АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 529/1196/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1208/16Головуючий у 1-й інстанції Гвоздик А.Є. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Омельченко Л.М., Триголова В.М.

при секретарі Діхтяр Т.В.

за участі адвоката ОСОБА_2

представників відповідачів: ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами Відділу державної виконавчої служби Диканського районного управління юстиції Полтавської області та Управління Державної казначейської служби України у Диканському районі Полтавської області

на рішення Диканського районного суду Полтавської області від 02 березня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_5 до Відділу державної виконавчої служби Диканського районного управління юстиції Полтавської області, Управління Державної Казначейської служби України у Диканському районі Полтавської області, Головного територіального управління юстиції в Полтавській області про стягнення моральної шкоди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2015 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ВДВС Диканського РУЮ Полтавської області, ВДКС України у Полтавському районі Полтавської області про стягнення моральної шкоди за невиконання судового рішення.

В позовній заяві вказувала, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 02 березня 2010 року з ОСОБА_6 на її користь стягнуто аліменти на утримання доньки Евеліни, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини всіх видів заробітку.

Постановою від 20 квітня 2010 року старшим державним виконавцем ВДВС Диканського РУЮ ОСОБА_7 було відкрито виконавче провадження №18833748.

17 червня 2015 року нею було подано скаргу на бездіяльність державного виконавця ВДВС Диканського РУЮ.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 05 серпня 2015 року її скаргу задоволено і визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця ВДВС Дикансь-кого районного управління юстиції.

У звязку з тим, що боржник ухиляється від виконання батьківських обовязків, рішення Київського районного суду м. Полтави від 02 березня 2010 року не виконано, виконавчих дій проведено не було, просила стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 20 000 грн., витрати, понесені на юридичні послуги в сумі 3 000 грн., та витрати, повязані зі сплатою судового збору в розмірі 1 378 грн.

Ухвалою Диканського районного суду Полтавської області від 21 грудня 2015 року в якості належного відповідача по справі було залучено Відділення Державного казначейства України в Диканському районі Полтавської області.

Ухвалою Диканського районного суду Полтавської області від 03 лютого 2016 року в якості співвідповідача у справі було залучено Головне територіальне управління юстиції у Полтавській області.

Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 02 березня 2016 року позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Стягнуто з державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного рахунку Державної казначейської служби України через управління Державної казначейської служби України в Диканському районі Полтавської області на користь ОСОБА_5 5 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного рахунку Державної казначейської служби України через управління Державної казначейської служби України в Диканському районі Полтавської області на користь ОСОБА_5 сплачений нею судовий збір в розмірі 1 378 грн. та 3 000 грн. за надання юридичної допомоги, що в загальній сумі становить 4 378 грн.

В решті позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Не погодившись з даним рішенням суду першої інстанції, Відділ державної виконавчої служби Диканського районного управління юстиції Полтавської області оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, просив скасувати оскаржуване ним судове рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу на рішення Диканського районного суду Полтавської області від 02 березня 2016 року подало також Управління Державної казначейської служби України в Диканському районі Полтавської області, яке вважає дане рішення місцевого суду незаконним та необгрунтованим. Просило скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

На вказані апеляційні скарги відповідачів своє заперечення в інтересах позивача ОСОБА_5 надала адвокат ОСОБА_2, в якому, спростовуючи доводи апелянтів, просила їх апеляційні скарги відхилити, а рішення Диканського районного суду Полтавської області від 02 березня 2016 року залишити без змін.

Також пояснення по даній справі надала представник відповідача Головного територіального управління юстиції в Полтавській області ОСОБА_4, в якому посилалась на незаконність оскаржуваного судового рішення з підстав неповного з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення Диканського районного суду Полтавської області від 02 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовити у повному обсязі.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Згідно п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що на підставі рішення Київського районного суду м. Полтава від 02 березня 2010 року видано виконавчий лист №2-2159 про стягнення з ОСОБА_6 на користь позивача ОСОБА_5 на утримання доньки - Евеліни, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), який знаходився на виконанні ВДВС Диканського РУЮ починаючи з 12 січня 2010 року.

20 квітня 2010 року старшим державним виконавцем ВДВС Диканського районного управління юстиції на підставі ст.ст. 3, 18, 24 Закону України «Про виконавче провадження» була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження.

Разом з тим, виконання відповідачем вказаного виконавчого листа проводилося не належним чином, тривалий час кошти з боржника не стягувалися, внаслідок чого по аліментних зобов'язаннях ОСОБА_6 утворилася значна заборгованість. З цих підстав ОСОБА_5, як стягувачем, 17 червня 2015 року було подано скаргу на бездіяльність державного виконавця ВДВС Диканського РУЮ Полтавської області.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку передбаченому законом, за рахунок держави.

За нормами ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно із п. 2 ст. 41, ст. 42 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845,казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади їх посадових чи службових осіб.

Задовольняючи заявлені ОСОБА_5 позовні вимоги, суд першої інстанції виходив зі встановлених обставин, а також роз'яснень, наведених в п. 28 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», згідно яких при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», частини другої статті 87 Закону України «Про виконавче провадження», а також ст. ст. 1173, 1174 ЦК України.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає в себе такі складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби. Таким чином, факт неправомірності (незаконності) дій державного виконавця, що призвели до завдання шкоди, повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку (ухвалою, рішенням, постановою, вироком суду).

З огляду на те, що ухвалою Київського районного суду міста Полтави від 05 серпня 2015 року, яка набрала законної сили, скаргу ОСОБА_5 було задоволено і визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця ВДВС Диканського РУЮ в частині невжиття передбачених законом заходів з метою виконання рішення Київського районного суду м. Полтави від 02 березня 2010 року, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позову, частково задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_5, та, визначивши розмір відшкодування заподіяної останній моральної шкоди у розмірі 5 000 грн.

Колегія суддів, погоджується з висновком районного суду про те, що вина державної виконавчої служби у тривалому невиконанні рішення Київського районного суду м. Полтави від 02 березня 2010 року щодо стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання неповнолітньої дочки доведена ухвалою Київського районного суду міста Полтави від 05 серпня 2015 року, а також з визначеним судом розміром відшкодування заподіяної останній моральної шкоди.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що ухвалюючи рішення про стягнення з державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного рахунку Державної казначейської служби України через управління Державної казначейської служби України в Диканському районі Полтавської області на користь ОСОБА_5 5 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, судового збору в розмірі 1 378 грн. та 3 000 грн. за надання юридичної допомоги, суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що Державна казначейська служба України не була залучена до участі у справі.

В свою чергу, відповідно до підпункту 3 пункту 9 розділу VІ Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України у разі безспірного списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) Державна казначейська служба України відображає в обліку відповідні бюджетні зобовязання розпорядника бюджетних коштів, з вини якого виникли такі зобовязання. Погашення таких бюджетних зобовязань здійснюється виключно за рахунок бюджетних асигнувань цього розпорядника бюджетних коштів.

Таким чином, при розгляді даної справи суд першої інстанції вирішив питання про права та обовязки Державної казначейської служби України, яка не брала участі у справі, порушивши тим самим принцип змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства.

Наведені порушення норм процесуального права є безумовною підставою для скасування оскаржуваного судового рішення та ухвалення у справі нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_5, з огляду на те, що останньою позовні вимоги до Державної казначейської служби України не подавались.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309 ч. 1 п. п. 3, 4, ст. ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги Відділу державної виконавчої служби Диканського районного управління юстиції Полтавської області та Управління Державної казначейської служби України у Диканському районі Полтавської області задовольнити.

Рішення Диканського районного суду Полтавської області від 02 березня 2016 року скасувати. Ухвалити у справі нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_5 до Відділу державної виконавчої служби Диканського районного управління юстиції Полтавської області, Управління Державної Казначейської служби України у Диканському районі Полтавської області, Головного територіального управління юстиції в Полтавській області про стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригніналом згідно: