Справа № 464/7397/16-ц
пр.№ 2/464/2009/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.12.2016 Сихівський районний суд міста Львова

у складі: головуючого - судді Дулебка Н.І.,

секретар - Кріль Х.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про відшкодування шкоди, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «СК «Провідна», в якому просив стягнути з відповідача додаткову суму страхового відшкодування в розмірі 1000 грн., пеню в розмірі 4696 грн. 73 коп., інфляційні втрати в розмірі 5296 грн. 50 коп. та 3 % річних у розмірі 499 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 3 000 грн. та судовий збір у розмірі 551,21 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 01.02.2014 відбулась ДТП на пр. Червоної Калини, 61 у м. Львові, за участю транспортних засобів марки «Рено Трафік», д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, що належить ОСОБА_1, та марки «ГАЗ 33», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, який належить Львівській філії ТОВ «Торговий дім карпатські мінеральні води». Відповідно до спільно складеного водіями повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротоколу), винуватцем настання ДТП є водій ОСОБА_3 Оскільки цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «Провідна» згідно зі страховим полісом серії АС/0513213 від 07.03.2013, обов'язок щодо відшкодування завданої позивачу шкоди покладається на відповідача як страховика. Позивачем було подано відповідачу всі необхідні документи для одержання страхового відшкодування, однак, у встановлений ст. 36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 90-денний термін з дня отримання заяви про страхове відшкодування, виплату страхового відшкодування відповідачем позивачу не здійснено. У зв'язку з чим, був змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Під час судового розгляду, 04.07.2014 відповідач частково виконав свої зобов'язання, сплативши 8544,18 грн. страхового відшкодування. Проте, відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи №3194 від 26.12.2014 вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля марки «Рено Трафік», д.н.з. НОМЕР_1, внаслідок ДТП 01.02.2014 становить 14988,23 грн. Відтак, страховиком було не доплачено 6444,05 грн. страхового відшкодування. Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 23.02.2015, залишеного ухвалами апеляційного суду Львівської області від 03.12.2015 та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 25.04.2016 без змін, стягнуто з відповідача невиплачену частину страхового відшкодування в розмірі 6444,05 грн., пеню в розмірі 1585 грн. та 2210,40 грн. судових витрат. Проте, рішення суду відповідачем виконано лише 14.09.2016, оскільки саме тоді кошти фактично перераховано на його картковий рахунок. Відповідач, розуміючи нестабільну економічну ситуацію у державі та тенденцію росту цін, яка пов'язана з знеціненням національної валюти - гривні, всіляко затримував виплату коштів для проведення відновлювального ремонту його автомобіля, що в кінцевому результаті призвело до того, що вартість відновлювального ремонту суттєво збільшилась (приблизно на 15988,23 грн.) і коштів, сплачених відповідачем, виявилось недостатньо. Оскільки його вини у виконанні рішення суду після зростання цін і тарифів немає, відтак, існують підстави для стягнення з відповідача різниці між вартістю відновлювального ремонту з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством станом на 14.09.2016, та виплаченим страховим відшкодуванням, відтак, з відповідача підлягає стягненню додаткова сума страхового відшкодування у розмірі 1000 грн. (15988,23 грн. - 8544,18 грн. - 6444,05 грн.). Крім цього, рішенням суду стягнуто пеню з період з 05.05.2014 до 23.02.2015, фактично дані кошти позивач отримав лише 14.09.2016, відтак, з відповідача підлягає стягненню пеня за період з 24.02.2016 до 13.09.2016 у розмірі 4696,73 грн., а також інфляційні втрати в розмірі 4883,13 грн. та 3% річних у розмірі 457 грн. за період з 05.05.2014 до 13.09.2016. Також, оскільки частину страхового відшкодування у розмірі 8544,18 грн. страховик повинен був виплатити до 04.04.2014, однак, виплатив лише 04.07.2014, то за період з 05.05.2014 до 04.07.2014 відповідач повинен сплати інфляційні втрати у розмірі 413,37 грн. та 3% річних у розмірі 42 грн. Крім цього, з метою захисту свого порушеного права звертався до ТзОВ «Автопоміч» за правовою допомогою, вартість наданих послуг склала 3000 грн., що підлягають стягненню з відповідача.

Представник позивача Мелех Д.О. у судовому засіданні від 17.11.2016 надав пояснення, аналогічні змісту позовної заяви. У судове засідання від 07.02.2016 не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, заяви про розгляд справи за відсутності представника до суду не надходило, а тому, згідно з ст. 224 ЦПК України, суд вирішив здійснювати заочний розгляд справи за відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Разом з тим, до суду надійшли письмові заперечення, відповідно до яких позовні вимоги щодо стягнення штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання вважає необґрунтованими та безпідставними, оскільки відповідачем у повному обсязі виконано зобов'язання з виплати страхового відшкодування. Підстави для доплати страхового відшкодування виникли лише під час судового розгляду, за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи, відтак, покликання позивача на прострочення виплати страхового відшкодування з вини відповідача є безпідставними. Крім цього, вважає помилковою позицію сторони позивача щодо можливості застування до спірних правовідносин положень ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат, оскільки їх застосування можливе лише при порушенні страховиком своїх зобов'язань перед страхувальником за договором добровільного страхування, та не застосовуються до деліктних правовідносин, що виникли між потерпілим і страховою компанією.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити частково з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 23.02.2015, залишеного ухвалами апеляційного суду Львівської області від 03.12.2015 та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 25.04.2016 без змін, стягнуто з ПрАТ «СК «Провідна» в користь ОСОБА_1 6444,05 грн. страхового відшкодування, пеню в розмірі 1585 грн. та 2210,40 грн. судових витрат (а.с. 6-7, 8-9, 10-11).

Судовими рішеннями встановлено, що 01.02.2014 на пр. Червоної Калини, 61 у м. Львові відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів марки «Рено Трафік», д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, що належить ОСОБА_1, та марки «ГАЗ 33», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, який належить Львівській філії ТОВ «Торговий дім карпатські мінеральні води». Вказана дорожньо-транспортна пригода сталась з вини ОСОБА_3, який в порушення п. 10.9 Правил дорожнього руху України, здійснював рух заднім ходом, не переконавшись, що це буде безпечно, про що учасниками складено повідомлення про ДТП (європотокол).

Згідно з висновком судової автотоварознавчої експертизи від 26.12.2014 № 3194, вартість майнових збитків, завданих власнику транспортного засобу марки «Рено Трафік», д.н.з. НОМЕР_1, внаслідок ДТП становила 14 988,23 грн.

Крім цього, судовими рішеннями встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «ГАЗ 33», д.н.з. НОМЕР_2, на момент ДТП була застрахована у ПАТ «СК «Провідна».

03.02.2014 позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, долучивши необхідні документи, проте у визначений законом строк відповідач виплату страхового відшкодування не здійснив.

04.07.2014 ПрАТ «СК «Провідна» сплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 8 544,18 грн.

На підставі ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що відповідачем виплату страхового відшкодування за рішенням суду проведено 14.09.2016, про що свідчить виписка по картці/рахунку ОСОБА_1 від 16.09.2016 (а.с. 12).

Відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що регулює дані відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, зокрема ст. 36 передбачає прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) страховиком та порядок його виплати.

Так, п. 36.1 ст. 36 цього Закону передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Пункт 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежує термін страховика на проведення виплати страхового відшкодування. Так, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Відповідно до абз. 4 п. 14 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», у разі якщо на час виконання рішення суду про відшкодування шкоди, виправлення пошкодження за одержані за рішенням суду кошти зросли ціни на майно або роботи, на придбання чи проведення яких було присуджено відшкодування, потерпілий із цих підстав може заявити додаткові вимоги до особи, відповідальної за шкоду, якщо не було його вини в тому, що виконання проводилося вже після зростання цін і тарифів.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст. 58 ЦПК України).

Проте, жодних належних доказів на підтвердження того, що на час виконання рішення суду про відшкодування шкоди, виправлення пошкодження за одержані за рішенням суду кошти зросли ціни на майно або роботи, на придбання чи проведення яких було присуджено відшкодування, стороною позивача не надано.

Крім цього, збільшення вартості відновлювального ремонту позивачем визначалося приблизно, жодних належних доказів щодо розрахунку додаткової суми страхового відшкодування у розмірі 1000 грн. матеріали справи не містять.

За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення додаткової суми страхового відшкодування в розмірі 1000 грн. задоволенню не підлягають.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з ПрАТ «СК «Провідна» на користь позивача пені, інфляційних втрат та 3% річних, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Таким чином, оскільки відповідач порушив строки виплати страхового відшкодування, відтак повинен сплати на користь позивача неустойку.

Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки зобов'язання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобов'язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч.2 ст. 625 ЦК, зокрема сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Проценти річних, так само як інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов'язання і на відміну від пені не є грошовою санкцією за порушення грошового зобов'язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляції і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Таким чином, інфляційні втрати та три проценти річних є наслідком невиконання грошового зобов'язання. Вказане, також, не суперечить роз'ясненням, викладеним у п. 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013.

