АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа №22-ц/796/4669/2016 Головуючий у 1-й інстанції: Камбулов Д.Г.
Доповідач: Барановська Л.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Барановської Л.В.

суддів: Панченка М.М., Побірченко Т.І.

при секретарі: Куркіній І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 26.01.2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, третя особа: виконуючий обов'язки генерального директора Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України про поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді Барановської Л.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Оболонського районного суду м. Києва із вищезазначеним позовом.

На обґрунтування своїх вимог вказав, що з 04.12.2013 року він працював на посаді адміністратора реєстрів 2 категорії відділу супроводження реєстрів ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. Посадові обов'язки виконував належним чином, однак після вступу на посаду нового керівника відділу кадрів, позивачу було запропоновано звільнитися із займаної посади.

Оскільки він звільнятись не бажав, наказами від 08.08.2014 року № 473 та від 15.10.2014 року № 568 до нього було застосовано дисциплінарні стягнення у вигляді доган.

Наказами № 589 та № 300к позивача було звільнено із займаної посади за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором за п. 3 ст. 40 КЗпП України.

ОСОБА_1 вважає, що дисциплінарні стягнення у вигляді доган до нього були застосовані неправомірно, а тому підстав для звільнення із займаної посади у відповідача не було.

З огляду на що, позивач просив поновити його на посаді адміністратора реєстрів 2 категорії відділу супроводження реєстрів ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 були збільшені позовні вимоги, в яких просив стягнути з відповідача 30 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 26.01.2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді адміністратора реєстрів 2 категорії відділу супроводження реєстрів Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України.

Стягнуто з Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22.10.2014 року по 26.01.2016 року у розмірі 4 067 грн. 59 коп., визначена судом сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає стягненню на користь позивача за вирахуванням суми прибуткового податку та інших обов'язкових платежів.

Стягнуто з Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 4 000 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України в дохід держави судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду щодо стягнення з ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 22.10.2014 року по 26.01.2016 року у розмірі 4 067 грн. 59 коп. та моральної шкоди в розмірі 4 000 грн. та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що суд не дав належної оцінки доказам, неповно з»ясував обставини справи.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Судом встановлено, що наказом № 313-к від 03.12.2013 року ОСОБА_1 з 04.12.2013 року було прийнято на посаду адміністратора реєстрів 2 категорії відділу супроводження реєстрів ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України.

Згідно наказу № 473 від 08.08.2014 року позивачу за порушення пунктів 1.2 та 6.1.9 посадової інструкції, на підставі ст. 147 КЗпП України було оголошено догану.

Згідно наказу № 586 від 15.10.2014 року позивачу за порушення пунктів 1.2 та 6.1.1 посадової інструкції , на підставі ст. 147 КЗпП України було оголошено догану.

У зв'язку із систематичним невиконанням без поважних причин, покладених на позивача трудових обов'язків, останнього було звільнено із займаної посади на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили , не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, ОСОБА_1 вважав, що догани, які йому були оголошені без достатніх на те правових підстав, не ґрунтуються на законі, а тому останній звернувся до Оболонського районного суду м. Києва із позовними заяви про скасування наказів відповідача «Про порушення трудової дисципліни» від 08.08.2014 року № 473 та від 15.10.2014 року за № 586.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17.02.2015 року, яке у відповідності до ухвали Апеляційного суду м. Києва від 07.04.2015 року було залишене без змін, позовні вимоги позивача були задоволені та скасовано наказ «Про порушення трудової дисципліни» від 15.10.2014 року № 586. На період розгляду справи вказане рішення набрало законної сили.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25.03.2015 року позивачу було відмовлено у задоволенні позовних вимог про скасування наказу «Про порушення трудової дисципліни» від 08.08.2014 року № 473.

Згідно рішення Апеляційного суду м. Києва від 07.09.2015 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25.03.2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги позивача було задоволено та скасовано наказ «Про порушення трудової дисципліни» від 08.08.2014 року № 473.

У зв'язку із вищевикладеним, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивач не здійснював систематичного невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, оскільки накази «Про порушення трудової дисципліни» від 08.08.2014 року № 473 та від 15.10.2014 року № 586 скасовані та на момент розгляду справи набрали законної сили.

Частиною 1 ст. 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, яким розглядає трудовий спір.

З огляду на що, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовної вимоги в частині поновлення позивача на посаді адміністратора реєстрів 2 категорії відділу супроводження реєстрів ДП « Інформаційний центр» Міністерства юстиції України.

У відповідності до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Статтею 27 Закону України «Про оплату праці» зазначено, що середній заробіток визначається Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100.

З огляду на те, що позивача було незаконно звільнено із займаної посади 21.10.2014 року, то у відповідності до ст. 235 КЗпП України, часом вимушеного прогулу є період з 22.10.2014 року по 26.01.2015 року.

З довідки про доходи позивача вбачається, що його середньоденна заробітна плата становить 192,57 грн.

З огляду на що, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає 60 852,12 грн.

Відповідно до п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи, який працівник мав в цей час.

Суд першої інстанції, при обчисленні суми середнього заробітку, виходив з того, що сума середнього заробітку, яка підлягає стягненню на користь позивача за вирахуванням суми податку на прибуток та інших обов'язкових платежів виходив із середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу та того, що ОСОБА_1 з квітня 2015 року працював на посаді начальника підрозділу Дирекції по будівництву та утриманню об'єктів транспорту та допоміжної інфраструктури КП «Київпастранс» та за період роботи з квітня по грудень 2015 року йому було нараховано заробітну плату в розмірі 56 784,53 грн.

Таких висновків суд першої інстанції дійшов після повного, всебічного з'ясування обставин справи, перевірки доводів і заперечень сторін, надання належної правової оцінки зібраним у справі доказам та застосування правових норм, які регулюють дані правовідносини, з огляду на що рішення суду відповідає матеріалам справи та вимогам закону, є законним та обгрунтованим і підстав для його скасування не вбачається.

З огляду на що, доводи апеляційної скарги апелянта про задоволення його вимоги щодо стягнення з відповідача на його користь суми середнього заробітку в розмірі 31 581,48 грн. не заслуговують на увагу, оскільки ці доводи були предметом дослідження суду першої інстанції,з оцінкою якого колегія судів погоджується.

Щодо стягнення з ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України моральної шкоди в розмірі 4000 грн., колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п.п.9, 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власний або уповноважений ним орган незалежно від форм власності, виду діяльності чи галузевої належності.

З урахуванням викладеного, судом першої інстанції вірно встановлено та колегія суддів погоджується, що відповідач своїми неправомірними діями завдав ОСОБА_1 моральної шкоди, які потягли за собою переживання та страждання та вірно дійшов висновку про те, що стягнення моральної шкоди в розмірі 30000 грн. є завищеною, а тому підлягає відшкодуванню моральна шкода в розмірі 4000 грн.

Оцінюючи достатність і достовірність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності та враховуючи, що обставини на які посилається позивач не в повній мірі знайшли своє підтвердження,колегія суддів вважає, що суд мав підстави для задоволення позовних вимог частково.

Доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, рішення Оболонського районного суду м. Києва від 26.01.2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді