Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Ткачука О.С., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до територіального міжгалузевого об'єднання «Слов'янськ», публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в особі філії «Головне управління публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк в Донецькій області», відділу державної виконавчої служби Слов'янського міськрайонного управління юстиції про визнання права власності та зняття арешту з майна, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Донецької області від 22 грудня 2015 року,

встановила:

У грудні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 28 січня 2009 року між ним та ТМО «Слов'янськ» був укладений договір на пайову участь у будівництві гаражу на першому поверсі в адміністративно-житловому корпусі 3-ї черги будівництва по

АДРЕСА_1. На виконання умов указаного договору він сплатив ТМО «Слов'янськ» кошти у сумі 136 500 грн, а ТМО «Слов'янськ», на підставі дозвільних документів. збудувало адміністративно-житловий корпус за вказаною вище адресою. На підставі акту прийому-передачі від 3 листопада 2010 року відповідач передав йому гараж, зазначений у технічному паспорті цифрами 110 (1-10), площею 95,1 кв. м, приміщення 111 (1-11) площею 2,2 кв. м і видав довідку про право пайовика на набуття у власність об'єкту. Однак ТМО «Слов'янськ» не виконало свої зобов'язання щодо оформлення права власності на нього, а він позбавлений права самостійно це зробити.

Зазначав, що у листопаді 2012 року йому стало відомо, що на весь будинок по АДРЕСА_1 накладено арешт на незакінчений будівництвом адміністративно-житловий корпус в цілому. Арешт накладений у виконавчому провадженні, відкритому на примусове виконання наказу господарського суду Донецької області від

4 березня 2011 року про стягнення з ТМО «Слов'янськ» на користь

ПАТ «ПАТ «АКПІБ» в особі філії «ГУ ПАТ в Донецькій області» заборгованості за договором кредиту, який був укладений 5 травня

2008 року. У забезпечення вказаного договору був укладений договір іпотеки, який за рішенням господарського суду Донецької області від

13 червня 2012 року був визнаний дійсним з моменту його укладення. За вказаним договором ТМО «Слов'янськ» передало в іпотеку права на нерухоме майно - незакінчений будівництвом адміністративно - житловий корпус, розташований по АДРЕСА_1.

Ураховуючи наведене, просив визнати за ним право власності на гараж та зняти арешт з майна.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від

28 лютого 2013 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на гараж, позначений у технічному паспорті цифрами 110(1-10), площею 95,1 кв. м, приміщення, позначене у технічному паспорті цифрами 111(1-11) площею 2,2 кв. м, розташовані на першому поверсі будівлі адміністративно-житлового корпусу по АДРЕСА_1.

Знято арешт, накладений державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Слов'янського міськрайонного управління юстиції Антоновим О.М., з указаного гаража.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 22 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову про визнання права власності на новостворене майно та зняття арешту з майна, апеляційний суд правильно визначив правовідносини, що виникли між сторонами, на підставі наданих сторонами доказів (ст. 212 ЦПК України) прийшов до вірного висновку про відсутність правових підстав для застосування ст. 392 ЦК України, оскільки позивач не є власником майна, право власності на спірне приміщення, а саме гараж площею 95,1 кв. м та приміщення площею 2,2 кв. м, у порядку, передбаченому ст. 331 ЦК України не оформлено.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення апеляційного суду Донецької області від 22 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька

О.С. Ткачук

І.М.Фаловська