Єдиний унікальний номер 233/132/16-ц Номер провадження 22-ц/775/954/2016
Головуючий у 1 інстанції: Мартишева Т.О. Єдиний унікальний номер 233/132/16-ц
Доповідач: Краснощокова Н.С. Номер провадження 22-ц/775/954/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Краснощокової Н.С.

суддів: Агєєва О.В., Азевича В.Б.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 29 березня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, придбаного за час проживання у зареєстрованому шлюбі,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

ОСОБА_3 звернулась із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про розділ майна, придбаного під час перебування у шлюбі. Зазначала, що ОСОБА_2 до шлюбу придбав в кредит автомобіль Лада - Калина за 40 000 грн., однак, кредит погашався в період перебування їх у шлюбі. Крім того, під час шлюбу було придбане наступне майно: 2 металопластикових вікна загальною вартістю 2000 гривень, шафа - купе вартістю 2000 гривень, кухонний гарнітур вартістю 3000 гривень, двері вартістю 1400 гривень, гараж вартістю 5 000 грн., диски для автомобіля вартістю 700 гривень, за спільні кошти вони відремонтували ванну та туалет, витратили 5000 гривень, всього вартість спільно нажитого майна становить 59 100 грн., просила розділити вказане майно та стягнути з ОСОБА_2 на її користь 1/2 частину його вартості в сумі 29 550 грн., залишити майно позивачу.

В ході розгляду справи ОСОБА_1 уточнила позовні вимоги, з врахуванням вартості автомобіля 45 500 грн. зазначила, що вартість спільно нажитого майна становить 64 600 грн., тому просила стягнути на її користь половину його вартості в сумі 32 300 грн..

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 29 березня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено. Розірвано шлюб між сторонами, зареєстрований 18 жовтня 2008р. у відділ ДРАЦС по місту Костянтинівці реєстраційної служби, після розірвання шлюбу залишено за ОСОБА_1 право іменуватися шлюбним прізвищем - ОСОБА_1.

Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано спільною сумісною власністю сторін наступне майно: металопластикові вікна у кількості 2-х шт. загальною вартістю 2000 гривень, шафу -купе вартістю 2000 гривень, кухонний гарнітур вартістю 3000 гривень, двері вартістю 800 гривень, диски для автомобіля вартістю 700 гривень, а також вартість ремонту та матеріалів у сумі 5000 гривень, всього майно на суму 13 500 гривень.

Розділено спільне сумісне майно, передано ОСОБА_2 в натурі у власність все зазначене майно та вартість ремонту і матеріалів на суму 13 500 гривень, стягнуто з позивача на користь відповідачки 6 750 гривень, що складає вартість 1/2 частки спільного сумісного майна. В задоволенні іншої частини зустрічних позовних вимог відмовлено. Стягнуто з позивача в дохід держави судові витрати у розмірі 551, 22 грн..

У апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на її користь половину вартості майна, придбаного під час шлюбу в розмірі 32 300 грн.. Посилається на те, що рішення є незаконним, необґрунтованим, несправедливим, судом були грубо порушені норми матеріального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Згідно її позовної заяви у шлюбі були придбані речі та понесені витрати на ремонт, на що загалом витрачено 14 100 грн., однак, суд невірно підрахував витрати, зазначивши у описовій частині, що було витрачено 13 500 грн.. Суд вірно вказав, що ОСОБА_2 до шлюбу заплатив за придбаний ним в кредит автомобіль марки Лада - Калина 32 581, 92 грн., вартість автомобіля становить 45 500 грн., різниця була оплачена під час шлюбу в сумі 12 918,08 грн., однак суд не стягнув ? частину цієї суми на її користь. Суд відмовив їй у стягненні ? частини вартості гаража, придбаного під час шлюбу за 5000 грн., при цьому не врахував пояснення свідка ОСОБА_4, яка показала, що ОСОБА_2 використовує гараж за призначенням, а також відомості з підприємства, де працює позивач, з яких встановлено, що його автомобіль на підприємстві на зберігається і ніколи не зберігався, хоча ОСОБА_5 посилався на те, що автомобіль зберігає на території підприємства, де працює. Суд не застосував ч.3 ст. 70 СК України та не збільшив її долю у спільно нажитому майні з врахуванням того, що з нею проживають малолітні діти.

В засіданні апеляційного суду заявник апеляційної скарги відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 підтримували апеляційну скаргу та наполягали на її задоволенні. Позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_7 проти скарги заперечували та просили рішення залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду слід скасувати в частині вирішення вимог про розподіл автомобіля та в частині визначення розміру суми, що підлягає стягненню з позивача за таких підстав.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 жовтня 2008р., що підтверджено копією свідоцтва про шлюб. Шлюб розірвано даним рішенням та в цій частині рішення сторонами не оскаржене.

Суд встановив, що під час шлюбу сторони придбали наступне майно: металопластикові вікна у кількості 2-х шт. загальною вартістю 2000 гривень, шафу -купе вартістю 2000 гривень, кухонний гарнітур вартістю 3000 гривень, двері вартістю 800 гривень, диски для автомобіля вартістю 700 гривень, а також сторони спільно витратили на ремонт суму 5000 гривень, всього майно на суму 13 500 гривень.

