Єдиний унікальний номер 227/981/16-ц Номер провадження 22-ц/775/1626/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 вересня 2016 року

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Гапонова А.В.

суддів Біляєвої О.М., Канурної О.Д.

за участю секретаря Ротар Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу дер-жавного навчального закладу «Білицький професійний ліцей» на рішення Добропільсько-го міськрайонного суду Донецької області від 23 червня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до державного навчального закладу «Білицький професійний ліцей», третя особа ОСОБА_2, про визнання відмови в прийн-ятті на роботу неправомірною та протиправною, укладення трудового договору, стягнення моральної шкоди, що спричинило приниження честі, гідності та ділової репутації, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державного навчального за-кладу «Білицький професійний ліцей» про визнання відмови в прийнятті на роботу неправомірною та протиправною, укладання трудового договору, стягнення моральної шкоди, що спричинило приниження честі, гідності та ділової репутації. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що, як їй було відомо, у навчальному закладі були вакантні посади майстра виробничого навчання та викладача спецдисциплін (гірничого профілю). Позивачем було подано заяву про прийняття на посаду викладача, проте керівництво навчального закладу у відповідь на її заяву зазначило, що вакантних місць немає. Проте на посаду викладача, на яку претендувала позивач, вакансії якої начебто не було, призначено іншу особу. Вважає, що порушено її право на працю, передбачене ст.43 Конституції України та ст.22 КЗпП України. Позивач також зазначила, що їй було нанесено моральну шкоду внаслідок безпідставної відмови в працевлаштуванні, яка полягає в порушенні нормального укладу життя позивача, ставить під сумнів ділові якості позивача, що у свою чергу принижує її честь, гідність і ділову репутацію.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 23 червня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ДНЗ «Білицький професійний ліцей», третя осо-ба ОСОБА_2, про визнання відмови в прийнятті на роботу неправомірною та проти-правною, укладення трудового договору, стягнення моральної шкоди, що спричинило приниження честі, гідності та ділової репутації задоволено частково. Визнано відмову ке-рівництва ДНЗ « Білицький професійний ліцей» в прийнятті на роботу ОСОБА_1 неза-конною. Стягнути з ДНЗ « Білицький професійний ліцей» на користь ОСОБА_1 мораль-ну шкоду в розмірі 3000 гривень. Стягнути з ДНЗ « Білицький професійний ліцей» на ко-ристь держави судовий збір в розмірі 1378 гривень .

При ухваленні рішення суд виходив з того, що відповідно до звітності ДНЗ «Біли-цький професійний ліцей» до Добропільського міського центру зайнятості вакансії були у наявності, хоча позивачу була надана протилежна інформація. Також суд не погодився із ствердженнями відповідача, що педнавантаження за посадою «викладач спецдисциплін гірничого профілю» станом на 31.08.2015 року вже було розподілено між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, оскільки ОСОБА_3 станом на 31.08.2015 року в штаті ДНЗ «Біли-цький професійний ліцей» ще не перебував, а знаходився на обліку у Добропільському центрі зайнятості. Крім того до суду не було надано заяв вищеназвазваних осіб з прохан-ням прийняти їх на роботу за сумісництвом.

На вказане рішення ДНЗ «Білицький професійний ліцей» подало апеляційну скар-гу, в якій просило рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 23 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник відповідача зазначає, що запис на поданій заяві позивача про працевлаштування про те, що вакансій немає, і є від-повіддю на заяву ОСОБА_1 А тому суд помилково дійшов висновку, що позивачу не була надана відповідь на її звернення. Таким чином і строк позовної давності для звернення до суду позивачу було поновлено помилково.

Також суд помилково не прийняв до уваги докази відсутності спірної вакансії, на-томість під тиском суду було складено довідку - звітність про наявність вакансій від 18.08.2015 року, проте дана вакансія була занята вже 31.08.2016 року. Тому для спросту-вання доводів викладених в рішенні суду відповідач надає копії з журналу реєстрації на-казів по ліцею, куди внесені саме накази про педнавантаження ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Дані документи судом жодного разу не витребувалися, що свідчить про упередженість суду.

Крім того судом було невірно застосовано положення ст. 43-1 КЗпП України, та за-значено, що відповідач був зобов'язаний розірвати трудові відносини працівника за сумі-сництвом і прийняти на роботу іншого працівника, який не є сумісником, проте це є не обов'язок, а право роботодавця.

Щодо задоволення судом вимог про відшкодування моральної шкоди відповідач зазначає наступне. По-перше, у зв'язку з відсутністю підстав для задоволення інших позо-вних вимог, що було описано вище, немає і підстав для стягнення моральної шкоди. Крім того судом не було надано аргументації, у чому саме полягає втрата нормальних життєвих зв'язків після відмови у прийнятті на роботу. Позивач у 2008 року за власним бажанням звільнилася у зв'язку з виходом на пенсію, а тому на даний момент її життєві зв'язки не змінилися і докладати додаткових зусиль для їх відновлення їй не довелося.

Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилась, повідомлена належним чи-ном телефонограмою (а.с.248).

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, адміністрація навчального закладу повідомлена про день та час розгляду справи судовою повісткою, яку представни-ку навчального закладу вручено 03.09.2016 року особисто (а.с.250).

Враховуючи, що учасники процесу повідомлені належним чином про день та час розгляду справи й від них не надійшли заяви про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши ма¬теріали справи та перевіри-вши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вва-жає, що скарга задоволенню не підлягає, а оска¬ржуване рішення слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до копії Статуту ДНЗ «Білиць-кий професійний ліцей» державний навчальний заклад «Білицький професійний ліцей» є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби, печатки і шпампи (а.с.158).

Згідно п.5.4. Статуту приймає на роботу та звільняє з роботи працівника професій-ного ліцею директор, у порядку визначеному законодавством України.(а.с.163 обор. стор.) Відповідно до п.6.3. Статуту директор професійного ліцею організовує навчально-виробничий та навчально-виховний процес, забезпечує створення необхідних умов для підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації робітників, діє від імені професій-ного ліцею, в установленому порядку персонально відповідає за результати діяльності професійного ліцею, приймає на посади та звільняє з посад працівників професійного лі-цею, затверджує відповідно до кваліфікаційних характеристик їхні посадові обов'язки, формує педагогічний колектив, видає в межах своєї компетенції накази та розпорядження, тощо (а.с. 163).

Як встановлено в судовому засіданні в.о. директора ДНЗ « Білицький професійний ліцей» на період відпустки директора ОСОБА_5 на період з 10.08.2015р. по 07.09.2015 року призначено ОСОБА_2, що підтверджується копією наказу № 70 НВР від 29.07.2015 року (а.с.155). Відповідно до наказу Міністерства освіти і науки України № 437-к від 25.09.2015р. починаючи з 01.10.2015 року на ОСОБА_2 покладено обов'язки директора ліцею до заміщення в установленому законодавством порядку вакантної посади директора (а.с.153). Таким чином, судом встановлено, що на момент звернення позивача ОСОБА_1 із заявами про працевлаштування в.о. директора ДНЗ «Білицький професійний ліцей» була ОСОБА_2

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 зверталася до в.о. директора ДНЗ «Бі-лицький професійний ліцей» 27.08.2015 року з питання працевлаштування на посаду «ви-кладач спец.дисциплін гірничого профілю», що підтвердила в судовому засіданні сама позивач, свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа ОСОБА_2

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду повідомила, що позивач повторно приходила до Білицького професійного ліцею 31.08.2015 року з питання працевлаштуван-ня, але в.о. директора ОСОБА_2 не було, в зв'язку з перебуванням в обласному управ-лінні освіти.

Як зазначила позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні вона також 31.08.2015 року поїхала в м. Слов'янськ до начальника відділу професійно-технічної освіти Бережного О.Є., у якого в той же час була на прийомі в.о. директора ліцею ОСОБА_2, та подала заяву про сприяння в працевлаштуванні. Тобто про свій намір працевлаштуватися позивач повторно повідомила в.о. директора ДНЗ « Білицький професійний ліцей» ОСОБА_2 та Бережного О.Є. керівника відділу професійно-технічної освіти Донецької ОГА. Про перебування 31.08.2015 року позивача на прийомі у начальника відділу освіти з питання працевлаштування підтвердили в судовому засіданні в.о. директора ДНЗ « Білицький професійний ліцей» ОСОБА_2 та свідок ОСОБА_9

Судом також встановлено, що 01.09.2015 року позивач знову звернулася до в.о. ди-ректора ДНЗ «Білицький професійний ліцей» ОСОБА_2 з відповідною заявою від 31.08.2015 року, яка була зареєстрована в журналі поданих заяв під № 4 від 01.09.2015 ро-ку (а.с.9, 49).

