пеня - 33 184,49 грн, три проценти річних за простроченою заборгованістю за відсотками - 39,31 грн, три проценти річних за простроченою заборгованістю за кредитом - 11,20 грн, втрати від інфляції за відсотками - 105,05 грн і втрати від інфляції за простроченим кредитом - 29,72 грн.

Уточнивши позов з урахуванням сплачених під час розгляду справи сум, банк просив стягнути солідарно з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 несплачені штрафні санкції.

ОСОБА_3 звернувся із зустрічним позовом, в якому просив визнати п. 5.2 договору про іпотечний кредит недійсним і несправедливим, а також просив зобов'язати банк встановити у договорі розмір пені на рівні, не більшому ніж подвійна облікова ставка Національного банку України, від суми несплаченого платежу за кожен день прострочення.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 2 червня 2015 року, позов ПАТ «Державний ощадний банк України» задоволено частково.

Стягнено солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість у сумі 2 185,28 грн, з яких: 2 000 грн - пені, 50,51 грн - 3% річних та 134,77 грн - втрати від інфляції.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі заявник просить скасуватирішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 2 червня 2015 року, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами встановлено, що 11 січня 2007 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 укладений договір про іпотечний кредит, відповідно до умов якого останній отримав кредит в сумі 47 000 доларів США зі сплатою 12% річних з кінцевим терміном повернення 11 січня 2027 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором того ж дня між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_4 укладений договір поруки, за умовами якого ОСОБА_4 взяла на себе зобов'язання відповідати перед банком за виконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором.

У порушення умов кредитного договору, ОСОБА_3 зобов'язання не виконує, у зв'язку з чим виникла заборгованість в сумі 561 737,03 грн.

3 жовтня 2014 року ОСОБА_3 погасив прострочену заборгованість за основним боргом, а 10 жовтня 2014 року - прострочені проценти. Несплаченими внаслідок прострочених чергових платежів залишились штрафні санкції та пеня на суму 33 369,77 грн, з яких: пеня - 33 184,49 грн, три проценти річних за простроченою заборгованістю за відсотками - 39,31 грн, три проценти річних за простроченою заборгованістю за кредитом - 11.20 грн, втрати від інфляції за відсотками - 105,05 грн, втрати від інфляції за простроченим кредитом - 29,72 грн.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, встановивши, що при укладенні договору про іпотечний кредит відповідач ознайомився з його умовами, підписав його і сплачував з 2007 року відповідні суми, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення зустрічного позову.

З такими висновками судів попередніх інстанцій в частині вирішення зустрічного позову погоджується і колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором (п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Встановивши відсутність обставин, передбачених ч. 5 ст. 11 та п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову.

Задовольняючи частково первісний позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, встановивши, що позичальник не виконував умови кредитного договору щодо своєчасного повернення суми отриманого кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами процентів, внаслідок чого у позивача виникло право на дострокове повернення суми отриманих кредитних коштів, дійшов висновку про настання передбачених п. 5.2 договором про іпотечний кредит наслідків.

Такі висновки судів попередніх інстанцій відповідають обставинам, що ними встановлені, і ґрунтуються на законі.

Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідачів на користь позивача інфляційних втрат, суд першої інстанції, виходив з того, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції, помилково погодився з висновками суду першої інстанції у цій частині.

Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит (грошові кошти у такій самій сумі, що були йому передні) та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК Українищодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду апеляційної інстанції в частині вирішення позову про солідарне стягнення інфляційних втрат підлягає скасуванню на підставі ст. 338 ЦПК України з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 2 червня 2015 року в частині вирішення позовних вимог про солідарне стягнення інфляційних втрат скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У іншій частині рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 2 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О.Кузнєцов
Судді: Т.Л.Ізмайлова О.В.Кадєтова С.О.Карпенко Г.І.Мостова