Справа № 297/2247/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01 липня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів Кеміня М.П., ГотриТ.Ю.

при секретарі: Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Берегівського районного суду від 07 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету Бенянської сільської ради Берегівського району Закарпатської області про визнання права власності на будівельні матеріали ,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ОСОБА_3 предявила позов до виконавчого комітету виконавчого комітету Бенянської сільської ради Берегівського району Закарпатської області про визнання права власності на будівельні матеріали.

Позов обґрунтовано тим, що на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі продажу від 09.10.1999 року вона отримала у подарунок від своїх батьків житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою : Закарпатська область, Берегівський район с. Бене, вул. Ф. Ракоці,197. Кілька років тому даний будинок було знесено в звязку з аварійним станом. На земельній ділянці за вказаною адресою вона з 2001 року за свої власні кошти будує новий житловий будинку, будівництво якого на даний час завершено на 60 відсотків. З врахуванням наведеного, на підставі ст. ст. 16, 331, 392 ЦК України просила визнати за нею право особистої приватної власності на будівельні матеріали, які були використані в процесі будівництва вказаного житлового будинку.

Рішенням Берегівського районного суду від 07 жовтня 2015 року даний позов задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на будівельні матеріали, які були використані в процесі будівництва житлового будинку незавершеного будівництвом №197 по вул. Ф.Ракоці в с.Бене Берегівського району Закарпатської області.

На дане рішення ОСОБА_2, як особа, яка не брала участь у справі, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати спільним сумісним майном подружжя вказаний незавершений будівництвом будинок, визнати за ним право особистої приватної власності на 1/2 частку будівельних матеріалів вартістю 176203 грн., які були використані в процесі будівництва вказаного будинку та визнати за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на 1/2 частку будівельних матеріалів вартістю 176203 грн., які були використані в процесі будівництва вказаного будинку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що судом не враховано, що вказане майно набуте ним та ОСОБА_3 в період шлюбу і належить їм на праві спільної сумісної власності; суд не залучив його до участі у справі і вирішив питання про його права, чим порушив його законні права та інтереси.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Задовольняючи заявлений позов та визнаючи за ОСОБА_3 право приватної власності на будівельні матеріали, які були використані в процесі будівництва житлового будинку незавершеного будівництвом №197 по вул. Ф.Ракоці в с.Бене Берегівського району Закарпатської області , суд першої інстанції виходив з того, що відповідач визнав позов у повному обсязі, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права і свободи чи інтереси інших осіб.

Однак з даним висновком суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів, оскільки судом допущено неповне зясування всіх обставин, що мають значення для справи, та порушено норми матеріального і процесуального права.

Матеріалами справи встановлено, що згідно нотаріально посвідченого договору купівлі продажу від 20.10 1999 року ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_5 купила житловий будинок з надвірними спорудами за №197 по вул. Ф.Ракоці в с.Бене Берегівського району Закарпатської області, який зареєстрований Берегівським РБТІ в цілому на праві приватної власності за ОСОБА_5 (а.с.4).

Згідно довідки Беняської сільської ради №181 від 23.04.2015 року даний будинок у звязку з аварійним станом було ліквідовано. (а.с.10).

Відповідно до технічного паспорту виготовленого КП «Берегівське бюро технічної інвентаризації БРР» станом на 22 квітня 2015 року за адресою с. Бене вул. Ракоці №197 Берегівського району збудовано самочинно житловий будинок (готовність 60%). (а.с.5-9).

З рішення Берегівського районного суду від 11 листопада 2014 року, яке набрало законної сили, вбачається, що ОСОБА_3 з 22липня 1995року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, який розірваний даним рішенням суду (а.с.43 -44).

З ухвали Берегівського районного суду від 23 травня 2016року вбачається, що в провадженні Берегівського районного суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності на будівельні матеріали та наявний спір в тому числі і щодо майна, яке є предметом по даній справі. (а.с.34).

Суд першої інстанції не врахував дані обставини, помилково, в порушення ч.4 ст. 174 ЦПК України, ухвалив рішення про задоволення позову, прийнявши визнання відповідачем виконкомом Бенянської сільради позову, та зазначивши, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права і свободи чи інтереси інших осіб, в той час як апелянт ОСОБА_2 в період з 22 липня 1995 по 11 листопада 2014 року перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачем ОСОБА_3, і рішенням суду фактично вирішено питання про його права та обовязки без залучення його до участі у справі.

Згідно ч.1 ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. З аналізу даної норми слідує, що відповідач це особа, на яку вказує позивач в позовній заяві, як на порушника своїх прав. Тому саме позивач визначає до кого предявити позов. Якщо позивач помилиться (неправильно зазначивши сторону) і притягне відповідачем особу, яка його прав не порушила або не повинна відповідати за позовом з інших причин, суд у такому позові відмовляє.

Предявляючи даний позов, ОСОБА_3 в якості відповідача зазначила виконком Бенянської сільської ради. В процесі розгляду справи, в порядку ст.33 ЦПК України, не здійснювалася заміна відповідача чи залучення до справи співвідповідача. Виконком Бенянської сільської ради не є належним відповідачем у даній справі.

Таким чином, позивачем предявлено позов до неналежного відповідача, що є безумовною підставою для відмови в його задоволенні.

З врахуванням наведеного рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити по даній справі нове рішення про відмову в задоволенні позову з вищенаведених підстав. Доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими і заслуговують на увагу.

В той же час апеляційна скарга ОСОБА_2 в частині ухвалення нового рішення, яким визнати спільним сумісним майном подружжя вказаний незавершений будівництвом будинок, визнати за ним право особистої приватної власності на 1/2 частку будівельних матеріалів вартістю 176203 грн., які були використані в процесі будівництва вказаного будинку та визнати за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на 1/2 частку будівельних матеріалів вартістю 176203 грн., які були використані в процесі будівництва вказаного будинку, не підлягає до задоволення, оскільки відповідно до ст.11ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Апелянт ОСОБА_2 у даній справі не подавав позов до суду першої інстанції і не заявляв жодних позовних вимог, а тому його вищезазначені вимоги, наведені в апеляційній скарзі, не підлягають розгляду по суті судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Берегівського районного суду від 07 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити по даній справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до виконавчого комітету Бенянської сільської ради Берегівського району Закарпатської області про визнання права власності на будівельні матеріали - відмовити.

Рішення набирає законної сили з дня його постановлення і може бути оскаржено в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач

Судді