АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/6539/15-ц Головуючий в суді першої
Провадження 22ц/774/51/К/16 інстанції - Папарига В.А.
Категорія № 25 (1) Доповідач - Ляховська І.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2016 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Митрофанової Л.В.,

із секретарем - Чубіною А.В.,

за участю - представника позивача Сніжка Євгена Валерійовича, ОСОБА_3 представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 16 грудня 2015 року по справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АЛЬЯНС» до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АЛЬЯНС» (надалі - ПрАТ «СК «АЛЬЯНС») звернулось до ОСОБА_3 з даним позовом, в якому просило стягнути з відповідача на його користь частину суми збитків в порядку регресу у розмірі 42918грн.94коп. та судовий збір. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 22 жовтня 2012 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ВАЗ 2106, д/н НОМЕР_5, під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобіля "Isuzu NQR", д/н НОМЕР_4, належного ТОВ "Рілейбл", під керуванням водія ОСОБА_6 За договором добровільного страхування наземного транспорту № 23.0014123.03 від 23 серпня 2012 року автомобіль ""Isuzu NQR", д/н НОМЕР_4, належний на праві власності ТОВ "Рілейбл", застраховано в ПрАТ "СК "АЛЬЯНС". Постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 23 листопада 2012 року винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП визнано ОСОБА_3 Згідно з п.п. 18.4.3 договору добровільного страхування наземного транспорту № 23.0014123.03 від 23 серпня 2012 року розмір завданої власнику автомобіля "Isuzu NQR", д/н НОМЕР_4, матеріальної шкоди, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (0,70 %), склав 110368грн.94коп. На підставі заяви страхувальника № 77 від 01 лютого 2013 року та умов Договору добровільного страхування № 23.0014123.03 від 23 серпня 2012 року ПрАТ "СК "АЛЬЯНС" відшкодувало суму збитків у розмірі 91368грн.94 коп., завданих власнику автомобіля "Isuzu NQR", д/н НОМЕР_4, на розрахунковий рахунок страхувальника за вирахуванням безумовної франшизи (19000грн.00коп.), а також за рахунок позивачем здійснено оплату послуг незалежного судового експерта-автотоварознавця для визначення розміру завданих збитків власнику пошкодженого майна у розмірі 550грн.00коп. Згідно з полісом № АВ/6288708 від 12 січня 2012 року цивільна відповідальність водія ОСОБА_3, який на момент ДТП керував автомобілем ВАЗ 2106, д/н НОМЕР_5, застрахована в ПрАТ "СК "Дніпроінмед". 19 квітня 2013 року до ПрАТ "СК "Дніпроінмед", як до страховика за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - ОСЦПВВНТЗ, договір обов'язкового страхування) № АВ/6288708 від 12 січня 2012 року, надано лист №725 від 18 квітня 2013 року про добровільну компенсацію частини завданої шкоди в порядку регресу в межах встановленого ліміту страховика, передбаченого ст. 9 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" з урахуванням франшизи, зазначеної в полісі (1000грн.00коп.), у розмірі 49000грн.00коп., на підставі якого 04 липня 2013 року ПрАТ "СК "Дніпроінмед" відшкодувало шкоду в порядку регресу у розмірі 49000грн.00коп. Вважає, що ОСОБА_3, як особа відповідальна за заподіяну шкоду, зобов'язаний компенсувати невідшкодовану ПрАТ «СК «Дніпроінмед» частину завданих збитків в порядку регресу в розмірі 42918грн.94 коп. та 550грн.00коп. витрат на послуги незалежного судового експерта-автотоварознавця.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 16 грудня 2015 року позовні вимоги ПрАТ "СК "АЛЬЯНС" задоволено, на його користь з ОСОБА_3 стягнуто частину суми збитків в порядку регресу у розмірі 42918грн.94коп. та на користь держави - судовий збір у розмірі 429грн.19коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду та відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. На його думку, суд не врахував також вину у вчиненні ДТП водія ОСОБА_6, який порушив вимоги п. 14.5 ПДР України та створив йому небезпеку для руху, тому вважає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню п. 2 ч. 1 ст. 1188 ЦК України. Крім того, оскільки ПрАТ "СК "Дніпроінмед, де застрахована цивільна відповідальність відповідача, відшкодувало ПрАТ "СК "АЛЬЯНС" шкоду в порядку регресу у розмірі 49000грн.00коп., вважає, що іншу частину шкоди зобов'язаний відшкодувати водій ОСОБА_6 або страхова компанія, в якій застрахована його цивільна відповідальність. Також зазначив, що судом неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють регрес, у той час як у даному випадку має місце суброгація, та неправильно визначено різницю між фактичним розміром шкоди та виплаченим страховим відшкодуванням, оскільки суду слід було виходити із розміру шкоди, визначеної експертом-автотоварознавцем у сумі 80282грн.10коп., а не із розміру, визначеного позивачем на підставі договору транспорту № 23.0014123.03 від 23 серпня 2012 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22 жовтня 2012 року о 16 год. 00 хв. по вул. Бикова, 10 у м. Кривому Розі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ВАЗ 2106, д/н НОМЕР_5, під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобіля "Isuzu NQR", д/н НОМЕР_4, належного ТОВ "Рілейбл", під керуванням водія ОСОБА_6 (а.с. 36).

Постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 23 листопада 2012 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду від 26 грудня 2012 року, винним у скоєнні даної ДТП визнано водія ОСОБА_3, якого притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП (а.с. 37, 38, 39).

Відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту (далі - договір добровільного страхування) №23.0014123.03 від 23 серпня 2012 року автомобіль "Isuzu NQR", д/н НОМЕР_4, належний на праві власності ТОВ "Рілейбл", застраховано в ПрАТ "СК "АЛЬЯНС". (а.с. 120).

Згідно з висновком експертного дослідження судового експерта-автотоварознавця Рейнюка О.В. № 378/12 від 13 грудня 2012 року та додатку № 2 до нього ринкова вартість автомобіля на момент настання страхового випадку склала 157 669 грн. 92 коп. (а.с. 8-15, 25-27).

На підставі платіжного доручення № 19 від 03 січня 2013 року позивачем ПрАТ "СК "АЛЬЯНС" здійснено оплату послуг незалежного судового експерта-автотоварознавця Рейнюка О.В. для визначення розміру завданих збитків власнику пошкодженого майна в розмірі 550грн.00 коп. (а.с. 46).

Відповідно до розрахунку страхового відшкодування, здійсненого позивачем на підставі п. 18.4.3. договору добровільного страхування № 23.0014123.03 від 23 серпня 2012 року, розмір шкоди, завданої власнику автомобіля "Isuzu NQR", д/н НОМЕР_4, визначений з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (0,70 %) та за вирахування безумовної франшизи у розмірі 19000грн.00коп. склав 91368 грн.94коп. (а.с. 44).

Згідно з платіжним дорученням №320 від 01 лютого 2013 року на підставі договору добровільного страхування № 23.0014123.03 від 23 серпня 2012 року, заяви страхувальника № 77 від 01 лютого 2013 року та страхового акту №23.8614.13 від 11 січня 2013 року ПрАТ "СК "АЛЬЯНС" перерахувало суму збитків у розмірі 91368 грн. 94 коп, завданих власнику автомобіля "Isuzu NQR", д/н НОМЕР_4, на розрахунковий рахунок страхувальника - ТОВ «Рілейбл» (а.с. 43, 44, 45).

Відповідно до полісу обов'язкового страхування ОСЦПВВНТЗ№ АВ/6288708 від 12 січня 2012 року цивільна відповідальність водія ОСОБА_3 застрахована в ПрАТ "СК "Дніпроінмед" (а.с.40).

Листом № 725 від 18 квітня 2013 року позивач звернувся до ПрАТ "СК "Дніпроінмед", як до страховика за полісом ОСЦПВВНТЗ № АВ/6288708 від 12 січня 2012 року, про добровільну компенсацію частини завданої шкоди в порядку регресу в межах встановленого ліміту страховика, передбаченого ст. 9 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", з урахуванням франшизи, зазначеної в полісі (1000 грн.00коп.), у розмірі 49000грн.00коп.

04 липня 2013 року ПРАТ "СК "Дніпроінмед" виконано вимоги за вказаним вище листом та відшкодовано позивачу шкоду в розмірі 49000грн.00коп. (а.с. 41).