Факт придбання цього майна та його вартість (крім вартості вхідних дверей) визнано ОСОБА_2, тому суд задовольнив зустрічний позов у цій частині.

ОСОБА_2 не погодився із вартістю вхідних дверей, визначених відповідачкою в сумі 1 400 грн. та вказав, що вони придбані за 800 грн.. Оскільки відповідачкою не було надано доказів про придбання дверей та про їх вартість саме у розмірі 1 400 грн., суд прийняв до уваги вартість, визнану позивачем.

Тому необґрунтовані доводи апеляційної скарги про те, що суд невірно підрахував витрати на придбання спільного майна та ремонт та правильна їх вартість становить на її думку 14 100 грн., оскільки відповідачка у апеляційній скарзі вказує про вартість дверей 1 400 грн., не надаючи при цьому жодних доказів їх придбання та вартості.

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення вартості придбаного під час шлюбу гаража, який згідно позову відповідачки був придбаний за 5 000 грн., суд обґрунтовано виходив із того, що нею не надано жодного доказу на підтвердження цієї вимоги, а позивач заперечував факт придбання гаража.

Доводи апеляційної скарги про те, що свідок ОСОБА_4 пояснила в суді, що позивач користується гаражем за призначенням, а також, що за інформацією підприємства, де працює позивач, його автомобіль на підприємстві на зберігається і ніколи не зберігався не спростовують висновків суду про відмову у розподілі гаража, оскільки не надано жодних доказів на підтвердження придбання його у шлюбі.

Відмовляючи у задоволенні позову щодо розподілу коштів, сплачених за кредитним договором, укладеним позивачем на придбання автомобіля суд виходив із того, що автомобіль був придбаний позивачем на підставі кредитного договору від 27 червня 2007р. та згідно квитанцій з відображенням часу сплати більша частина вартості автомобіля, а саме 32 581, 92 грн. сплачена до часу реєстрації шлюбу сторін.

З вказаним висновком суду погодитись неможливо, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам матеріального і процесуального права.

Із справи вбачається, що автомобіль ВАЗ 11183 2007р. випуску був придбаний позивачем за 45 500 грн., що підтверджено рахунком - фактурою № АМ - 0000580 від 22 червня 2007р..

Згідно з кредитним договором, укладеним між позивачем та ЗАТ «Приватбанк» 27 червня 2007р. позивач отримав кредит у розмірі 38 785 грн. для придбання автомобіля строком до 26 червня 2012р..

Згідно із запереченнями позивача на зустрічний позов до одруження було сплачено кредит в сумі 32 580 грн., що підтверджено також копіями квитанцій.

З врахуванням вартості автомобіля 45 500 грн. сума 12 920 грн. була сплачена під час перебування сторін у шлюбі ( 45 500 грн. - 32 580 грн.).

Клопотання про проведення судової експертизи з метою визначення вартості автомобіля на час розгляду справи сторони не заявили.

Згідно з ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Оскільки автомобіль залишається у позивача, сума кредиту на його придбання, що була сплачена під час шлюбу 12 920 грн., підлягає розділу між сторонами у рівних частках, таким чином з позивача на користь відповідачки слід стягнути 1/2 частину цієї суми у розмірі 6 460 грн..

При цьому заперечення позивача про те, що автомобіль був придбаний його матір'ю та нею ж сплачений кредит суд обґрунтовано не прийняв до уваги, оскільки це не підтверджено належними доказами, а з рахунку - фактури, кредитного договору та квитанцій про сплату кредиту вбачається, що всі ці документи оформлені саме на позивача.

Всього, з врахуванням стягненої судом першої інстанції на користь відповідачки суми 6 750 грн., слід стягнути з позивача на користь відповідачки 13 210 грн. (6 750 грн. +6 460 грн.).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не збільшив розмір суми, що підлягає стягненню на її користь на підставі ч.3 ст. 70 СК України безпідставні.

Вказаною нормою закону визначено, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідачка на такі обставини не посилалась, такої вимоги її позовна заява не містить та доказів про те, що розмір аліментів, які вона отримує, недостатній для забезпечення її фізичного, духовного розвитку та лікування не надавала.

З врахуванням викладеного апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Згідно з п. п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права є підставою для скасування рішення в частині відмови у задоволенні вимог про розподіл коштів, витрачених на придбання автомобіля і ухвалення у цій частині нового рішення.

У іншій частині рішення відповідає встановленим у справі фактичним обставинам та вимогам матеріального і процесуального закону і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316 ЦПК України, апеляційний суд,

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 29 березня 2016 року скасувати в частині вирішення вимог про розподіл автомобіля та в частині визначення розміру суми, що підлягає стягненню з позивача.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 кошти в сумі 12 920 грн., внесені сторонами під час шлюбу на погашення кредиту, отриманого ОСОБА_2 на придбання автомобіля марки Лада - Калина реєстраційний номер НОМЕР_1 та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частину цієї суми у розмірі 6 460 грн..

Визначити загальну суму, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 13 210 грн. (тринадцять тисяч двісті десять гривень).

В іншій частині рішення залишити без зміни.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: