Машівський районний суд Полтавської області
Справа № 540/424/15-ц
Номер провадження 2/540/6/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2016 року Машівський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого-судді Кравець С.В.

за участю: секретаря Кольвашенко А.В.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4

представника третьої особи-1 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Машівка цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про встановлення порядку користування допоміжним приміщенням підвалом, -

відповідно до ч.3 ст.209 ЦПК України в судовому засіданні 05 травня 2016 року проголошено вступну та резолютивну частину Рішення, -

в с т а н о в и в :

у травні 2015 року позивач звернулася до суду зазначеним позовом та наступним уточненням, посилаючись на те, що відповідач є власником 9/50 ідеальних долей нежитлової будівлі (магазину) по вул. Леніна, 117 в смт Машівка Полтавської області згідно договору купівлі-продажу від 07.09.2001. Позивач є власником 9/100 ідеальних долей цієї будівлі, яку вона придбала у відповідачки 20.09.2001. Крім цього, 29/100 частко згідно договору від 29.04.2005 належить ОСОБА_7 За рішенням Машівського районного суду від 12.03.2008 було виділено в натурі конкретні приміщення для користування їй та відповідачці. В той час спори стосовно спільного майна не припинилися, вона позбавлена можливості виконати вказане рішення суду, а на сьогоднішній день також виникають конфлікти з приводу використання допоміжного приміщення підвалу. На прохання звільнити підвальне приміщення під належною позивачу частиною нежитлової будівлі для проведення робіт по благоустрою, відповідачем було направлено заяву до міліції про вчинення позивачкою злочину щодо порушення прав власності відповідачки. У звязку з наведеним, на підставі Закону України «Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку» як аналогії закону позивач просить встановити порядок користування між нею та відповідачкою підвалом по вул. Леніна, 117 в смт Машівка, шляхом виділення позивачці його частини відповідно до частки у праві спільної часткової власності, а саме 9/100 з 9/50.

Відповідач направила до суду заперечення в якому просить суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів зазначила, що позивач не зазначила технічні характеристики допоміжного приміщення, з часу придбання приміщення позивач не брала участь в його утриманні, не користувалася ним і хоча раніше зверталася до суду з різними позовами, але про порушення прав щодо підвального приміщення не зазначала, а тому просить відмовити у задоволенні позову у звязку з пропуском строку позовної давності (а.с. 71-75 т.1).

В судовому засіданні представник позивача наполягає на задоволенні позову з підстав викладених у позовній заяві, просить при визначенні порядку користування підвалом застосувати варіант № 2 згідно висновку експерта. Відповідач та її представник проти позову заперечують, вважають його незаконним та необґрунтованим, а представник також просить застосувати до вимог позивача строк позовної давності. Представник третьої особи-1 з позовом погоджується.

Треті особи-2, 3 в судове засідання не зявилися, направила заяви про розгляд справи без її участі, при прийнятті рішення покладаються на розсуд суду (а.с. 125 т.1, 6 т.2)..

Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані докази, прийшов до наступного висновку.

Судом установлено, що відповідач ОСОБА_2 була власником 9/50 ідеальних долі нежитлової будівлі (магазину), що розташовані в смт. Машівка, вул. Леніна, 117, Полтавської області, що вбачається з договору купівлі-продажу № Н -170 від 07.09.2001 (а.с. 6). З цього договору вбачається, що в цілому до складу нерухомого майна входить А-2 магазин, Б-сарай, В-сарай, а-5 підвал, в той час по заяві власника відчужуються лише частини приміщення в будинку літ. А-2.

Відповідно до ч.1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.

В наступному відповідач продала 9/100 ідеальних долі вказаної нежитлової будівлі (магазину) позивачу ОСОБА_6, що вбачається з договору купівлі-продажу № Н -179 від 20.09.2011 (а.с. 7-8).

Згідно договору купівлі-продажу від 29.04.2005 власником 29/100 нежитлової будівлі (магазину) в смт. Машівка, вул. Леніна, 117, є ОСОБА_7 до якої перейшли приміщення в буд А-2 (а.с. 11-12, 127-128 т.1). 4/25 приміщення належить третій особі-2 ОСОБА_8, згідно договору купівлі-продажу від 24.12.2009р. (а.с. 129-131).

З копії технічного паспорту виготовленого станом на 14.06.2000р. вбачається, що 37/100 будівлі магазину належить третій особі-3 ОСОБА_9 (а.с. 132 т.1), правовстановлюючі документи суду не надані.

У 2007 році між позивачкою та відповідачкою виник спір щодо користування цими приміщення, у звязку з чим рішенням Машівського районного суду від 12.03.2008, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 24.04.2008, вказане приміщення магазину згідно часток сторін, було поділено в натурі кожному всього загальною площею по внутрішньому обміру по 74, 3 кв.м (а.с. 13-14).

В той час з договору від 20.10.2001р. (а.с. 17 т.2) укладеного між відповідачем та Машівським райунівермагом вбачається, що колишній власник магазину визнав, що підвальне приміщення не було предметом договору-купівлі продажу, а відтак передав його ОСОБА_2, хоча і не вказано на яких підставах, у власність, оренду, тощо.

В послідуючому за рішенням апеляційного суду Полтавської області від 17.07.2014 відповідачу ОСОБА_2 було відмовлено у визнанні за нею права власності на приміщення магазину в смт. Машівка, вул. Леніна, 117, в т.ч. підвального приміщення необхідного для їх обслуговування (а.с. 16-18).

Судом було установлено, що при здійсненні акту купівлі-продажу не було вказано підвальне приміщення, яке розташоване під вказаним магазином, а відтак ця обставина згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на обєкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Таким чином, з огляду на вказану норму, обєктом нерухомого майна можуть бути окремі частини нежитлового приміщення.

З досліджених договорів купівлі-продажу частин магазину вбачається, що в жодному з них предметом продажу не було підвальне приміщення, тобто попередній власник Машівський райунівермаг його не відчужував.

В той час, позивачем не було залучено до участі у справі колишнього власника магазину та не надано доказів того, чи залишилося зареєстрованим за ним право власності на підвальне приміщення.

Відповідно до ч.1 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду на те, що у первинному договорі купівлі-продажу частки магазину між Машівським райунвермагом та ОСОБА_2 предметом не було зазначено підвальне приміщення, як і в договорі укладеному в послідуючому між відповідачем та позивачкою, а відтак він не може бути обєктом права користування без відповідних правовстановлюючих документів.

Суд визнає безпідставним посилання позивача про застосування до даних правовідносин Закону України «Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку», оскільки у ст. 1 на яку вона посилається, передбачено, що обєднання співвласників багатоквартирного будинку - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

В той час суду не надано доказів того, що між співвласниками магазину по вулиці Леніна, 117 в смт Машівка було створено обєднання для управління, утримання і використання спільного майна.

Даючи оцінку зібраним у справі доказам, суд вважає, що з огляду на те, що позивачем не було надано документів, які б підтверджували її право власності чи користування спірним приміщення, в той час, попередній власник передав в користування це приміщення виключно відповідачу, хоча і не зазначив на яких підставах, що свідчить про те, що підвал є окремим обєктом права нерухомого майна, доказів того кому він належить в даний час суду не надано, а відтак приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки в задоволенні позову відмовлено, а тому судові витрати на користь позивача стягненню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218ЦПК України, ст. 334 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_2, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про встановлення порядку користування допоміжним приміщенням підвалом відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через Машівський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а особою, яка не була присутньою під час проголошення рішення в той же строк з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а у випадку його оскарження, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст Рішення виготовлено та підписано 06 травня 2016 року

Суддя: