Справа № 346/3760/15-ц
Провадження № 22-ц/779/517/2016
Головуючий у 1 інстанції Потятинник Ю. Р.
Суддя-доповідач Максюта І.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Максюти І.О.,

суддів: Матківського Р.Й., Ковалюка Я.Ю.,

секретаря Петріва Д.Б.

з участю: апелянта ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, третьої особи - Григорець М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа приватний нотаріус Григорець Марія Василівна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 12 січня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, який посвідчений 08.12.2009 року приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Григорець М.В. за реєстровим номером 3842. Позов мотивував тим, що його майно - 1/2 частина будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, його донька ОСОБА_5 незаконно продала своїй доньці (його онуці) - ОСОБА_6 Договір купівлі-продажу частини житлового будинку укладений 08.12.2009 року без його згоди і відома, чим порушено його право власності. На момент укладення спірного договору він проживав у спірному будинку, користувався ним і, якщо б мав наміри продати будинок, то міг це виконати самостійно. Після укладення цього договору, правочин схвалений ним не був, про нього довідався у липні 2015 року з інформації з реєстру державної реєстрації права власності. У наданій ним довіреності не вказано, що він уповноважив доньку продати саме його частину будинку, за яку ціну, в які терміни та на яких умовах. Дії відповідача ОСОБА_5 не відповідали його волі та його інтересам. Просив визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку на підставі ч. 3 ст. 203 та ст. 232 ЦК України.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 12 січня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з даним судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність та необґрунтованість рішення, порушення норм матеріального та процесуального права, вважає, що судом не оцінено всі докази по справі.

На думку апелянта, суд прийшов до хибного висновку, посилаючись на наявність довіреності, якою він уповноважив ОСОБА_5 на укладення спірного договору. Зазначає, що у наданій ним довіреності не конкретизовано повноважень повіреного щодо відчуження його майна, не вказано, яке саме майно він уповноважував доньку ОСОБА_5 продати, за яку ціну, в які терміни і на яких умовах.

Крім того, суд першої інстанції не взяв до уваги допущене нотаріусом порушення Закону України «Про нотаріат» та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріуса України, посилаючись на те, що в змісті довіреності є запис про роз'яснення нотаріусом змісту ст.ст. 244, 245, 247-250 ЦК України і що він підтвердив про його здатність розуміти значення його дій та керувати ними, що текст довіреності він прочитав. Однак, вказане судом не підтверджує тієї обставини, що нотаріус виконала вимоги закону, оскільки вона не перевірила дійсні його наміри, не пояснила йому зміст довіреності і можливі для нього првові наслідки. Суд нічим не спростував його пояснення, що в його, на той час 79 років, він по іншому зрозумів зміст довіреності і вважав, що дає доньці повноваження зібрати всі необхідні документи на виготовлення карти поляка і підписав вказаний текст довіреності.

Апелянт вказав, що суд безпідставно зробив висновок, що наявність у ОСОБА_5 необхідних для укладення спірного договору документів, свідчить про те, що він уповноважив її на укладення цього договору. Зазначив, що наявність в нього оригіналів таких документів як : договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку від 05.10.1976 року, державний акт на право приватної власності на землю, технічний паспорт на будинок, якраз є доказом того, що він не надавав згоди на укладення спірного договору, а ОСОБА_5, приховуючи від нього свої дії по укладенню договору, не просила його надати їй вказані документи.

Вважає, що суд першої інстанції не дав належної оцінки не тільки тій обставині, що він не наділяв доньку повноваженнями на вчинення спірного правочину, але і тому, що після укладення спірного договору донька про нього його не повідомила, і він його не схвалював. Про вчинений правочин він довідався в липні 2015 року з інформації з реєстру державної реєстрації права власності.

Просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов.

Вислухавши позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_3 та третю особу приватного нотаріуса Григорець М.В., доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає її необґрунтованою, виходячи з наступних підстав.

В силу ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб.

За приписами ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Крім того, в силу ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст. 212, 213 ЦПК України були повно і всебічно дослідженні обставини справи та дана належна оцінка доказам, на які сторони посилалися в суді першої інстанції. Суд правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що рішенням виконкому Коломийської міської ради за №464 від 26.12.1973 року ОСОБА_2 була виділена земельна ділянка площею 600 кв.м за адресою АДРЕСА_1(пізніше АДРЕСА_1) для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд. (а.с.53-54). На підставі цього рішення виконкомом міської ради з ним був укладений договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, з числом кімнат від однієї до п'яти.

Із державного акту на право приватної власності на землю, виданого на ім'я ОСОБА_2, серії НОМЕР_1 від 02.02.1994 року вбачається, що йому на підставі рішення Коломийської міської Ради народних депутатів від 15.12.1993 року №357 передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,0850 гектарів в межах згідно планом, що розташована в АДРЕСА_1, для обслуговування будівель та господарських споруд. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за НОМЕР_2 (а.с.14).

