Категорія 55Доповідач Копаничук С. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючої : Копаничук С.Г.

Суддів: Іванюка М.В., Рибчинського В.П.

при секретарі: Торбасюк О.І.

за участю позивачки ОСОБА_2,її представника ОСОБА_3,представників відповідача Мишковської Т.М.,Хейніса О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницятеплоенерго» на рішення Вінницького міського суду від 18.02.2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницятеплоенерго» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди ,-

В с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницятеплоенерго» про визнання наказу про її звільнення незаконним, його скасування, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, посилаючись на те, що вона працювала у відповідача контролером енергонагляду 3 розряду . Наказом №199-к від 26.06.2015 року була звільнена з роботи з 01.07.2015 року за скороченням штату працівників з порушенням діючого законодавства. Зазначила, що зміни в організації виробництва і праці у вигляді скорочення чисельності чи штату працівників на підприємстві насправді не відбулись, в процесі звільнення їй не пропонували іншої роботи(посади)на даному підприємстві та не забезпечили їй переважне право на залишення на роботі. Незаконним звільненням її було заподіяно моральну шкоду ,яку вона оцінює в розмір мінімального заробітку за місяць за увесь час після звільнення і просить відшкодувати її.

Рішенням Вінницького міського суду від 18.02.2016 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ №199 від 26.06.2015 року про звільнення ОСОБА_2 за ст.40 ч.1 КЗПП України. Поновлено ОСОБА_2 на посаді, стягнуто з КП ВМР ««Вінницятеплоенерго» 24 946,35 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з моменту звільнення до винесення судового рішення (165 днів) та 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Рішення в частині поновлення на роботі та стягненні середньомісячного заробітку за 1 місяць допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі КП ВМР ««Вінницятеплоенерго» просить зазначене рішення скасувати через порушення судом норм матеріального і процесуального права ,а по справі ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. Зазначили, що дослідженими в суді першої інстанції доказами підтверджується відсутність у позивачки переважного права на залишення на роботі перед іншими працівниками, зокрема ,з підстав більш високої кваліфікації та продуктивності праці, а також відмова позивачки від запропонованих посад.

Суд невірно оцінив докази що стосуються питання переважності залишення її на роботі порівняно з іншими працівниками, враховуючи її низьку продуктивність праці, не врахував, що підлягало скороченню 105 посад і члени комісії не мали інформації про кожного працівника, полагалась на інформацію керівників підрозділів.

Заперечуючи проти скарги ОСОБА_2 вважає рішення суду законним і обґрунтованим ,а доводи скарги безпідставними.

Заслухавши доповідача, осіб, що беруть участь в справі, перевіривши матеріали справи ,рішення суду та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ст.10,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно ч.ч.1,3 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_2 працювала у КП ВМР ««Вінницятеплоенерго» контролером енергонагляду 3 розряду. Являється інвалідом 3 -ої групи за загальним захворюванням.

В зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, наказом підприємства №130 від 28.04.2015року було прийнято рішення про зміну в штатному розкладі ,в результаті якого проведено скорочення чисельності та штату працівників відділу збуту ,зокрема, скорочено 28 посад контролерів енергонагляду,які виведено зі штату з 02.07.2015 року.

Цього ж дня ОСОБА_2 попереджалась про наступне скорочення посади з з 01.07.2015 року та про відсутність можливості переведення її на іншу роботу через відсутність на підприємстві вакантних посад.

Наказом КП ВМР №203 від 23.06.2015 року на підприємстві була створена комісія по визначенню переважного права на залишення на роботі при вивільненні.

Наказом по підприємству №199-к від 26.06.2015 року ОСОБА_2 була звільнена з роботи з 01.07.2015 року за скороченням штату працівників.( ч.1.ст.40 КЗпП України)

Наказом КП ВМР №217 від 01.07.2015 року було затверджено та введено в дію з 02.07.2015 року нову організіційну структуру підприємства та новий штатний розклад, який передбачав наявність 25 посад контролерів енергонагляду у складі відділу контролю,що являється підрозділом служби збуту - (а.с.220 зворот)

Постановляючи рішення по справі про задоволення позову, суд виходив з того, що на підприємстві дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, проте звільнення позивачки з роботи за скороченням штату працівників відбулось з порушенням трудового законодавства, без належного з'ясування відповідачем переважного права на залишення на роботі та без врахування гарантій, передбачених ЗУ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», а тому наказ про звільнення винесений передчасно і підлягає скасуванню ,а порушені трудові права - поновленню. Також підлягають відшкодуванню середній заробіток за час вимушеного прогулу та заподіяна моральна шкода.

Суд вірно встановив обставини справи,належним чинном перевірив докази,які оцінив в порядку ст.212 ЦПК України,правильно визначив спірні правовідносини та застосував норми права та дійщов обгрунтованого висновку про наявність порушення прав позивачки та необхідність їх захисту.

Доводи апеляційної скарги про невірну оцінку судом доказів щодо дослідження переважного права позивачки на залишення на роботі не заслуговують на увагу,виходячи з наступного.

Відповідно до ст.42 КзПП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:

1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців;

2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком;

3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;

4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва;

5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій;

7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання;

8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України;

9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

За змістом ч. 3 ст. 17 ЗУ № 875 «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» не можна звільняти за ініціативою адміністрації, переводити інваліда на іншу роботу без його згоди з мотивів інвалідності, за винятком випадків, коли за висновком медико-соціальної експертизи стан його здоров'я перешкоджає виконанню професійних обов'язків, загрожує здоров'ю і безпеці праці інших осіб, або продовження трудової діяльності чи зміна її характеру та обсягу загрожує погіршенню здоров'я інвалідів.

З наказу по підприємству №203 від 23.06.2015 року вбачається, що завданням створеної комісії було визначення працівників для яких заборонено звільнення з ініціативи адміністрації, визначення рівня кваліфікації працівників, які займають посади, що підлягають скороченню і виявлення осіб,які мають переважне право на залишення на роботі.

З протоколу засідання комісії №1 від 30.06.2015 року вбачається, що, при вирішенні питань переважного права працівників на залишення на роботі, комісія їх належним чином не вивчала, висновки свої не обгрунтовувала, обмежившись розглядом подання керівниками структурних підрозділів списків працівників,посади яких будуть виведені з штатного розкладу. При цьому ,як вбачається з протоколу засідання комісії ,питання більш високої кваліфікації і продуктивності праці працівників,порівняно з іншими, не обговорювались.(а.с.218 ,т.1)

Оскільки покази свідків щодо формального підходу на підприємстві до вирішення комісією питання переважності права позивачки на залишенні на роботі узгоджуються з наведеними письмовими доказами , суд вірно оцінив покази свідків ОСОБА_6,ОСОБА_7 щодо цих обставин в сукупності з іншими доказами та обгрунтував ними рішення, а неправильність оцінки показів свідка ОСОБА_8 не спростовують встановлених фактів.

Крім того, як визнає в апеляційній скарзі сам відповідач (а.с.27 т.2), на підприємстві підлягало скороченню 105 посад і члени комісії не мали інформації про кожного працівника, покладаючись на інформацію керівників підрозділів.

Разом з тим, як вбачається з довідки керівника служби збуту ОСОБА_9 , адресовану комісії ,остання містить невірну інформацію щодо освіти позивачки. У ній ОСОБА_2 зазначена як працівник з середньою спеціальною освітою, в той час як вона з 1994 року має вищу освіту ( т.1, а.с.7,231-232).

Щодо оцінки продуктивності праці контролерів ,то ,як пояснювали в судовому засіданні представники відповідача, за критерій продуктивності праці контролерів на підприємстві брався лише показник кількості зняття пломб і опломбувань.

Свої пояснення вони підтвердили довідками аналізу навантажень, датовані лютим 2016 року, в підтвердження низької продуктивності праці позивачки ,які надали до апеляційної скарги .(т.2 а.с.31-36)

Обговорюючи можливість оцінки цих доказів ,що не були предметом оцінки суду першої інстанції,як доказів підтвердження низької продуктивності праці позивачки, колегія суддів вважає,що вони не є такими доказами ,оскільки датовані лютим 2016 року, тобто не існували ні на час вирішення комісією питання переважності права ,ні на час звільнення позивачки. Крім того, дані довідок про продуктивність праці контролерів за показниками кількості зняття та встановлення пломб не можна визнати об'єктивними, ,оскільки правової підстави для оцінки продуктивності їх праці лише за таким критерієм, відповідачем не надано.(а.с. 31-36 т.2) За таких обставин доводи скарги про те, що у інших працівників був вищий рівень продуктивності праці не заслуговують на увагу.

Окрім наведеного, у довідці керівника служби збуту на адресу комісії вказується , що ОСОБА_2 неодноразово була відсутня на роботі в зв'язку з тимчасовою непрацездатністю,що негативно впливало на роботу підрозділу. При цьому даних про її інвалідність довідка не містить.

Вказані обставини свідчать про те,що мотиви хвороби та інвалідності позивачки являлись причиною негативної оцінки керівником підрозділу показників продуктивності праці позивачки та послідуючого звільнення.

Разом з тим, остання являється ветераном праці, інвалідом 3 групи за загальним захворюванням і в силу ч.3 ст.42 КзПП України користується гарантіями, передбаченими ЗУ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», згідно яких не можна звільняти за ініціативою адміністрації, переводити інваліда на іншу роботу без його згоди з мотивів інвалідності.

Враховуючи викладене та те,що переважне право залишитись на роботі має визначатись у випадку скорочення чисельності штату серед працівників, які займають однакові посади ,а відповідач не надав переконливих доказів за якими об'єктивними критеріями ним було надано перевагу тому чи іншому контролеру, висновок суду про недотримання відповідачем вимог про переважне право на залишення на роботі та гарантій, передбачених ЗУ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» та необхідності захисту прав позивачки є вірним, а доводи скарги - безпідставними.

Доводи скарги про неврахування судом факту пропонування позивачці після наказу про звільнення іншої роботи на підприємстві ,від якої вона відмовилась,не заслуговують на увагу,так як правового значення не мають ,суд не встановлював порушення відповідачем ч.3 ст.49-2 КзПП України щодо пропонування позивачці іншої роботу на тому самому підприємстві.

Інші доводи скарги також правильні висновки суду не спростовують.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесцуального права, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.307,308,315 ЦПК України ,-

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницятеплоенерго» відхилити.

Рішення Вінницького міського суду від 18.02.2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом вірно: