Справа № 529/396/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2016 року Диканський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Щабельської І. В.

при секретарі Іванченко В. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Диканька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Диканського районного територіального центру соціального обслуговування про поновлення на роботі та оплати за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

Вказуючи на те, що вона на підставі наказу директора Диканського районного територіального центру соціального обслуговування /далі - Диканський територіальний центр/ № 6 від 04.03.2016 року незаконно була звільнена з займаної посади молодшої медичної сестри за п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України /далі - КЗпП України/, позивач звернулась до суду з позовом про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та пояснили, що позивач мала переважне право перед ОСОБА_2 на залишення на роботі, оскільки вона має більший безперервний стаж в Диканському територіальному центрі, окрім того її чоловік являється пенсіонером, отримує мінімільну песію та інших доходів не має. Тому просила суд поновити її на роботі та стягти з відповідача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, вказавши, що у позивача в сім'ї є особа, яка отримує дохід, а саме - чоловік. в той час, як ОСОБА_3 проживає одна і може існувати лише за рахунок заробітної плати, яку отримує у відповідача.

Заслухавши пояснення позивача та її представника, представника відповідача, покази свідків, дослідивши наявні в справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Як встановлено в сукдовому засіданні, позивач згідно наказу № 47 від 12.05.2008 року була прийнята на роботу до Диканського територіаьного центру на посаду молодшої медичної сестри стаціонарного віддідлення.

Згідно наказу № 246-к від 16.09.2011 року позивач ОСОБА_4В. була переведена на повну ставку молодшої сестри з догляду за хворими стаціонарного відділення Диканського територіального центру.

Згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Окрім цього вказанна стятта зазначає, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу.

Відповідно до вимог ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 1 ст. 40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

17.12.2015 року розпорядженням голови Диканської районної адміністрації Полтавської області № 170 "Про втановлення планової ємності ліжко-місць в стаціонарному відділенні Диканського районного Територіального центру соціального обслуговування" /далі - Розпорядження/, встановлено планову ємність ліжко-мість в кількості 10.

До винесення вказаного Розпорядження в Диканському територальному центрі було встановлено ємність ліжко-мість в кількості 22. У відділенні в даний час перебувало 8 підопічних з чиселністю працюючих на день винесення Розпорядження 11 осіб, кількість яких була розрахована на 30 ліжко-мість. Тому для виконання цього Розпорядження відповідно до норм діючого трудового законодавства у відповідача виникла необхідність скорочення персоналу.

За правилами ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Згідно ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Як вбачається з протоколу засідання профспілкового комітету від 22.12.2015 року, профспілковий комітет погодив питання щодо попередження працівників стаціонарного відділення в с. Великі Будища Диканського району Полтавської області щодо вивільнення 22.02.2016 року, до яких також входить і позивач по справі. На підставі цих зборів того ж дня позивача ОСОБА_1 було повідомлено про звільнення з роботи.

16 лютого 2016 року позивачеві відповідачем було запропоновано переведення з скорочуваної посади молодшої медичної сестри на посаду соціального робітника відділення соціальної допомоги вдома, однак позивач від неї відмовилась.

Положення п. 19 Постанови Пленум Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз'яснює, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Як вбачається з протоколу зборів спільного засідання адміністрації Диканського територіального центру та профспілкового комітету від 16.02.2016 року, на зборах вирішувалось питання щодо переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку зі змінами в організації виробництва праці, на яких вирішено рекомендувати залишити на займаних посадах кухарів стаціонарного відділення ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ОСОБА_7 - сетру-господиню стаціонарного відділення, молодших медичних сестер ОСОБА_2, так як в неї в сім'ї відсутні інши працівники з самостійним заробітком, та ОСОБА_8

16 лютого 2016 року засіданям профспілкового комітету було погоджено накази про звільнення ОСОБА_1 - позивача по справі, а також ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11

22.02.2016 року наказом Диканського територіального центру у зв'язку з скороченням посади позивача ОСОБА_1 звільнено з посади молодшої медичної сестри стаціонарного відділення.

В судовому засіданні позивач та його представник обгрунотовували звільнення позивача незаконним через те, що вона має переважне право на залишення на роботі перед працівником ОСОБА_2 Однак в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_2 одна має самостійний заробіток, так як її данька заміжня і має свою сім'ю, на яку використовує належні їй кошти.

Допитані в сдовому засіданні свідки ОСОБА_10, ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_12 пояснили, що їх дійсно усіх попередили про звільнення за два місяці у передбаченому законом порядку. При цьому свідок ОСОБА_5 вказала, що звільнення було правомірним. Також пояснила, що ОСОБА_2 одна має стабільний заробіток, так як проживає сама. Свідок ОСОБА_2 також вказала, що в даний час її донька є вагітною, не працює, так як перебуває у декретній відпустці, і свої кошти використовує лише на власні потреби.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 42 КЗпП України перевага в залишенні на роботі надається особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком. Тому залишення на роботі ОСОБА_2 відбулося правомірно.

У сім'ї позивача її чоловік одержує пенсію, тобто він, як член сім"Ї, має дохід.

За вказаних обставин позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 36, 40, 42 Кодексу законів про працю України, ст.ст. 10, 11, 60, 208-209, 212 - 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити за езпідставністю позовних вимог.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області на протязі десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: