Справа № 203/7436/14-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

Головуючого-судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Місюра К.А.

за участю скаржника - ОСОБА_1

представника заінтересованої особи - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби м.Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області щодо стягнення виконавчого збору,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеною скаргою, в якій посилалась на те, що рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 28.10.2015 року з неї на користь ОСОБА_3 було стягнуто борг в сумі 16232 грн. 71 коп. та судові витрати в сумі 3192 грн. 72 коп. на вказане рішення нею було подано апеляційну скаргу, яка ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.12.2015 року була відхилена. Будучі незгодною з рішенням, 28.12.2015 року вона звернулась до прокуратури зі зверненням, в якому навела обґрунтовані заперечення щодо рішення на арифметичному підґрунті. Отримавши розяснення, що по вказаному факту необхідно звернутись до суду в порядку ст.219 ЦПК України, 15.01.2016 року вона подала до суду відповідну заяву, в задоволенні якої ухвалою суду від 09.02.2016 року було відмовлено. 15.02.2016 року на цю ухвалу нею було подано апеляційну скаргу. 17.02.2016 року на поштовому відділенні нею було отримано поштове відправлення з Кіровського відділу державної виконавчої служби м.Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі Кіровського ВДВС), в якому знаходились постанови від 21.01.2016 року про відкриття виконавчого провадження №49893114 та про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а також постанова від 21.01.2016 року про відкриття виконавчого провадження №49892959. 19.02.2016 року державним виконавцем складено акт опису та арешту її майна, згідно якого описана квартира АДРЕСА_1 та повідомлено, що остання буде передана для реалізації 25.02.2016 року в разі непогашення боргу. Також 19.02.2016 року вона надала до суду клопотання про відстрочку виконання рішення, яке ухвалою суду від 22.02.2016 року було залишено без руху та яку вона виконувати у визначений строк не стала, оскільки заарештоване майно 5.02.2016 року буде передано на реалізацію. 23.02.2016 року вона повністю сплатила всю суму заборгованості, а також витрати по виконавчому провадженню в сумі 107 грн. 02 коп. та виконавчий збір в сумі 1623 грн. 27 коп. та 319 грн. 27 коп. Таким чином вимоги за виконавчими провадженнями фактично виконані в термін 7 днів з дати отримання постанов про відкриття виконавчих проваджень, заявниця просила суму виконавчого збору в розмірі 1942 грн. 54 коп. за примусове виконання визнати безпідставною для стягнення.

В судовому засідання заявниця підтримала подану скаргу та, посилаючись на викладені в ній підстави, просила задовольнити скаргу.

Представник Кіровського ВДВС в судовому засіданні проти скарги заперечував та просив суд відмовити в її задоволенні, посилаючись на те, що державним виконавцем обґрунтовано було винесено постанови про стягнення виконавчого збору, останні не скасовані, ОСОБА_1 відповідних вимог не заявляла, до виконавчої служби з клопотаннями про відкладення виконавчих дій не зверталась, а також пропустила встановлений законом 10-денний термін на оскарження.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Як встановлено судом, рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 28.10.2015 року було частково задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та з останньої на користь позивачки стягнуто суму боргу за договором позики від 02.09.2011 року в розмірі 1000 доларів США, що еквівалентно 15771 грн. 24 коп., три відсотки річних в сумі 461 грн. 47 коп., а всього стягнути 16232 грн. 71 коп. Також з відповідачки на користь позивачки стягнуто судові витрати в сумі 3192 грн. 72 коп.

На виконання вказаного рішення судом було видано виконавчі листи, які ОСОБА_3 предявлено для примусового виконання до Кіровського ВДВС.

Постановами державного виконавця Кіровського ВДВС від 21.01.2016 року було відкрито виконавче провадження №49893114 за виконавчим листом про стягнення з ОСОБА_1 боргу в сумі 16232 грн. 71 коп. та виконавче провадження №49892959 про стягнення з ОСОБА_1 судових витрат в сумі 3192 грн. 72 коп.

Згідно останніх боржнику ОСОБА_1 надано строк для добровільного виконання рішення до 27.01.2016 року.