15.11.2002 року приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Маркеловою І.М. посвідчено договір дарування 1/2 частини жилого будинку, зареєстрований в реєстрі за № Д-1409, відповідно до умов якого ОСОБА_2 (даруватель) подарував, а ОСОБА_5 (обдарована) прийняла у дар ? частину жилого будинку з належними господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1. (а.с. 13).

17 березня 2009 року ОСОБА_2, після усної домовленості з ОСОБА_5, оформив довіреність відповідачу ОСОБА_5 строком на три роки, яка посвідчена приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Григорець М.В. та зареєстрована в реєстрі за № 920. Даною довіреністю позивач уповноважив її: представляти свої інтереси в органах нотаріату, тощо з усіх без винятку питань, що стосуватимуться його прав та інтересів, а також з питань, пов'язаних з відчуженням (продаж, рента, міна) від його імені та придбання на його ім'я рухомого та нерухомого майна за цінами, у терміни та на умовах, які повірений вважатиме прийнятними або доцільними і за умови, що його дії відповідатимуть вимогам чинного законодавства; вчиняти будь-які дозволені законодавством договори, включаючи договори купівлі-продажу, міни, ренти, застави, оренди; одержувати належне йому майно, включаючи грошові суми, в тому числі за договорами цивільно-правового характеру; отримувати належні йому платежі; подавати та підписувати всі без винятку документи необхідні для виконання наданих повноважень. (а.с.52).

08.12.2009 року приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Григорець М.В. посвідчено договір купівлі-продажу житлового будинку, зареєстрований в реєстрі за № 3842, відповідно до умов якого ОСОБА_2, від імені якого діє ОСОБА_5 (продавець) по довіреності, посвідченій приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Григорець М.В. 17.03.2009 року по реєстру за №920, продав, а ОСОБА_6 (покупець) купила належну продавцю на праві приватної спільної часткової власності ? (половину) житлового будинку з відповідною частиною надвірних господарських будівель та споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1. (а.с. 8-9).

Із договору купівлі-продажу житлового будинку від 08 грудня 2009 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посвідченого приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Григорець М.В. та зареєстрованого в реєстрі за №3842, виходить, що ОСОБА_5 продала ? (половину) житлового будинку з відповідною частиною надвірних господарських будівель та споруд, а ОСОБА_6 купила ? (половину) житлового будинку з відповідною частиною надвірних господарських будівель та споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції правильно виходив з положень ст.ст. 203, 215, 232 ЦК України, встановивши що відповідач ОСОБА_5, укладаючи від імені позивача договір купівлі-продажу належної йому частини будинку, діяла в межах повноважень, наданих довіреністю.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначено в ст. 203 ЦК України. Зокрема, згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Недотримання цієї вимоги згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставою недійсності правочину.

Згідно ч. З ст. 244 ЦК України, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

У відповідності до ч. 1 ст. 245 ЦК України, форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

За приписами ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цівільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою.

Довіреність була посвідчена та зареєстрована нотаріусом у відповідності до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03.03.2004 року та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03.03. 2004 року за N 283/8882, яка була чинною на момент посвідчення довіреності.

В даній довіреності зазначено, що позивачу роз'яснено нотаріусом зміст ст.cт. 244, 245, 247-250 ЦК України, що довіритель в присутності нотаріуса підтверджує, що він в цивільній дієздатності не обмежений, за станом здоров'я здатний своїми діями набувати для себе цивільних прав, створювати цивільні обов'язки і самостійно їх здійснювати, розуміє значення своїх дій і керує ними, не страждає захворюваннями, які перешкоджають йому розуміти значення своїх дій та зміст цієї довіреності, що текст довіреності прочитаний довірителем і підписаний ним в присутності нотаріуса.

Зміст та форма довіреності відповідали чинному законодавству України на момент її посвідчення, а отже цей правочин не є нікчемним.

Позивачем ця довіреність не була відкликана на момент укладення договору купівлі-продажу та не оспорюється в судовому порядку.

Отже, на підставі вказаної довіреності повірений, яким є ОСОБА_5, могла укладати договір купівлі-продажу частини будинку, належного позивачу ОСОБА_2, оскільки була наділена повноваженнями щодо представлення прав та інтересів ОСОБА_2 в органах нотаріату, у тому числі з питань, пов'язаних з відчудженням шляхом продажу від його імені нерухомого майна.

Подання відповідачем ОСОБА_5 замовлення в органи технічної інвентаризації на отримання документів для укладення договору купівлі-продажу, та проведення відповідних оплат за надані послуги згідно долучених квитанцій відповідають також повноваженням повіреного згідно вищевказаної довіреності.

Оплату послуг за укладення оспорюваного договору згідно квитанції від 20.11.2009р. було проведено ОСОБА_6

У судовому засіданні колегією суддів апеляційного суду оглянуті матеріали, які стосуються оспорюваного договору купівлі-продажу будинку, надані приватним нотаріусом Григорець М.В.

