Провадження №2/522/4171/16
Справа № 522/3668/16ц
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Кічмаренка С.М.,
при секретарі - Мельник О.А.,
розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон дитини, -
Позивач звернулася до суду з позовом, по якому просить суд надати дозвіл на тимчасові багаторазові виїзди за межі України до будь-якої країни світу, держав Європейського Союзу, держав Шенгенської зони, Ізраїлю, Тунісу, ОАЕ, Туреччини, Єгипту неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею 16-ти років у супроводі матері, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, або бабусі - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, або дідуся - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, без супроводу та нотаріально посвідченої згоди батька - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 10 серпня 2001 року ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, який було розірвано на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 червня 2015 року.
Від шлюбу у сторін є донька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка постійно проживає з Позивачем та знаходиться на повному її утриманні.
Після розірвання шлюбу. Відповідач майже не спілкується ані з Позивачем, ані з донькою. Долею доньки не цікавиться, матеріально не підтримує та уникає будь-яких контактів з Позивачем та донькою.
Більш того, відразу ж після розірвання шлюбу, відповідач проживає окремо, адресу проживання не повідомляє, але ж від виконання обов'язків щодо утримання дитини, приймання участі у її вихованні Відповідач ухиляється.
З метою всебічного розвитку доньки, ОСОБА_3, Позивач віддала її займатися до Асоціації спортивного танцю, де вона успішно займається спортивними бальними танцями. В рамках занять регулярно проводяться турніри з бальних танців у різних країнах світу, в яких ОСОБА_3 має приймати активну участь. Так, з 14 по 16 листопада 2015 року проводитиметься турнір «Chisanau Stars 2015» в Республіці Молдова, з 4 по 7 грудня 2015 року проводитиметься турнір «Eurodisneyland, Paris, France» у Франції, Німеччині та у Чеській Республіці.
Таким чином, з метою приймання участі у вищезазначених турнірах, а також у інших турнірах з бальних танців, ОСОБА_3 має виїжджати за кордон. Проте, діючим законодавством встановлено певний порядок виїзду дитини за кордон за нотаріальною згодою батьків, або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.
Але з отриманням нотаріальної згоди Відповідача є певні труднощі, а саме: Відповідач ухиляється від спілкування з Позивачкою та донькою, на телефонні дзвінки не відповідає, а також робить все для того, щоб уникнути від надання згоди на виїзд дитини за кордон.
Наведені вище обставини стали підставою для звернення до суду із даним позовом.
Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, просила суд його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові.
Відповідач у судове засідання не з'явився про дату та час судового розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошень у пресі. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності суду не надавав та не заявляв.
Представник третьої особа - Органу опіки та піклування ПРА ОМР в судовому засіданні позов підтримала.
Згідно до ч.4 ст. 169 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів.
Враховуючи, що в матеріалах цивільної справи достатньо доказів, які підтверджують доводи позивача викладені в позовній заяві, а також маючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, згідно поданої ним заяви, суд вважає можливим заочно розглядати справу у відсутності відповідача.
Згідно ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Судом встановлено, що з 10 серпня 2001 року ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, який було розірвано на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 червня 2015 року.
Від шлюбу у сторін є донька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка постійно проживає з Позивачем та знаходиться на повному її утриманні.
Підставою позову стало постійне безпідставне перешкоджання відповідача у виїзді спільної дитини за межі країни, що необхідно для розвитку дитини.
На думку суду відмови та зволікання відповідача надавати дозвіл на виїзд його доньки за кордон, а також оформлення з цією метою проїзного документу дитини порушує право дитини на повний та гармонійний розвиток її особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами, передбаченими Сімейним кодексом України.
Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання створювати належні умови для розвиткуїї природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя і праці.
Відповідно до 2 принципу Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом та іншими засобами повинні бути забезпечені спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б йому розвиватися фізично, розумово, морально та духовно.
Згідно вимогам ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд з України лише за згодою батьків.
Згідно ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. При цьому батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, що слідує із змісту ч.2 ст. 155 СК України.
Пунктом 2 ст. 154 СК України передбачено, що батьки мають право звертатися за захистом прав та інтересів дітей.
Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», постановою КМУ № 152 від 07.05.2014 року «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення».
У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду.
Згідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
У відповідності до ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Відповідно до пункту 2 статті 6 Сімейного кодексу малолітніми дітьми, є діти до досягнення 14 років.
Згідно до ч. 1 ст. 242 Цивільного кодексу України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.
У відповідності до ч. 2 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.
Згідно до ч. 1 ст. 39 Цивільного процесуального кодексу України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом.
Частиною 2 статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року встановлено, що за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
Згідно з пунктом 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально посвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Відповідно до ст.. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
З наведеного вище, суд вважає позов законним, обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.
У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
Розглянувши справу повно, всебічно, об'єктивно та неупереджено, суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги, які є обґрунтованими, тому вважає за можливе їх задовольнити частково.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 150, 155 Сімейного кодексу України, ч. 1 ст. 242 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994, п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, ст.ст. 10, 11, 39, 60, 61, 88, 169, 209, 212-215, 218, 224 Цивільного процесуального кодексу України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон дитини, - задовольнити частково.
Надати дозвіл малолітній дитині - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на тимчасові виїзди за кордон, у будь-які країни світу, у супроводі матері - ОСОБА_1, без дозволу (згоди) та супроводу батька - ОСОБА_2, до досягнення ОСОБА_3 16-річного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 року.
В задоволенні решти вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено до апеляційного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення, в порядку ст. 294 ЦПК України.
Суддя : С.М. Кічмаренко