АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 595/1932/15Головуючий у 1-й інстанції Содомора Р.О.
Провадження № 22-ц/789/365/16 Доповідач - Щавурська Н.Б.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Щавурської Н.Б.

суддів - Гурзель І. В., Фащевська Н. Є.,

при секретарі - Панькевич Т.І.

з участю сторін - позивача ОСОБА_1 та

її представника адвоката ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 21 грудня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права на спільну сумісну власність (? житлового будинку), усунення перешкод в користуванні житловим будинком та встановлення дати побудови будинку,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права на спільну сумісну власність (1/2 житлового будинку по вул.Шарганівка.13 в с.Соколів Бучацького району Тернопільської області), усунення перешкод в користуванні будинком та встановлення дати побудови будинку.

Рішенням Бучацького районного суду від 21 грудня 2015 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати дане рішення, вважаючи його незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що висновки суду в частині, що житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по вул.Шарганівка,13 в с.Соколів Бучацького району є самочинним будівництвом не відповідають обставинам справи, оскільки розмір даного будинку відповідає генплану забудови, будинок зведений на підставі будівельного паспорта. Крім цього, помилковими вважає й висновки суду в частині, що спірний будинок побудовано у 1993 році, а не у 1991. На підтвердження виправлень дати будівництва будинку в погосподарській книзі звертає увагу на лист прокурора відділу Тернопільської області ОСОБА_5 від 03.11.2015 року, з якого вбачається, що секретарем Соколівської сільської ради було виправлено цифру 1 у записі 1991 рік на цифру 3 на вкладиші № 506 погосподарської книги 1991-1993 років № 4 по с.Соколів, Бучацького району. Крім того, звертає увагу й на те, що на даний час є два технічні паспорти на спірний будинок. Однак, судом був взятий до уваги лише технічний паспорт, наданий представником ОСОБА_3, тому, на думку позивача, суд безпідставно та незаконно надав перевагу одним доказам над іншими.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_6 відносно апеляційної скарги заперечив. Вважає рішення суду законним та обґрунтованим, апеляційну скаргу безпідставною і такою, що до задоволення не підлягає.

Заслухавши пояснення сторін і їх представників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення Бучацького районного суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що в силу вимог ст.61 ЦПК України обставини щодо дати будівництва спірного будинку, зокрема, у 1993 році (а не в 1991, як стверджує позивач), а також в частині визнання спірного будинку обєктом самочинного будівництва, як такі, що встановлені рішенням Монастириського районного суду від 10.10.2014 року, яке набрало законної сили, ухваленому між тими ж сторонами щодо вирішення питання в частині визнання права власності та поділу спільного майна подружжя, доказуванню в даній справі не підлягають, а відтак з безпідставності визнання права спільної сумісної власності на майно, виключене з цивільного обороту, як таке, що не породжує права в особи, якою було здійснено таке будівництво, на дане майно, і як наслідок з безпідставності усіх решти вимог щодо спірного майна.

Колегія суддів повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції не може, виходячи з таких міркувань.

Так, судом встановлено, що таким, що набрало законної сили рішенням Монастириського районного суду від 10.10.2014 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 проведено поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя (а.с.94-101).

При цьому, як вбачається зі змісту вказаного рішення (а.с.94), й що підтверджується оглянутою апеляційним судом справою № 2/603/3/2014, в якій це рішення ухвалено, будинок по вул.Шарганівка, 13 в с.Соколів Бучацького району був предметом визнання на нього (1/2 будинку) права власності та поділу за позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_3 (т.2 а.с.100-102). Рішенням у даній справі в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину вказаного будинку, як такого, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя та його поділ, відмовлено.

Згідно з п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду у справі, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Покладаючи в основу оскаржуваного рішення у даній справі наявність преюдиційних фактів, встановлених рішенням Монастириського районного суду від 10.10.2014 року у справі № 2/603/3/2014, як підстави для відмови по суті в позові ОСОБА_1 в частині визнання права власності на 1/2 частину будинку та встановлення дати побудови останнього, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позовні вимоги в обох справах (у даній справі та у справі, в якій ухвалено рішення 10.10.2014 року) є ідентичними в частині як предмета позову (будинку по вул.Шарганівка,13 в с.Соколів Бучацького району Тернопільської області), так і підстав (які зазначалися в обох випадках, як належність вказаного майна на праві спільної сумісної власності подружжю Данилюк у звязку з набуттям такого за час перебування у шлюбі), так і сторін між якими такий спір виник (ОСОБА_1 та ОСОБА_3І.). При цьому, виділення в даному позові окремою позовною вимогою такої вимоги, як встановлення дати побудови будинку, на думку колегії суддів, не свідчить про наявність будь-якої різниці, оскільки, у звязку з наявністю спору про право судом не може бути встановлено окремо факт побудови будинку в конкретний період, вказана позовна вимога є зайво зазначеною, а даний факт повинен бути встановлений на підставі поданих стороною спору доказів при вирішенні самого спору про право, що в свою чергу було предметом дослідження у справі № 2/603/3/2014 року (що вбачається, як з матеріалів даної справи (т.1 а.с.140-144, т.2 а.с.143-147, 186-188), так і зі змісту тексту рішення суду від 10.10.2014 року (а.с.97)).

Рішення Монастириського районного суду від 10.10.2014 року позивачем ОСОБА_1 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання за нею права власності на 1/2 частину будинку по вул.Шарганівка, 13 в с.Соколів Бучацького району Тернопільської області нею не оскаржувалося.

У відповідності до ч.2 ст.223 ЦПК України після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи з самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст.310 ЦПК України наявність підстав, передбачених ст.205 ЦПК України, є підставою для скасування апеляційним судом рішення суду першої інстанції із закриттям провадження у справі .

З врахуванням наведеного, рішення Бучацького районного суду від 21 грудня 2015 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права на спільну сумісну власність (? частину будинку) та встановлення дати побудови будинку підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі в цій частині з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України.

У відповідності до ч.3 ст.206 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і тих самих підстав не допускається.

При цьому, в звязку з наявністю підстав для закриття провадження у справі в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за нею права спільної сумісної власності на 1/2 частину будинку, доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду обставинам справи в частині, що житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами є самочинним будівництвом, а також щодо безпідставності надання судом першої інстанції переваги одним доказам над іншими в частині наявності двох технічних паспортів на будинок, колегія суддів вважає такими, що на увагу не заслуговують. На думку колегії суддів, незгода позивача ОСОБА_1 з висновками суду, що будинок по вул.Шарганівка,13 в с.Соколів Бучацького району є самочинним будівництвом, а відтак не може бути обєктом визнання права власності на нього, була підставою для апеляційного та касаційного оскарження рішення Монастириського районного суду від 10.10.2014 року, однак правом оскарження даного рішення позивач не скористалася.

Що стосується тверджень представника позивача про наявність підстав для задоволення позову її довірительки у звязку з внесенням у технічний паспорт виправлень дати побудови будинку з 1993 року на 1991 рік, копія якого долучена в ході розгляду справи апеляційним судом, то з врахуванням пояснень представника позивача, яка зазначила, що відповідні зміни в технічний паспорт були внесені лише в лютому 2016 року на підставі поданої нею заяви та висновку прокуратури Тернопільської області про наявність виправлень у погосподарській книзі, зробленого в межах кримінального провадження, то у випадку реєстрації належним органом за ОСОБА_3 права власності на спірний будинок у звязку зі змінами в технічному паспорті (де дата побудови будинку зазначена вже 1991 рік), позивач вправі звернутися до суду з новим позовом про визнання за нею права власності на 1/2 частину вказаного будинку з інших підстав (а саме, з підстав реєстрації у встановленому законом порядку вказаного спільного майна подружжя лише за відповідачем).

Такими, що не заслуговують на увагу колегії суддів є й твердження представника позивача щодо незаконності залишення без розгляду позовних вимог ОСОБА_1 в частині скасування свідоцтва про право власності на магазин та автосервіс по вул.Гостинець,7 в с.Соколів Бучацького району, оскільки ухвала суду від 21.12.2015 року (а.с.117), якою позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 в цій частині залишено без розгляду за заявою позивача (а.с.113) не є предметом апеляційного оскарження у даній справі, а відповідно до вимог п.15 ч.1 ст.293 ЦПК України такі ухвали підлягають оскарженню окремо від рішення суду. Крім цього, колегія суддів звертає увагу позивача і її представника та те, що залишення без розгляду позовних вимог, відповідно до ч.2 ст.207 ЦПК України не позбавляє позивача звернутися до суду з аналогічним позовом повторно.

Разом з тим, з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні будинком колегія суддів погоджується повністю, оскільки такі відповідають встановленим судом обставинам й зроблені на підставі наявних у справі доказів. Так, з врахуванням відсутності будь-якого обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині, а також, встановлених зі слів позивача в ході апеляційного розгляду обставин, а зокрема, що позивач вселилася й проживає у самочинного зведеному за час шлюбу спірному будинку по вул.Шарганівка,13 с.Соколів Бучацького району, відповідачем перешкоди не чиняться, оскільки він перебуває за кордоном, колегія суддів вважає, що правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині у суду першої інстанції не було.

Керуючись ст.ст.205 ч.1 п.2, 206 ч.3, 307 ч.1 п.1, 308 ч.1, 310 ч.1, 313 ч.1, 314 ч.1 п.1; 315 ч.ч.1,2; 317 ч.1, 319 ч.1; 324 ч.1 п.1; 325 ч.1 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Бучацького районного суду від 21 грудня 2015 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права на спільну сумісну власність (? частину будинку) та встановлення дати побудови будинку скасувати. Провадження в справі в частині вирішення даних позовних вимог закрити.

В решті рішення залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого ОСОБА_2 України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Н.Б. Щавурська

Судді : І.В. Гурзель

ОСОБА_7