Крім цього, необґрунтованими є доводи відповідача в частині заперечення застосування ст. 625 ЦК України до деліктних правовідносин, які виникли між потерпілим і страховою компанією з посиланням на правовий висновок у Постанові Верховного Суду України у справі №6-2759цс15 від 20.01.2016, оскільки такий відповідачем тлумачиться довільно та наданий у справі з іншими правовідносинами, ніж ті, що виникли у даному спорі. Також, з врахуванням наведеного, посилання відповідача на п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року необхідно вважати безпідставним та таким, що не спростовує вищенаведених висновків суду.

Враховуючи те, що ПрАТ «СК «Провідна» прострочило грошове зобов'язання, останнє на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України зобов'язане сплатити позивачу інфляційні втрати та три проценти річних.

Згідно з розрахунками, наданими позивачем, оскільки рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 23.02.2015 стягнуто страхове відшкодування у розмірі 6444,05 грн., пеню за період з 05.05.2014 до 23.02.2015, фактично кошти позивачем отримано лише 14.09.2016, відтак, за період з 24.02.2015 до 13.09.2016 сума пені становить 4696, 73 грн., інфляційні втрати за період з 05.05.2014 до 13.09.2016 становлять 4883,13 грн. (11327.18 грн. (сума боргу з інфляцією) - 6444,05 грн. (сума боргу), три проценти річних - 457 грн.

Крім цього, оскільки страхове відшкодування у розмірі 8544,18 грн. відповідач мав виплати до 04.05.2014, однак така виплата проведена лише 04.07.2014, відтак, інфляційні втрати за період з 05.05.2014 до 04.07.2014 становлять 413,37 грн. (8957,55 грн. (сума боргу з інфляцією) - 8544,18 грн. (сума боргу), три проценти річних - 42 грн. (а.с. 13).

З огляду на те, що відповідачем не надано інших розрахунків, суд, ухвалюючи заочне рішення у справі, приймає розрахунки позивача як належні та допустимі докази.

За таких обставин, позовні вимоги в цій частині необхідно задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 4696 грн. 73 коп., інфляційні втрати у розмірі 5296 грн. 50 коп. та три проценти річних у розмірі 499 грн.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом (ст. 84 ЦПК України), що також роз'яснено у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 № 10.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12,42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Згідно з ч. 1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надати особа яка є фахівцем в галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 уклав договір про надання правової допомоги від 15.09.2016 з ТзОВ «Автопоміч», в особі директора Мелеха Д.О., відповідно до умов якого виконавець взяв на себе зобов'язання надавати замовнику правову допомогу у стягненні додаткової суми страхового відшкодування, пені, інфляційних втрат та 3% річних із ПрАТ «СК «Провідна» по страховому випадку, що мав місце 01.02.2014, шляхом: усного та письмового консультування, збору, аналізу необхідної інформації, складання заяв, клопотань, повідомлень та інших документів, підготовки та подачі позовної заяви до суду та участі у судових засідань від імені замовника, виконувати інші дії за погодженням з останнім (а.с. 14, 19).

Крім цього, 03.10.2016 ОСОБА_1 окремо уклав також договір про надання правової допомоги з директором ТзОВ „Автопоміч" Мелехом Д.О. як адвокатом (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 24.03.2016). Згідно з умовами договору адвокат взяв на себе зобов'язання надавати замовнику правову допомогу в стягненні додаткової суми страхового відшкодування, пені, інфляційних втрат та 3% річних із ПрАТ «СК «Провідна» по страховому випадку, що мав місце 01.02.2014, у межах прав та обов'язків, визначених укладеним договором та в межах закону (а.с. 18, 20).

Згідно з розрахунком розміру правової допомоги та акту виконаних робіт від 03.10.2016, вартість послуг виконавця становить 3000 грн. Вказані кошти були сплачені позивачем на рахунок ТзОВ «Автопоміч», директором якого є адвокат Мелех Д.О., про що свідчить квитанція про сплату таких (а.с. 16, 17).

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З врахуванням зазначених вимог закону та враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з ПрАТ «СК «Провідна» необхідно стягнутона користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 2739 грн. (3000 грн. * 91,30 %), а також витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, у розмірі 503,25 грн. (551,20 грн. * 91,30 %), що пропорційно відповідатиме розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 625 ЦК України, статтями 22, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статтями 10, 56, 60, 61, 79, 84, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд , -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на користь ОСОБА_1 пеню у розмірі 4696 грн. 73 коп., інфляційні втрати у розмірі 5296 грн. 50 коп., три проценти річних у розмірі 499 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 2739 грн., а також витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, у розмірі 503 грн. 25 коп., а всього 13734 (тринадцять тисяч сімсот тридцять чотири) гривні 48 (сорок вісім) копійок.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії вказаного рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Головуючий Дулебко Н.І.