Справа № 369/1144/16-ц
Провадження № 2/369/1193/16
19.04.2016 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Волчка А.Я.
за участю секретаря Раситюк М.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -
У лютому 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до суду, посилаючись на те, що 30 травня 2014 року позивач ОСОБА_1 надав у позику відповідачу ОСОБА_2 10 000,00 (десять тисяч) гривень, про що свідчить розписка від 30 травня 2014 року, в якій вказано, що відповідач зобовязана повернути позивачеві кошти до 30 липня 2014 р.
Грошові кошти згідно розписки, відповідач зобовязана повернути позивачеві до 30 липня 2014р.
Однак на сьогоднішній день Відповідач борг не повернула та ухиляється від взятих на себе зобовязань.
Станом на 05.02.2016р., три проценти річних становлять 456,16 грн. та інфляцій нарахування становлять 7760,00 грн.
З урахуванням зазначених норм, відповідач зобовязана повернути позивачу суму боргу згідно розписки від 30.05.2014 року в розмірі 10 000,00 грн., відшкодувати три процента річних - 456,16 грн. та розрахунок суми заборгованості з врахуванням індексу інфляції у сумі 7760. грн.
Таким чином сума позову 10 000,00 грн. + 456,16 грн. + 7760,00 грн. = 18 216,16 грн.
Тому просили стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 10 000,00 грн., 3% річних - 456,16 грн. та інфляційні нарахування - 7760,00 грн.та судовий збір у розмірі 551,20 грн.
Позивач та його представник в судове засідання не зявилась, представник позивача звернувся до суду з проханням слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просила їх задовольнити та провести заочний розгляд справи.
Відповідач у судове засідання не зявилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.
За згодою представника позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
У зв'язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав:
У ст. 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства..
У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.
Судом встановлено, що 30 травня 2014 року позивач ОСОБА_1 надав у позику відповідачу ОСОБА_2 10 000,00 (десять тисяч) гривень, що підтверджується розпискою від 30 травня 2014 року, в якій вказано, що відповідач зобовязана повернути позивачеві кошти до 30 липня 2014 р., що підтверджується борговою розпискою від 30.05.2014 року.
Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).
Згідно до п.1 ст. 1049 ЦК України Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Грошові кошти згідно розписки, відповідач зобовязана повернути позивачеві до 30 липня 2014 р.
Однак на сьогоднішній день Відповідач борг не повернула та ухиляється від взятих на себе зобовязань.
Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна з умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до з договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності їх умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики , то у відповідності з ч.2 ст. 62 ст. 1050 ЦК України він зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої сум якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Станом на 05.02.2016р., три проценти річних становлять 456,16 грн. та інфляцій нарахування становлять 7760,00 грн.
З урахуванням зазначених норм, відповідач зобовязана повернути позивачу суму боргу згідно розписки від 30.05.2014 року в розмірі 10 000,00 грн., відшкодувати три процента річних - 456,16 грн. та розрахунок суми заборгованості з врахуванням індексу інфляції у сумі 7760. грн. Таким чином сума позову 10 000,00 грн. + 456,16 грн. + 7760,00 грн. = 18 216,16 грн.
Враховуючи невиконання відповідачкою зобов'язань по поверненню боргу, позов про стягнення боргу за договором позики підлягає задоволенню повністю.
Відповідно до вимог статті 214 Цивільного процесуального кодексу України під час ухваленні рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про часткову обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони відповідають частково вимогам ст.ст. 57-59 ЦПК України.
На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача стягуються судові витрати у розмірі 551 грн. 20 коп.
Керуючись ст. ст. 15, 16, 525, 526, 530, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 60, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення подається протягом десяти днів з дня отримання відповідачем копії рішення.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: А.Я. Волчко