Звертаючись до суду з даним позовом, ПрАТ «СК «АЛЬЯНС» просило стягнути в порядку регресу з ОСОБА_3, як особи, відповідальної за заподіяну шкоду, частину завданих збитків у розмірі 42918грн.94 коп., яка складається із невідшкодованої частини збитків у сумі 41368грн.94коп., франшизи за полісом ОСЦПВВНТЗ № АВ/6288708 від 12.01.2012 року в сумі 1000грн.00коп. та витрат на послуги незалежного судового експерта-автотоварознавця в сумі 550грн.00коп.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми в розмірі 42918грн.94коп.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 979 ЦК України, ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов'язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому боржник зобов'язаний вчинити на користь кредитора певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини другої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений у випадках, встановлених законом.

Такий випадок встановлено статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України "Про страхування", згідно із якими до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За цією нормою страхувальник, який отримав майнову шкоду в деліктному правовідношенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювача.

Перехід прав страхувальника до страховика після виплати страхового відшкодування (суброгація) здійснюється на підставі договору, за яким страхувальник передає свої права страховику і приймає на себе зобов'язання сприяти останньому в здійсненні його суброгаційних прав. При цьому права вимоги передаються в тому ж обсязі, в якому вони могли б бути здійснені самим страхувальником.

Відповідно до ст.. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника і страхового акта (аварійного сертифіката) який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 27 постанови від 01 березня 2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття "регрес" та "суброгація". Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.

При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України "Про страхування" встановлено особливий правовий режим, про що зазначено вище.

Як убачається із матеріалів справи, на підставі договору добровільного страхування № 23.0014123.03 від 23 серпня 2012 року, заяви страхувальника - ТОВ «Рілейбл» № 77 від 01 лютого 2013 року та страхового акту №23.8614.13 від 11 січня 2013 року платіжними дорученнями №320 від 01 лютого 2013 року ПрАТ "СК "АЛЬЯНС" перерахувало на розрахунковий рахунок страхувальника суму збитків у розмірі 91368 грн. 94 коп., завданих власнику автомобіля "Isuzu NQR", д/н НОМЕР_4.

У зв'язку з цим страхувальник -ТОВ «Рілейбл» на підставі договору добровільного страхування № 23.0014123.03 від 23 серпня 2012 року передало свої права страховикові - ПрАТ «СК «Альянс», до якого перейшло суброгаційне право вимоги відшкодування шкоди за наявним зобов'язанням, яке належало ТОВ «Рілейбл»

Реалізуючи таке право, ПрАТ «СК «Альянс» заявило передбачене ст.. 993 ЦК України право вимоги, яке має страхувальник ТОВ «Рілейбл», що отримав страхове відшкодування, до особи, відповідальної за заподіяний збиток, тобто до ПрАТ «СК «Дніпроінмед», в якому відповідач ОСОБА_3 застрахував свою цивільну відповідальність на підставі договору обов'язкового страхування № АВ/6288708 від 12 січня 2012 року, та отримало, в межах ліміту страхування відповідача, частину відшкодування спричиненої шкоди в розмірі 49000грн.00коп.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Посилаючись на положення даної статті, позивач обґрунтовано пред'явив позовні вимоги до ОСОБА_3, оскільки страхового відшкодування, виплаченого ПрАТ «СК «Дніпроінмед» в порядку суброгації, виявилося недостатньо для повного відшкодування завданої відповідачем шкоди.

Встановивши, що різниця між розміром спричиненої шкоди та виплаченим ПрАТ «СК «Дніпроінмед» страховим відшкодуванням складає 42918грн.94коп., у тому числі: 41368грн.94коп.(частина розміру завданих збитків) + 1000,00грн. (франшиза за полісом обов'язкового страхування) + 550,00 грн. (витрати на послуги незалежного судового експерта-товарознавця), суд першої інстанції обґрунтовано стягнув зазначену суму з ОСОБА_3 на користь позивача, хоча при цьому помилково послався на положення ст.. 1191 ЦК України, якою врегульовано правовідносини з приводу зворотної вимоги (регресу) особи, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, до винної особи.

У зв'язку з цим доводи апеляційної скарги відповідача щодо неправильного застосування норм матеріального права, є слушними.

Проте інші доводи апеляційної скарги відповідача не містять підстав для її задоволення, скасування рішення та звільнення відповідача від обов'язку відшкодувати спричинену з його вини шкоду.

Так, посилання відповідача на незастосування судом до спірних правовідносин п. 2 ч. 1 ст. 1188 ЦК України та неврахування вини у вчиненні ДТП іншого учасника - водія ОСОБА_6, який, на думку апелянта, порушив вимоги п. 14.5 ПДР України та створив йому небезпеку для руху, не може бути взятим до уваги, оскільки спірні правовідносини виникли з приводу права вимоги страховика, що виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, яке в межах фактичних витрат перейшло до нього від страхувальника, що одержав страхове відшкодування і має до особи, відповідальної за завдані збитки.

У випадку ж відшкодування такої шкоди страховику, відповідач не позбавлений можливості пред'явити зворотні вимоги (регрес) до винної, на його думку, особи у розмірі виплаченого відшкодування на підставі ст. 1191 ЦК України.

З цих же підстав колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що невідшкодовану частину шкоди зобов'язаний відшкодувати водій ОСОБА_6 або страхова компанія, в якій застрахована його цивільна відповідальність.

Не можуть бути взятими до уваги й доводи щодо неправильного визначення судом різниці між фактичним розміром шкоди та виплаченим страховим відшкодуванням.

Відповідно до п. 18.4 договору добровільного страхування наземного транспорту № 23.0014123.03 від 23 серпня 2012 року, на підставі якого позивач виплатив страхове відшкодування, частину якого просить повернути йому за рахунок відповідача, при повній конструктивній (фактичній) загибелі (Повна конструктивна загибель (ПКЗ) - такий рівень пошкоджень транспортного засобу (ТЗ) та/або додаткового обладнання (ДО) на день настання страхового випадку, коли вартість відновлювального ремонту дорівнює або перевищує 80 відсотків від дійсної ринкової вартості ТЗ та/або ДО на день настання страхового випадку до моменту його настання) розмір страхового відшкодування визначається у розмірі збитку, який підлягає відшкодуванню згідно умов цього договору при настанні ПКЗ, за вирахуванням франшизи, передбаченої для ПКЗ, та розміру раніш здійснених виплат страхового відшкодування за цим договором. Розмір збитків, який підлягає відшкодуванню згідно умов цього договору при повній конструктивній загибелі, визначається за одним із зазначених у п. 18.4.1 - 18.4.3 цього договору варіантом, при цьому варіант визначення збитків обирається Страховиком (а.с. 124).

Встановивши на підставі висновку незалежного судового експерта - автотоварознавця № 378/12 від 13 грудня 2012 року, що ринкова вартість автомобіля "Isuzu NQR", д/н НОМЕР_4, на момент настання страхового випадку склала 157669 грн.92 коп. (а.с. 12), а вартість відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту фізичного зносу складає 148738грн.42коп. (а.с. 13), що перевищує 80 відсотків від дійсної ринкової вартості транспортного засобу, позивач дійшов висновку про повну конструктивну загибель транспортного засобу та обрав варіант розрахунку розміру збитків, зазначений в п. 18.4.3 договору добровільного страхування № 23.0014123.03 від 23 серпня 2012 року, відповідно до якого відшкодуванню підлягає шкода в розмірі 70% меншої з двох сум - страхової суми чи ринкової вартості ТЗ (ДО) на день настання страхового випадку до моменту його настання.

Страхова сума автомобіля, визначена договором добровільного страхування № 23.0014123.03, складає 190000,00грн., ринкова - 157669грн.92коп.

Розрахувавши шкоду в розмірі 70% від ринкової вартості автомобіля, що склало 110368грн.94коп. (157669грн.92коп. х 70% = 110368грн.94коп.), позивач вирахував із зазначеної суми безумовну франшизу в розмірі 19000грн.00коп., передбачену умовами договору добровільного страхування № 23.0014123.03, правильно визначив розмір страхового відшкодування в сумі 91368грн.94коп. (110368грн.94коп. - 19000 грн.00коп. = 91368грн.94коп.), який виплатив страхувальнику - ТОВ «Рілейбл», та врахував витрати на проведення експертизи автотранспорту в сумі 550грн.00коп.

У зв'язку з цим посилання відповідача на те, що суду слід було виходити із розміру шкоди, визначеної експертом-автотоварознавцем у сумі 80282 грн.10 коп., а не із розміру, визначеного позивачем на підставі договору страхування № 23.0014123.03 від 23 серпня 2012 року, не можуть бути враховані колегією суддів.

Зважаючи на викладене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду та звільнення відповідача від обов'язку відшкодувати спричинену ним шкоду, у зв'язку з чим апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 308,313-315 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 16 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий І.Є. Ляховська

Судді: А.П. Барильська

Л.В.Митрофанова