Також постановою державного виконавця від 21.01.2016 року за заявою стягувача було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Оскільки у вказаний строк ОСОБА_1 вимоги за виконавчим документом виконано не було, 28.01.2016 року державним виконавцем в рамках вказаних вище виконавчих проваджень було винесено постанови про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 1623 грн. 27 коп. та в сумі 319 грн. 27 коп.

19.02.2016 року державним виконавцем складено акт опису та арешту її майна, згідно якого описана квартира АДРЕСА_1.

23.02.2016 року ОСОБА_1 на відповідний депозитний рахунок відділу виконавчої служби було перераховано в повному обсязі кошти на погашення заборгованості за виконавчими документами та оплачено витрати на проведення виконавчих дій та виконавчий збір.

Посилаючись на те, що постанови про відкриття виконавчого провадження нею були отримані лише 17.02.2016 року та борг сплачений 23.02.2016 року, тобто протягом встановленого державним виконавцем строку 7 днів для добровільного виконання рішення, заявниця просила суму виконавчого збору в розмірі 1942 грн. 54 коп. за примусове виконання визнати безпідставною для стягнення.

Відповідно до ч.4 ст.82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ.

За приписами ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ (ч.2 ст. 384 ЦПК України).

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими ст.386 ЦПК України, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (ч.1 ст.387 ЦПК України).

Отже, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Відповідні правові висновки зроблені Верховним судом України в постанові від 11.11.2015 року по справі №6-2187цс15о та в силу ч.2 ст.360-7 КПК України мають враховуватись судами при застосуванні таких норм права.

Згідно до ч.1 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені ч.2 ст.25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Відповідно до ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений ч.2 ст.25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Постанова про стягнення виконавчого збору надсилається боржнику не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена до суду в десятиденний строк.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст.387 ЦПК України в разі встановлення неправомірності рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця суд зобовязує його усунути порушення або іншим шляхом поновлює порушені права скаржника.

Як встановлено судом, у зазначений державним виконавцем в постановах про відкриття виконавчого провадження строк для добровільного виконання рішення, ОСОБА_1 вимоги за виконавчим документом не виконала.

Після отримання 17.02.2016 року копій постанов про відкриття виконавчого провадження та стягнення виконавчого збору передбаченим ст.35 Закону України «Про виконавче провадження» правом на подачу заяви про відкладення виконавчих дій не скористалась.

23.02.2016 року ОСОБА_1 оплатила виконавчий збір.

Таким чином, суд приходить до висновку, що державним виконавцем обґрунтовано у відповідності до вимог ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанови про стягнення з ОСОБА_1, як боржника, виконавчого збору в звязку з невиконання останньою вимог за виконавчими документами у встановлений строк для добровільного виконання.

Крім того, суд вважає, що у відповідності до ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.387 ЦПК України належним способом захисту прав заявниці в даному випадку було оскарження постанов про стягнення з неї виконавчого збору, а заявлена в скарзі вимога про визнання суми виконавчого збору безпідставною для стягнення, заявлена останньою не у передбачений законом спосіб.

Під час розгляду скарги ОСОБА_1 пропонувалось судом вирішити питання щодо уточнення заявлених вимог та в звязку з цим оголошувалась перерва по справі. Проте, остання вказаним правом не скористалась.

Також суд враховує, що копії постанов про стягнення виконавчого збору ОСОБА_1 були отримані 17.02.2016 року. Однак, скарга на дії державного виконавця щодо безпідставного стягнення виконавчого збору подана до суду лише 10.03.2016 року, тобто з пропуском встановленого законом 10-денного строку на оскарження, що є підставою для залишення скарги без розгляду.

Разом з тим, враховуючи, що вимоги скарги є безпідставними та заявлені не у передбачений законом спосіб, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні скарги з вказаних вище підстав.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.25,27,28,35 Закону України «При виконавче провадження», ст.ст.3,10,11,27,383,384,386-387 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби м.Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області щодо стягнення виконавчого збору відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали апеляційної скарги. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя С.Ю.Казак