Як встановлено в судовому засіданні на свою заяву від 31.08.2015 року з проханням про прийняття на роботу «викладачем спец.дисциплін гірничого профілю» позивач відповідно до встановленного порядку згідно вимог Закону України « Про звернення громадян» до сьогоднішнього дня відповіді від керівництва ДНЗ « Білицький професійний ліцей» не отримала .

Зазначений факт підтвердила в судовому засіданні як позивач, так і третя особа ОСОБА_10, яка виконує обов'язки директора ДНЗ «Білицький професійний ліцей».

Згідно статуту ДНЗ «Білицький професійний ліцей» (п.5.2.) педагогічною діяльніс-тю у професійному ліцеї займаються особи, які мають відповідну професійну освіту та професійно-педагогічну підготовку, моральні якості та фізичний стан , який дає змогу ви-конувати обов'язки педагогічного працівника. На посади педагогічних працівників професійного ліцею можуть призначатися фахівці виробництва, сфери послуг, які мають вищу освіту і здобули відповідну психолого-педагогічну підготовку. Вимоги до педагогічних працівників професійного ліцею визначаються кваліфікаційними характеристиками, що підтверджуються в установленому порядку. Рівень професійної кваліфікації педагогічних працівників, які забезпечують професійно-практичну підготовку за конкретною робітничою професією, має бути, як правило, вищий від встановленого навчальним процесом. Для визначення відповідності педагогічного працівника професійного ліцею займаній посаді, рівня його кваліфікації проводиться атестація (а.с.162).

Відповідно до ст.45 Закону України « Про професійну освіту» до педагогічних пра-цівників професійно-технічних навчальних закладів та установ професійно-технічної осві-ти належать викладачі, педагоги професійного навчання, вихователі, майстри виробничо-го навчання, старші майстри, старші майстри виробничого навчання, інструктори вироб-ничого навчання, методисти, практичні психологи, соціальні педагоги, керівники фізичного виховання, керівники професійно-технічних навчальних закладів, науково-методичних та навчально-методичних установ, їх заступники та інші працівники, діяльність яких пов'язана з організацією і забезпеченням навчально-виховного процесу. Педагогічною діяльністю у професійно-технічних навчальних закладах та установах професійно-технічної освіти можуть займатися особи, які мають відповідну професійну освіту та професійно-педагогічну підготовку, моральні якості і фізичний стан яких дає змогу виконувати обов'язки педагогічного працівника. Вимоги до педагогічного працівника визначаються кваліфікаційною характеристикою, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері трудових відносин за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері освіти.

Згідно до наказу Міністерства освіти та науки України № 665 від 01.06.2013 року кандидат на посаду викладача професійно-технічного закладу (код КП -2351.2) має відповідати кваліфікаційним вимогам: викладач вищої категорії професійно-технічного навчального закладу: повна вища освіта (магістр, спеціаліст) зі спеціальності «Професійна освіта» або інша повна вища освіта та психолого-педагогічна підготовка, стаж роботи викладачем 1 категорії у навчальному закладі не менше 2 років, викладач І категорії професійно-технічного навчального закладу:повна вища педагогічна освіта (ма-гістр, спеціаліст) зі спеціальності «Професійна освіта» або інша повна вища освіта та пси-холого-педагогічна підготовка. Стаж роботи викладачем II категорії у навчальному закла-ді не менше 2 років, викладач II категорії професійно-технічного навчального закла-ду:повна вища педагогічна освіта (магістр, спеціаліст) «Професійна освіта» або інша пов-на вища освіта та психолого-педагогічна підготовка. Стаж роботи викладачем у навчаль-ному закладі не менше 1 року, викладач професійно-технічного навчального закла-ду:повна вища педагогічна освіта (магістр, спеціаліст) зі спеціальності «Професійна осві-та» або інша повна вища освіта та психолого-педагогічна підготовка. Без вимог до стажу роботи.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 починаючи з 12.10.1981 року до 26.12.2008 року працювала в Білицькому професійному ліцеї викладачем горної електро-техніки та була звільнена у зв'язку із виходом на пенсію (а.с.22). Із копії трудової книжки позивача вбачається, що 28.05.2004 року позивачу було встановлено вищу категорію (а.с.22). Згідно копії диплома, виданого Комунарським гірничо-металургійним інститутом 13.06.1981р.н., позивач має вищу освіту за спеціальністю "електроенергетика" та їй прис-воєно кваліфікацію інженера-викладача електроенергетичних дисциплін (а.с.18). Як вба-чається з трудової книжки позивача неодноразово заохочували за добросовісну та творчу працю (а.с.23). Позивач проходила підвищення кваліфікації та отримала про це відповідне свідоцтво, видане 31.01.1998р. Державною академією керівних кадрів освіти Інституту післядипломної освіти УПП (а.с.99) та свідоцтво про підвищення кваліфікації в ДУПО ІПП , яке видано 31.01.2004 року (а.с.100).

В судовому засіданні представник відповідача суду не повідомив, які саме вимоги ставилися до кандидатів на посаду «викладач спеціальних дисциплін гірничого профілю», які б перешкоджали позивачу претендувати на зайняття цієї посади. Представник відповідача ОСОБА_11 суду повідомив, що позивачу було відмовлено в прийнятті на посаду «викладач спеціальних дисциплін гірничого профілю» не через те, що вона не відповідає кваліфікаційним вимогам, а через те, що на час звернення позивача зазначена вакансія була зайнята, оскільки педнавантаження було розподілено між двома іншими працівниками ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Проте дане ствердження представника відповідача спростовується наступним:

1) копією звітності (інформації про попит на робочу силу від 18.08.2015 року) до Добропільського міського центру зайнятості відповідно до якого ДНЗ « Білицький профе-сійний ліцей» надав відомості про вакансії в тому числі «викладач спецдисциплін гірни-чого профілю» (а.с.77).

2) випискою зі штатного розпису на 01.09.2015 року, відповідно до якої штатна чи-сельність викладачів складала 10 чоловік, фактично працює 8 чоловік( 2 сумісника), ста-ном на 25.04.2016 р. штатна кількість викладачів складає 10 чоловік, фактично працює 9 чоловік ( 2 сумісника).

Як повідомила в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 після отримання інформа-ції в Добропільському міському центрі зайнятості про те, що зазначена вакансія ще не за-йнята 01.09.2015 року, позивач в той же день повторно звернулася до відповідача з заявою про прийняття її на посаду викладача спецдисциплін гірничого профілю, яка була зареєст-рована в журналі реєстрації поданих заяв 01.09.2015 року під № 4 (а.с.49).В судовому за-сіданні в.о. директора ДНЗ « Білицький професійний ліцей» ОСОБА_2 суду повідоми-ла, що на посаду викладача спеціальних дисциплін гірничого профілю до цього часу не прийнято працівника, а педнавантаження за цією посадою розподілено між ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду показала, що працює інспектором відділу кадрів ДНЗ «Білицький професійний ліцей» і не може сказати, чи є вільні посади, оскільки штатним розкладом займається директор та головний бухгалтер. На посаду майстра було прийнято ОСОБА_3, який 27.08.2015 року подав заяву про прийняття його на роботу до ліцею на посаду майстра виробничого навчання гірничого профілю з 09.09.2015 року. 31.08.2015 року ОСОБА_3 написав заяву про свою згоду на педнавантаження в кількості 219 годин. Заяву про згоду на педнавантаження в кількості 401 годин також написала майстер виробничого навчання ОСОБА_4