На момент укладення оспорюваного договору купівлі-продажу житлового будинку нотаріусом перевірена дійсність довіреності, на підтвердження чого отриманий повний витяг з Єдиного реєстру довіреностей. Повіреним наданий оригінал правовстановлюючого документа на будинок, належний позивачу, з відміткою про реєстрацію права власності у бюро технічної інвентаризації. Цей оригінал правовстановлюючого документа залишений нотаріусом у матеріалах, які стосуються договору. Нотаріусом отримані необхідні для посвідчення договору купівлі-продажу витяги з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави, Державного реєстру правочинів (у зв'язку із здійсненням нотаріусом повноважень податкового агента), отримана згода на укладення правочину від чоловіка покупця ОСОБА_6 ОСОБА_10, а також заява ОСОБА_5, яка мала право на першочергове придбання частини будинку як співласник ? частини, про те, що вона не мала намірів реалізовувати це своє право, копія паспорта повіреного, копія паспорта покупця ОСОБА_6, довідка з місця проживання ОСОБА_6, яка містить відомості про осіб, які проживали у будинку та технічні характеристики будинку, копія Державного акту на право власності на земельну ділянку, на якій розташований будинок, копія свідоцтва про смерть дружини позивача ОСОБА_11, копія договору дарування ? частини будинку ОСОБА_12 та відомості про реєстрацію права власності за нею на цю частину будинку. Правочин зареєстровано в Державному реєстрі правочинів.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не був схвалений цей правочин не заслуговують на увагу, оскільки представник була наділена довірителем повноваженнями на вчинення правочину і діяла в межах наданих їй повноважень, тому схвалення в подальшому довірителем укладеного представником в його інтересах правочину не вимагається.

Така правова позиція висловлена судовою палатою у цивільних справах Верховного суду України у Постанові від 12 лютого 2014 року (справа № 6-165 цс 13).

Таким чином, у даному випадку не підлягають застосуванню положення ст. 241 ЦК України, оскільки представник, укладаючи договір купівлі-продажу від імені позивача, свої повноваження не перевищила.

Щодо посилання апелянта на те, що він міг самостійно виконати дії, направлені на відчуження будинку при наявності таких намірів і необхідності у видачі довіреності не можуть бути прийняті у даному випадку судом, оскільки саме по собі укладення такого правочину залежить від волі сторін та не суперечить чиному законодавству, видача довіреності і визначення кола повноважено повіреного - це право довірителя, яке реалізується шляхом посвідчення довіреності в установленому законом порядку і жодним чином не пов'язується з можливістю здійснення повноважень довірителем самостійно.

Доводи апелянта про те, що у нього залишився правовстановлюючий документ на частину будинку і нотаріус його не витребував спростовані матеріалами, які стосуються оспорюваного договору, наявними у приватного нотаріуса, якою посвідчено договір купівлі-продажу.

Так, у ході огляду цих матеріалів апеляційним судом встановлено, що у матералах міститься оригінал правовстановлюючого документу на будинок, зареєстровиний у бюро технічної інвертаризації відповідно до чинного законодавства на момент укладення договору. І, навпаки, позивачем суду поданий у якості доказу примірник правовстановлюючого документа на будинок, який у бюро технічної інвентаризації не зареєстрований.

Також, апелянт зазначає, що право власності на земельну ділянку, на якій знаходиться будинок, не відчужувалося відповідачу ОСОБА_6 разом з частиною будинку, що також є порушенням, допущеним нотаріусом при посвідченні договору.

Однак, ці посилання апелянта також не можуть бути прийнті до уваги, оскільки зміни у ст. 377 Цивільного кодексу України та ст. 120 Земельного кодексу України відповідно до яких при переході права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, внесені Законом України № 1702-VI від 05.11.2009р, згідно з п. 1 розділу II якого Прикінцевих та перехідних положень п.п. 4,9 п.1 та п.п. 2, 4 п. 4 розділу 1 вказаного закону набрали чинності з 01 січня 2009р.

Отже, на момент укладення оспорюваного договору купівлі-продажу (08.12.2009р.) обов'язкового відчуження земельної ділянки при відчуженні житлового будинку, на якій він розміщений, законом передбачено не було.

Таким чином, нотаріусом не було порушено вимог Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили, що правочин вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, що може бути підставою для визнання такого правочину недійсним, відповідно до ст. 232 ЦК України.

Судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні помилково надана оцінка тим обставинам, що довіреність позивачем видана відповідачу ОСОБА_5 не під впливом помилки.

Суд повинен був врахувати те, що позивач не скористався своїм правом щодо оспорення цієї довіреності, тому, в силу ст. 11 ЦПК України, з огляду на принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд наділений повноваженнями лише щодо констатації факту про дійсність довіреності, оскільки вона не була відкликана позивачем на момент укладення оспорюваного правочину та не оспорена ним.

Однак, ця обставина не є підставою для скасування правильного по суті рішення суду.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись 307, 308,314-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 12 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: І.О. Максюта

Р.Й.Матківський

Я.Ю.Ковалюк