У Х В А Л А

28 грудня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Гуменюка В.І., Лященко Н.П.,

розглянувши заяву публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

встановила:

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 6 жовтня 2015 року у позові відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 31 травня 2016 року Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 6 жовтня 2015 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 вересня 2016 року касаційну скаргу ПАТ «НАК «Нафтогаз України» відхилено, рішення Апеляційного суду Київської області від 31 травня 2016 року залишено без змін.

У грудні 2016 року до Верховного Суду України надійшла заява ПАТ «НАК «Нафтогаз України» про перегляд судових рішень, в якій заявник порушує питання про скасування рішень судів апеляційної та касаційної інстанцій та залишення в силі рішення суду першої інстанції з передбачених пунктами 1, 2, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підстав:неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме пункту 5 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України); неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ, а саме статті 212 ЦПК України; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме пункту 5 частини першої статті 40 КЗпП України.

На підтвердження зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень заявник посилається на постанову Верховного Суду України від 17 червня 2014 року у справі №21-226а14, ухвали Верховного Суду України від 28 травня 2008 року, 3 червня 2009 року, ухвали Вищого адміністративного суду України від 29 червня 2010 року, 24 січня 2012 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2016 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі, в якій подано заяву про перегляд судових рішень, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився й суд касаційної інстанції, виходив з того, що позивач не знаходився безперервно протягом чотирьох місяців на лікарняному з 16 січня 2015 року, оскільки 27 квітня 2015 року він був на робочому місці, що не заперечувалось відповідачем, а тому підстави для його звільнення, передбачені пунктом 5 статті 40 КЗпП України відсутні.

Разом з тим, у наданих заявником для порівняння судових рішеннях судів касаційних інстанцій зазначено про таке:

- в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2016 року та Вищого адміністративного суду України від 24 січня 2012 року, суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав, передбачених пунктом 5 статті 40 КЗпП України, для звільнення працівника, оскільки було встановлено безперервне перебування працівника на лікарняному більше ніж чотири місяці підряд;

- в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 29 червня 2010 року суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав, передбачених пунктом 5 статті 40 КЗпП України, для звільнення працівника, оскільки не була доведена безперервність перебування працівника на лікарняному більш ніж чотири місяці поспіль;

- ухвалою Верховного Суду України від 28 травня 2008 року справу було направлено на новий розгляд, оскільки судом не було встановлено обставин та не надано оцінки доказам, які мали значення для правильного вирішення спору;

- в ухвалі Верховного Суду України від 3 червня 2009 року предметом розгляду був спір про неправомірне звільнення працівника на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України, а саме через прогул без поважної причини.

Таким чином, зі змісту наведених судових рішень та судового рішення, про перегляд якого подано заяву, не вбачається неоднакове застосування судом касаційної інстанції пункту 5 статті 40 КЗпП України.

У зв'язку з викладеним, підстава для перегляду судового рішення у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, передбачена пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, відсутня.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

У постанові Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 17 червня 2014 року, що надана заявником як приклад, міститься висновок, відповідно до якого підставою для звільнення працівника на підставі пункту 5 статті 40 КЗпП України є безперервна непрацездатність протягом більше чотирьох місяців.

У зв'язку з цим, підстава для перегляду судового рішення у зв'язку з невідповідністю судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, теж відсутня.

Крім того, заява в частині перегляду судових рішень з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України підлягає поверненню виходячи із наступного.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ.

Так, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 вересня 2016 року касаційну скаргу ПАТ «НАК «Нафтогаз» відхилено, рішення суду апеляційної інстанції залишене без змін.

Оскільки ухвала суду касаційної інстанції, яку просить переглянути заявник, не перешкоджає подальшому провадженню у справі, заявник не посилається на порушення правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ, тому зазначена ухвала, яку просить переглянути заявник з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі не може бути предметом перегляду Верховним Судом України з підстав, визначених пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України.

Таким чином, заява ПАТ «НАК «Нафтогаз України» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 вересня 2016 року з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України, не може бути прийнята Верховним Судом України для перегляду у порядку, встановленому главою 3 розділу V ЦПК України, та підлягає поверненню.

Ураховуючи наведене, вважати зазначену заяву обґрунтованою немає підстав.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди відмовити.

Заяву публічного акціонерного товариства «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 вересня 2016 року з передбаченої пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України підстави повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко