Справа № 466/6058/15 Головуючий у 1 інстанції: Глинська Д.Б.
Провадження № 22-ц/783/4009/16 Доповідач в 2-й інстанції: Зверхановська Л. Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 18 квітня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 18 квітня 2016 року задоволено позов ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія АСКА», ОСОБА_4 про стягнення суми страхового відшкодування.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» () на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) суму страхового відшкодування в розмірі 3794 (три тисячі сімсот дев'яносто чотири) грн. 93 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) суму матеріальних збитків в розмірі 9130 (дев'ять тисяч сто тридцять) грн. 90 коп.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним. Вважає, що амортизаційний знос, який ОСОБА_2 заявляла до стягнення з ОСОБА_4 нараховано неправомірно, оскільки відповідно до п.7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, амортизаційний (фізичний) знос не нараховується на іноземні автомобілі, строк експлуатації яких не перевищує 7 років, а на момент настання ДТП термін експлуатації транспортного засобу ОСОБА_2 становив 5,42 роки. Крім того вважає, що шкода, завдана внаслідок ДТП, яка підлягає стягненню, не відповідає дійсному розміру шкоди, а фактично відшкодуванню підлягає сума, що підтверджена платіжним документом, а саме 38 222,76 грн., так як квитанція №2 не підтверджена жодним доказом, який би вказував на її пряме відношення до відновлювальних робіт по ушкодженнях, які були завдані 14.06.2014 року з вини ОСОБА_4 Апелянт також зазначає, що майнову шкоду, спричинену забезпеченим транспортним засобом, відшкодовує страхова компанія, яка повинна виплатити ОСОБА_2 37712,76 грн.(38222,76 грн. -510 грн. франшиза). Враховуючи, що ПрАТ «УАСК «АСКА» добровільно сплатила позивачці 27318,57 грн., то як вважає апелянт, вона зобов'язана доплатити ОСОБА_2 ще 10394,19 грн. Звертає увагу суду на те, що оскільки реальна сума збитку не перевищує ліміт відповідальності страховика винної в ДТП особи, єдиним обов'язком винного в ДТП є сплата франшизи, а тому поверненню ОСОБА_4 підлягає сума у розмірі 14800 грн.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким «зобов'язати ОСОБА_2 повернути ОСОБА_4 кошти в розмірі 14800 грн., а суму страхового відшкодування стягнути з ПрАТ «УАСК «АСКА» на користь ОСОБА_2В.».

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення у повній мірі відповідає даним вимогам.

Згідно свідоцтва про зміну імені НОМЕР_5 від 27.08.2015 року ОСОБА_2 змінила ім'я на ОСОБА_2.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утримання диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Районним судом встановлено, що 14 червня 2014 року в м. Львів - смт. Брюховичі на перехресті вул. Незалежності - Сухомлинського відбулася ДТП за участю автомобіля НОМЕР_2, належного позивачу, та автомобіля НОМЕР_3, що належить відповідачу ОСОБА_4

Постановою судді Яворівського районного суду Львівської області від 17.07.2014 року ОСОБА_4 визнаний винним у даній ДТП і його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_4 була застрахована ПрАТ «УАСК АСКА» на підставі полісу обов'язкового страхування транспортного засобу №АВ /4572197 від 04.10.2013 року.

Згідно із ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За змістом ч.1 ст.16, п.3 ч.1 ст.20 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст.980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з:

1) життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування);

2)володінням, користуванням і розпорядженням майном(майнове страхування);

3)відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником(страхування відповідальності).

Відповідно до ст.6 Закону України "Про страхування" страхування може бути добровільним або обов'язковим.

Згідно ст.5 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" об'єктом обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно - правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Статтею 6 цього ж Закону визначено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо - транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно - правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Згідно із ст.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих внаслідок дорожньо - транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до чч.1,2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно із п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно -правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо - транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 цього ж Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо - транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно з поважних причин помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" № 4 від 1 березня 2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно із п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо - транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його або прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування.

Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою ( страховим відшкодуванням).

Відповідно до звіту №997/14 від 14.07.2014 року про оцінку автомобіля, складеного СПДФО ОСОБА_7, вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_2 з застосуванням вартості запасних деталей згідно маркетингового підбору з ПДВ складає 55154,40 грн.; вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових автомобіля НОМЕР_2 із застосуванням вартості запасних деталей згідно маркетингового підбору з ПДВ складає 31223,50 грн.; вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових автомобіля НОМЕР_2 із застосуванням вартості запасних деталей згідно маркетингового підбору без ПДВ складає 27828,57 грн.

З матеріалів справи вбачається, що страховиком - ПрАТ «УАСК АСКА» було виплачено позивачці страхове відшкодування в розмірі 27318,57 грн. - витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу із застосуванням вартості запасних деталей згідно маркетингового підбору без ПДВ за мінусом 510,00 грн. франшизи.

Крім цього на вимогу позивача 03.07.2014 року відповідачем ОСОБА_4 було частково відшкодовано їй збитки в розмірі 15310 грн., що підтверджується розпискою від 03.07.2014 року.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає правильними висновки районного суду щодо розміру відшкодування шкоди кожним із відповідачів.

Твердження апелянта про те, що амортизаційний знос автомобіля ОСОБА_2 нараховано неправомірно, на думку судової колегії, є неспроможними, враховуючи наступне.

Згідно п.7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, амортизаційний (фізичний) знос не нараховується на іноземні автомобілі, строк експлуатації яких не перевищує 7 років, проте п.7.39 цієї Методики визначені винятки з загального правила( якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації).

Так як на момент настання ДТП термін експлуатації транспортного засобу позивача становив менше семи років, то у ст.4 звіту №997/14 від 14.07.2014 року про оцінку автомобіля, складеного СПДФО ОСОБА_7, ним обґрунтовано застосування розміру фізичного зносу автомобіля з зазначенням конкретних підстав для цього.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги у тій частині, що позивач провела ремонт пошкодженого автомобіля за 51221,87 грн., оскільки згідно рахунку по ремонтному замовленню №20508, виставленого ТзОВ «Західно - Український Автомобільний Дім», вартість ремонту автомобіля ОСОБА_2 становить 64799,72 грн., а позивач провела лише частково ці ремонтні роботи.

Відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, закріплений у наведеній нормі права, не підлягають задоволенню вимоги апелянта «зобов'язати ОСОБА_2 повернути ОСОБА_4 кошти в розмірі 14800 грн.», оскільки з такими позовними вимогами відповідач ОСОБА_4 до суду першої інстанції не звертався.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 18 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: