Номер провадження: 22-ц/785/3664/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Таварткіладзе О.М.

суддів: Кравця Ю.І., Погорєлової С.О.

при секретарі: Лопотан В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 07 травня 2015 року по справі за поданням головного державного виконавця Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_4, погодженого начальником Другого Малиновського ВДВС ОМУЮ ОСОБА_5 про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року головний державний виконавець Другого Малиновського ВДВС Одеського МУЮ ОСОБА_4 звернулася до Малиновського районного суду м.Одеси із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі території України боржника ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Мотивуючи свої вимоги тим, що на примусовому виконанні у Другому Малиновському ВДВС ОМУЮ знаходиться виконавче провадження № В6/406/15 по виконанню постанови № 0053/50000/14 від 24.06.2014 року Південної митниці Міндоходів про стягнення грошової суми зі ОСОБА_2 на користь держави у розмірі 230 989, 71 грн. 02 вересня 2014 року головним державним виконавцем відділу була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. Неодноразово державним виконавцем на адресу боржника направлялись копії постанов про відкриття виконавчого провадження, однак боржник ніяким чином не реагує. Як зазначає державний виконавець, враховуючи значний термін невиконання боржником зобовязань та законних вимог державного виконавця, є достатні підстави вважати, що боржник ухиляється від виконання постанови.

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 07 травня 2015 року подання державного виконавця Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 задоволено. Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання зобовязань.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 звернулася до апеляційного суду Одеської області з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 07 травня 2015 року скасувати та постановити нову, якою у задоволенні подання державного виконавця Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції при постановленні ухвали норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали в межах подання державного виконавця та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на наступних підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно п.2 ч.1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Задовольняючи подання державного виконавця Другого Малиновського ВДВС ОМУЮ та тимчасово обмежуючи у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання зобовязань, суд першої інстанції виходив з того, що боржник ухиляється від виконання своїх зобовязань. В обґрунтування застосування вказаних заходів суд посилався на п.8 ст.19 Закону України „Про державну прикордонну службу України та ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України».

Проте, судова колегія вважає, що з таким висновком суду першої інстанції у повній мірі погодитись не можна виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається:

- у травні 2015 року головний державний виконавець Другого Малиновського ВДВС Одеського МУЮ ОСОБА_4 звернулася до Малиновського районного суду м.Одеси із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі території України боржника ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.01-16);

- постановою Південної митниці Міндоходів від 24 червня 2014 року громадянина ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст.485 Митного Кодексу України та накладено на останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300% несплаченої суми митних платежів, що на день вчинення порушення становить 230989,71 грн. (а.с.02-07);

- постановою головного державного виконавця Другого Малиновського ВДВС ОМУЮ ОСОБА_4 відкрито виконавче провадження з виконання постанови Південної митниці Міндоходів № 0053/50000/14 від 24.06.2014 року про стягнення штрафу зі ОСОБА_2 на користь держави у розмірі 230989,71 грн.;

- згідно відповідей на запити до Пенсійного фонду України про останнє місце роботи особи-боржника ОСОБА_2 та інформації про отримання ним пенсії зазначено: „інформацію не знайдено (10-11);

- згідно відповіді на запит до Державної податкової служби України щодо надання інформації стосовно рахунків, відкритих у банках та інших фінасових установах „боржник ОСОБА_2 на обліку в органах ДПС не перебуває (а.с.12);

- 14.04.2015 року головним державним виконавцем Другого Малиновського ВДВС ОМУЮ ОСОБА_4 складено акт у тому, що при виконанні постанови № 0053/50000/14 нею було здійснено виїзд до боржника за адресою: м.Одеса, вул.Головківська, буд.№ 62 кв.58, але дома застати нікого неможливо, двері не відчиняють, у звязку з чим нею залишено виклик (а.с.14);

- згідно відповіді з інформаційної довідки з Реєстру прав на нерухоме майно, за боржником ОСОБА_2 нерухоме майно не зареєстровано (а.с.15);

- ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 07 травня 2015 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду на цю ж саму дату 07 травня 2015 року на 15 годину 30 хвилин;

- ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 07 травня 2015 року подання державного виконавця Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 задоволено. Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт громадянина України КЕ № 932968, виданий 12.02.1998 року Біляївським РВ ГУМВС України в Одеській області, шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання зобовязань.

В поданні головного державного виконавця Другого Малиновського ВДВС ОМУЮ ОСОБА_4 відсутні будь які докази підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань, а лише зазначається, що боржник не виконує свої зобовязання по виконанню постанови. Доказами ухилення боржника від виконання постанови є лише виконавчий лист.

До подання не надано будь яких доказів того, що ОСОБА_2 було направлено постанову про відкриття виконавчого провадження і він знав про відкриття виконавчого провадження. Також відсутні відомості про вжиття відповідних заходів для виконання судового рішення передбачених ст. 32 Закону «Про виконавче провадження».

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» визначає правові засади організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні з метою захисту прав, свобод та законних інтересів людини і громадянина, прав та законних інтересів юридичних осіб, інтересів держави згідно з принципом верховенства права, закріпленим ст. 8 Конституції України.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 цього Закону судова влада в Україні здійснюється незалежними та безсторонніми судами, утвореними згідно із законом, і реалізується шляхом здійснення суддями правосуддя в рамках відповідних судових процедур та у межах наданих повноважень.

Стаття 7 цього ж Закону гарантує кожному захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону.

Право кожного на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його прав та обов'язків цивільного характеру передбачено і п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України та ст.ст. 2,8 ЦПК України.

У розумінні п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод термін «суд встановлений законом» поширюється не лише на правову основу створення чи законності існування суду, але й на положення щодо його компетенції та повноважень і на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Повноваження судів першої інстанцій при вирішенні цивільних справ визначені Цивільним процесуальним кодексом України, у тому числі повноваження щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Згідно ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Відповідно до ст. 33 Конституції України право кожного вільно залишати територію України може бути обмежене лише законом.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" при наявності зазначених у цій нормі підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, громадянину може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта чи вилучено або затримано паспорт.

Зокрема пункт 5 зазначеної статті передбачає таку підставу для відмови громадянину у виїзді з України, як ухилення від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів для примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; а у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Отже, Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.

Втім визначення поняття «ухилення» Закон України «Про виконавче провадження» прямо не розкриває. Також відсутня практика Конституційного суду України щодо офіційного тлумачення такого поняття, як «ухилення».

Відповідно до Нового словника української мови у 4-х томах 1998 року видавництва, вбачається, що в сучасній українській мові слово ухилення тлумачиться наступним чином: відступати, відхилятися, вивертатися; намагатися не робити чого-небудь, не брати участі у чомусь, уникати; навмисно не давати відповіді на запитання, говорити щось інше

Тобто, з погляду етимології словосполучення ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) вжите у ч. 5 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Одночасно це і є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Проте особа, що має невиконанні зобов`язання не може вважатися винною в ухиленні, поки не доведено протилежного.

В розумінні ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, як на підставу його вимог, підлягають доведенню, зокрема факту ухилення боржника від виконання зобов`язань.

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України таке подання розглядається без виклику чи повідомлення сторін і інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, то на останнього і покладається тягар доказування. До того особа стосовно обмеження права якої винесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції відкрив провадження 07 травня 2015 року та в цей самий день розглянув подання без участі державного виконавця та без дослідження матеріалів виконавчого провадження, обмежившись доводами, на які державний виконавець послався у поданні до суду про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон, зокрема саме наявністю статусу боржника у виконавчому провадженні та непогашенням боргу у добровільному порядку (самостійне невиконання боржником зобов`язання протягом строку, вказаного державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, постановою Малиновського районного суду м.Одеси від 12.09.2014 року, визнано протиправною та скасовано постанову Південної митниці Міндоходів про порушення митних правил № 0053/50000/14 від 24 червня 2014 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні порушення митних правил за ст.485 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 230989 грн.71 коп. Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за вчинення порушення митних правил, передбаченого ст.485 МК України закрито у звязку з відсутністю в його діях порушення митних правил.

Тобто, на даний час у ОСОБА_2 відсутні зобовязання, покладені на нього постановою Південною митницею Міндоходів, за ухилення від виконання яких, його було тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України оскаржуваною ухвалою.

За таких обставин, відсутні правові підстави для задоволення подання головного державного виконавця Другого Малиновського ВДВС Одеського МУЮ ОСОБА_4 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2

Таким чином, судова колегія, враховуючи викладене, частково погоджується з доводами апеляційної скарги, та вважає, що ухвала суду першої інстанції від 07 травня 2015 року про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, постановлена з порушенням норм процесуального права.

Тому на підставі викладеного, ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 07 травня 2015 року необхідно скасувати, та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні подання головного державного виконавця Другого Малиновського ВДВС Одеського МУЮ ОСОБА_4 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 до виконання зобовязань.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 312, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 07 травня 2015 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт громадянина України КЕ № 932968, виданий 12.02.1998 року Біляївським РВ ГУМВС України в Одеській області, шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання зобовязань - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні подання головного державного виконавця Другого Малиновського ВДВС Одеського МУЮ ОСОБА_4 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі території України боржника ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт громадянина України КЕ № 932968, виданий 12.02.1998 року Біляївським РВ ГУМВС України в Одеській області.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та скарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: О.М. Таварткіладзе

Судді Ю.І. Кравець

ОСОБА_6