АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22ц/790/2423/16 Суддя-доповідач ОСОБА_1
Категорія: право власності
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2016 р. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді Кіпенка І.С.,

суддів Шаповал Н.М., Кіся П.В.,

за участі секретаря Брулевич В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Харківської міської ради на рішення Київського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2016 року по справі за позовом Харківської міської ради до Джаін ОСОБА_2, третя особа Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Харківського міського управління юстиції про припинення права власності на земельну ділянку та зобовязання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2015 року Харківська міська рада звернулася до Київського районного суду м. Харкова з даним позовом до Джаін ОСОБА_2 про припинення права власності на земельну ділянку та зобовязання вчинити певні дії.

Просили ухвалити рішення про припинення на підставі ст.143 ЗК України, право власності Джаін ОСОБА_2 на земельну ділянку загальною площею 0.0992 га по вул. Фурманова 3 в м. Харкові; скасувати її державну реєстрацію; зобов'язати передати земельну ділянку до земель запасу міста; оформити право користування нею на умовах оренди.

В обґрунтування вимог зазначали, що громадянину ОСОБА_3 на підставі рішення 34 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 24.06.2009 року було видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0.0992 га по вул. Фурманова 3 в м. Харкові, кадастровий номер :07:031:001, серія ЯИ №174572 від 25.06.2010р. для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 47763053 від 17.11.2015р., право власності на вищевказану земельну ділянку за договором купівлі-продажу №292 від 23.04.2014р. посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_4 перейшло до Джаін ОСОБА_2, який зареєстрував право власності на нежитлові будівлі літ. «З-2» загальною площею 960,1 кв.м., літ. «М-2» загальною площею 197,2 кв.м. по вул. Фурманова 3 в м. Харкові.

На зазначеній земельній ділянці розташований магазин «Life stile».

Для земельних ділянок, згідно діючої Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 23.07.2010 № 548, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01.11.2010 за № 1011/18306, які використовуються для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд встановлено код КВЦПЗ - 02.01. Для земельних ділянок, які використовуються для будівництва і обслуговування будівель торгівлі встановлено код КВЦПЗ - 03.07.

Вважали, що Джаін ОСОБА_2 маючи на земельній ділянці, цільове призначення якої для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (код КВЦПЗ-02.01) зазначений об'єкт нерухомого майна, став фактично використовувати її для обслуговування об'єкту торгівлі ( код КВЦПЗ - 3.07), тобто використовує спірну земельну ділянку з порушенням її цільового призначення, що є підставою для задоволення позову.

У судовому засіданні першої інстанції представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити з підстав вказаних у позові.

Представник відповідача позов не визнав, просив у задоволенні позову відмовити.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Харківської міської ради ставиться питання про скасування рішення суду з посиланням на невідповідність висновків суду обставинам справи та ухвалення нового, про задоволення позову.

Судова колегія, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції вважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, - безпідставні.

Як установлено судом та підтверджується матеріалами справи на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 08.05.2009 р. № 1045, ОСОБА_3 (попередній власник) придбав домоволодіння № 3 по вул. Фурманова в м. Харкові.

Згідно Декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 06.12.2013 р. житловий будинок по вул. Фурманова, 3 було реконструйовано у нежитлові будівлі літ. «3-2» площею 960,1 кв.м. та літ «М-2», площею 197,2 кв.м.

На підставі цього 19.03.2014 р. було зареєстровано право власності ОСОБА_3 на нерухоме майно на вищевказані нежитлові будівлі, згідно свідоцтва про право власності, номер запису про право власності: 5027319 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23.04.2014р., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, за реєстровим номером № 292 право власності, на земельну ділянку площею 0,0992 га. перейшло до Джаін ОСОБА_2.

Земельна ділянка придбана ним у попереднього власника ОСОБА_3, була передана останньому у приватну власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на підставі рішення 34 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 24.06.2009 року № 145/09 «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок».

Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України ) зміст права власності полягає у тому, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Виходячи з цього, за своєю суттю користування майном є отриманням користі від володіння та його експлуатації за волевиявленням власника або користувача.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. ОСОБА_2 власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Згідно з п. «а» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі придбання за договором купівлі - продажу.

Виходячи зі змісту права власності право використання землі є елементом права власності на землю нарівні із правами володіння та розпорядження.

Статтею 140 Земельного кодексу України визначені підстави припинення права власності на земельні ділянки, який є вичерпними та визначені у вигляді добровільної відмови власника від права на земельну ділянку; смерті власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; відчуження земельної ділянки за рішенням власника; звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; конфіскація за рішенням суду; невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Крім того, ст. 143 Земельного кодексу України передбачено й примусове припинення прав на земельну ділянку, яке здійснюється у судовому порядку, в тому числі і у разі використання земельної ділянки не за цільовим призначенням.

Так при обґрунтуванні правових підстав задоволення позову позивач посилається на те, що відповідач використовує належну йому земельну ділянку не за цільовим призначенням, що відповідно до ст. 143 Земельного кодексу України, на думку позивача, є підставою для примусового припинення у судовому порядку його права на земельну ділянку і передачі земельної ділянки до земель запасу міста Харкова.

При цьому посилається на діючу Класифікацію видів цільового призначення земель, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 23.07.2010 № 548, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01.11.2010 за № 1011/18306 (далі - КВЦПЗ класифікації) та вважає, що «будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» та «будівництво та обслуговування будівель торгівлі» є різними видами цільового призначення земельних ділянок та знаходяться у різних підрозділах (02.01 та 03.07) та відносяться до різних кодів розділу КВЕД, відповідно, 95, 96, 97 та 50, 51.52.

Відповідно до ст. 38 ЗК України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування.

Відповідно до п. 1.1. класифікації розроблена відповідно до Земельного кодексу України, Закону України "Про землеустрій" та Положення про Державний комітет України із земельних ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.03.2008 N 224.

Відповідно до класифікації видів цільового призначення земель - землі громадської забудови: землі, які використовуються для розміщення громадських будівель і споруд (готелів, офісних будівель, торговельних будівель, для публічних виступів, для музеїв та бібліотек, для навчальних та дослідних закладів, для лікарень та оздоровчих закладів), інших об'єктів загального користування.

У листі державного комітету України по земельних ресурсах від 27.12.2006 р. N 14-17-7/9942 зазначено, якщо земельна ділянка була надана для розміщення об'єкту чи для використання в межах будь якої категорії відповідно до статті 19 Земельного кодексу України, але через якийсь час там було розташовано інший об'єкт чи вона використовується по іншому, але в межах тієї категорії, що була першочергово надана, то використання земельної ділянки не за цільовим призначенням в цьому випадку відсутнє.

Відповідно до п. 1.2. та 1.3. Розділу 1 «Загальні положення», Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженого Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 № 548, визначено що код та цільове призначення земель застосовуються для забезпечення обліку земельних ділянок за видами цільового призначення у державному земельному кадастрі. ВЦПЗ застосовується для використання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, організаціями, підприємствами, установами для ведення обліку земель та формування звітності із земельних ресурсів.

Тобто вказаний класифікатор використовується виключно, як підстава для обліку земельних ділянок у відповідних кадастрах та звітності, але ж ніяк як підстава для зміни цільового призначення земельних ділянок.

Цією ж класифікацією встановлено, що до виду цільового призначення земель (секції В) «Землі житлової та громадської забудови», як до однієї з категорій основного цільового призначення відносяться підвиди (підрозділи) «03.07 Для будівництва та обслуговування будівель торгівлі» та «02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)».

Визначаючи правовий режим цільового використання земельних ділянок згідно підвидів (підрозділів) основних категорій, визначених у Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженого Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 № 548 чинне законодавство України та нормативно-правові акти Харківської міської ради не встановлюють обов'язку землекористувача здійснювати зміну цільового призначення земельної ділянки в межах основного цільового призначення будь якої з категорій, визначених у ч. 1. ст.19 Земельного кодексу України і порядок цієї процедури не передбачено.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що влаштування на вказаній земельній ділянці не житлової будівлі, магазину не може призводити і не призвело до зміни виду цільового призначення і категорії земельної ділянки, на якій розташована ця не житлова будівля.

Правильно встановивши юридичну природу виниклих правовідносин, суд застосував закон, який їх регулює.

Доводи викладені в апеляційній скарзі були предметом судової перевірки і не дістали обєктивного підтвердження.

Наведені в рішенні мотиви визнання цих доводів безпідставними, судова колегія вважає обґрунтованими, такими що відповідають матеріалам справи.

Суд дав належну оцінку всім наявним у справі доказам, та навів у рішенні мотиви спростування кожного з доводів, які наводилися.

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які привели або могли привести до неправильного вирішення справи, оскільки рішення судом першої інстанції постановлено відповідно до вимог закону.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 322, 324, 325 ЦПК України, судова колегія,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Харківської міської ради відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: І.С. Кіпенко

Судді: П.В. Кісь

ОСОБА_5