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.44) ОСОБА_3 27.08.2015 року написав за-яву про прийняття його на роботу майстром виробничого навчання з 09.09.2016 року, а 31.08.2015 року написав заяву про згоду на педнавантаження в кількості 219 годин (а.с.46). Майстер виробничого навчання ОСОБА_4 31.08.2015 року написала зая-ву про згоду на педнавантаження в кількості 401 год(а.с.47). Як вбачається із наданої представником відповідача копії журналу реєстрації поданих заяв заяви ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_14 про згоду на педнавантаження були зареєстровані всі разом 31.08.2015 року під номером 3, після чого під номером 4 01.09.2015 року зареєс-тровано заяву ОСОБА_1 (а.с.49-50).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_3 суду показав, що дійсно подавав заяву до ДНЗ «Білицький професійний ліцей» з проханням прийняти його на посаду майстра виробничого навчання з 09.09.2015 року, оскільки перебував на той час на обліку в Добропільському міському центрі зайнятості і йому потрібен був час на те, щоб пройти медичний огляд. Після того, як він пройшов лікарню, він знявся з обліку в центрі зайнятості та працевлаштувався до ліцею. Свідок також підтвердив, що писав заяву 31.08.2015 року з надання своєї згоди на педнавантаження.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 на час звернення 27.08.2015 року із заявою до керівництва ліцею про прийняття на роботу на посаду майстра виробни-чого навчання з 09.09.2015 року, перебував на обліку в центрі зайнятості і починаючи з 04.09.2015 року йому було розпочато виплату допомоги по безробіттю, яку було припине-но 08.09.2015 року (а.с.81). Як вбачається із копії особистої медичної книжки ОСОБА_3 він дійсно пройшов медичний огляд 03.09.2015 року (а.с.90). Відповідно до журналу реєстрації наказів про прийняття, переводи та звільнення робітників Білицького професійного ліцею, який розпочато 02.01.2015 року, відповідно до наказу № 12 від 08.09.2015 року ОСОБА_3 було прийнято на посаду майстра виробничого навчання з 09.09.2015 року (а.с.86).

Проте суд не може погодитися зі ствердженням відповідача про те, що педнаван-таження за посадою «викладач спецдисциплін гірничого профілю» станом на 31.08.2015 року було вже розподілено між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, з огляду на насту-пне:

1) Судом встановлено, що станом на 31.08.2015 року ОСОБА_3 ще не перебував в штаті ДНЗ «Білицький професійний ліцей», а знаходився на обліку в Добропільському міському центрі зайнятості, яким з 04.09.2015 року ОСОБА_3 було розпочато виплату допомоги по безробіттю, яку було припинено 08.09.2015 року (а.с.84).

2) В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду показала, що вона є головою профспілкового комітету ДНЗ «Білицький професійний ліцей» і вона не може суду пояс-нити, яким чином було погоджено нею тарифікаційний список на педагогічних працівни-ків, до якого включено ОСОБА_3, який ще не перебував в штаті зазначеного лі-цею.

Судом також зверталася увага на той факт, що розподілення керівництвом ліцею 31.08.2015 року педнавантаження посади «викладач спецдисциплін гірничого профілю» між ОСОБА_3 , який ще станом на 31.08.2015 року не знаходився в штаті відповідача та ОСОБА_4, майстром в/н, відбулося за ініціативи адміністрації ліцею, що вбачається з текстів заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.46,47), які дають свою згоду на педнавантаження в кількості 219 та 401 години відповідно та що підтвердив в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 О,М., пояснивши суду, що 31.08.2015 року йому подзвонили з ліцею та запропонували педнавантаження в такій кількості. Тобто, в.о. директора ДНЗ «Білицький професійний ліцей» ОСОБА_2, знаючи, що на вакатну посаду «викладач спецдисциплін гірничого профілю» претендує позивач ОСОБА_1, яка неодноразово зверталася до неї з таким проханням, що підтвердила в судовому засіданні в.о. директора ДНЗ " Білицький професійний ліцей" ОСОБА_2, пропонує педнавантаження за спірною посадою іншому працівнику ОСОБА_4 та ще не прийнятому на роботу, перебуваючому на обліку в центрі зайнятості та отримуючому допомогу по безробіттю ОСОБА_3

Представник відповідача ОСОБА_11 та в.о. директора ДНЗ «Білицький професій-ний ліцей» ОСОБА_2 суду повідомили, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виконують педнавантаження за посадою викладача спецдисциплін гірничого профі-лю за сумісництом, але суду не було надано заяв зазначених осіб з проханням прийняти їх за роботу за сумісництвом на посаду викладача спецдисциплін гірничого профілю із за-значенням частини ставки та строку, на який вони просять прийняти їх на роботу як сумі-сників.

Відповідно до Постанови КМУ № 245 від 03.04.1993р. «Про роботу за сумісницт-вом працівників державних підприємств, установ і організацій» робітни-ки, спеціалісти і службовці державних підприємств, установ і організацій мають право працювати за сумісництвом, тобто виконувати, крім своєї основної, іншу роботу на умо-вах трудового договору. На умовах сумісництва працівники можуть працювати на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина у вільний від основної роботи час. Згідно з пунктом 2 постанови Ради Міністрів СРСР «Про порядок і умови суміщення професій (посад)» від 4 грудня 1981 року № 1145 (далі Постанова № 1145) суміщення професій (посад) передбачає виконання працівником поряд зі своєю основною роботою, передбаченою трудовим договором, додаткової роботи за іншою професією (посадою) і виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи на одному і тому самому підприємстві за згодою працівника протягом встановленої законодавством тривалості робочого дня. Головною передумовою суміщення професій (посад) є наявність вакансії суміщуваної професії (посади) в штатному розписі. Як при сумісництві , так і при суміщенні трудовий договір оформлюється наказом по підприємству. Відповідачем не було надано в судовому засіданні наказів про призначення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на посаду викладача спецдисциплін гірничого профілю як сумісників із зазначенням частини ставки та строку, на який приймають на роботу зазначених осіб. Наявність таких наказів є обов'язковим, оскільки є підставою для нарахування заробітної плати та розподілення педнавантаження.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, пояснень представника відповідача та в.о. директора ДНЗ «Білицький прфесійний ліцей» ОСОБА_2 ОСОБА_3 було прийнято на посаду майстра виробничого навчання гірничого профілю, що підтверджу-ється копією трудової книжки ОСОБА_3 (а.с. 84) та копією журналу реєстрації наказів про прийняття, переводи та звільнення робітників Білицького професійного ліцею (а.с.85-86).

Таким чином, в судовому засіданні представником відповідача не було надано під-твердження існування наказів відповідача щодо роботи за сумісництвом ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що спростовує правомірність розподілення педнавантаження 31.08.2015 року на ОСОБА_3, в тому числі й частини ставки викладача спецдисциплін гірничого профілю, оскільки станом на 31.08.2015 року ОСОБА_3 в ліцеї не працював.

Відповідно до ст.2 КЗпП України право громадян України на працю, тобто на оде-ржання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується держа-вою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлашту-ванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує пе-репідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку. Працівни-ки реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підп-риємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Згідно ст. 2-1 КЗпП України забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров'я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов'язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об'єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, за мовними або іншими ознаками, не пов'язаними з характером роботи або умовами її виконання.

Відповідно до ст.5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої від-мови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні ро-боти.

Згідно ст.ст.3,4 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно ст.22 КЗпП України забороняється необґрунтована відмова у прийнятті на роботу. Відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудо-вого договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та націо-нальної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об'єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається. Вимоги щодо віку, рівня освіти, стану здоров'я працівника можуть встановлюватись законодавством України.

Суд першої інстанції вірно з'ясував, що спірна вакансія «викладач спецдисциплін гірничого профілю» була вільною на час судового розгляду, на цю посаду не було прийн-ято працівника і педнавантаження за цією посадою виконували ОСОБА_3 та ОСОБА_4 В той же час позивач ОСОБА_1 неодноразово зверталася до керівництва навчального закладу із заявами про прийняття її на роботу, але жодної відповіді так і не отримала, в зв'язку із чим особисто звернулася до в.о. директора ДНЗ« Білицький професійний ліцей» ОСОБА_2 16.10.2015 року, яка на заяві позивача від 31.08.2015 року зробила напис «вакансій на даний момент не має». При цьому позивач відповідала усім вимогам, що пред'являються законодавством до кандидата на дану посаду. Натомість педнавантаження було розподілено на осіб, одна з яких взагалі ще не була прийнята на роботу до навчального закладу та перебувала на обліку у міському центрі зайнятості.

Таким чином обставини, в яких позивачу було відмовлено у прийнятті на роботу дійсно свідчать про наявність дискримінації позивача з боку керівництва навчального за-кладу. Та суд першої інстанції вірно визначив, що мала місце необґрунтована відмова у прийнятті на роботу, адже вільна вакансія була в наявності, проте позивачу з невідомих причин було повідомлено протилежну інформацію та необґрунтовану перевагу було надано іншій особі.

Таким чином доводи апеляційної скарги не впливають на правильність рішення су-ду першої інстанції.

Як зазначено в ч.1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд під час розг¬ляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рі¬шення суду першої інста-нції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заяв¬лених у суді першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і за-лишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додер-жанням вимог матеріального і процесуального права.

Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303 - 315 ЦПК України, апеляційний суд Донецької області, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу державного навчального закладу «Білицький професійний ліцей» відхилити.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 23 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею закон-ної сили.

Судді: