АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/2631/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2044/16Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж. О. Доповідач ап. інст. Акопян В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді Акопян В.І.,

суддів Лобова О.А.Гальонкіна С.А.

при секретарі Маладиці Л.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 02 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відібрання та повернення дитини.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача- Акопян В.І.,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 02 червня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. Вирішено відібрати малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, від батька ОСОБА_2 та повернути його матері ОСОБА_3 за попереднім місцем проживання дитини - АДРЕСА_1

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 551.20 грн судових витрат.

На рішення суду апеляційну скаргу подав ОСОБА_2, прохає рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити.

Згідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307, ст.308 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції вправі відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, мають спільну дитину - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

При розірванні шлюбу в листопаді 2013 року сторони досягли згоди про місце проживання їх малолітнього сина з матір'ю, суд в рішенні суду визначив місце проживання сина, ОСОБА_4, разом з матір'ю.

Між сторонами склалися конфліктні стосунки з приводу участі батька у вихованні дитини, конфлікти проходили при дитині, мало місце застосування насилля до позивачки при сині.

Рішенням Автозаводської районної ради м.Кременчука від 12 березня 2015 року визначено способи участі батька у вихованні та спілкуванні з сином: побачення -щочетверга з 13-00 до 20-00год; першої, третьої п'ятниці місяця з 13-00до суботи 20-00год., спільний відпочинок влітку протягом 30 календарних днів та половину періоду осінніх, зимових та весняних канікул.

З 11 квітня 2016 року батько без погодження з матір'ю забрав дитину до себе, яка проживає на даний час з батьком.

Відповідно до частини 1 статті 162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону чи рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам

Відповідно до Принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1958 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна ,коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучені зі своєю матір'ю. Дитина має право на здорове зростання і розвиток(принцип 4 Декларації прав дитини).

Суд першої інстанції ретельно перевірив доводи позивачки і заперечення відповідача і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову, при цьому врахував, що рішенням суду місцем проживання дитини визначено місце проживання матері, що відповідач без згоди матері самостійно змінив місце проживання дитини ,що відповідач не надав належних доказів того, що проживання дитини з матір'ю створює реальну небезпеку для життя та здоров'я дитини.Звернення батька дитини до медичних установ про обстеження дитини не є підставою для не повернення дитини матері.

Дійсно, судом було встановлено, що саме відповідач без згоди позивачки змінив місце проживання ОСОБА_4, оскільки дитина є малолітньою і самостійно не може визначати своє місце проживання. Сторони не заперечували, що саме ОСОБА_2 забрав дитину, син сів у машину і відповідач його увіз. Судом було встановлено, що дитина знаходиться з ОСОБА_2, тому посилання апеляційної скарги на те, що суд не встановив, хто змінив місце проживання дитини безпідставні.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що суд не встановив фактичне місце проживання дитини на час розгляду справи, проте судом встановлено, що місце проживання дитини змінив саме відповідач, а перебування дитини у відповідача чи його батьків немає істотного значення для розгляду справи.

Під час розгляду справи не було встановлено і відповідач не надав доказів того, що повернення дитини до матері суперечить інтересам дитини і існує реальна загроза життю або здоров'ю дитини.

На час розгляду справи дитині ОСОБА_4 не виповнилось 10 років, а тому суд вірно не залучив дитину до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача, при цьому суд врахував, що мати і батько неповнолітнього є рівноправними законними представниками дитини. В справі спір виник між батьками за місце проживання дитини, надання права законного представника дитини одному із батьків порушує принцип рівності сторін.

При відкритті провадження у справі суддя визнав третьою особою, як орган опіки та піклування, виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Полтавською області. Колегія суддів вважає, що залучення судом до участі у справі органу опіки та піклування не є порушенням норм процесуального право і це не призвело до неправильного вирішення по суті справи, а отже доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Рішення місцевого суду відповідає вимогам закону, підстав для його зміни чи скасування колегія не вбачає.

Керуючись ст.303, ст.307 ч.1 п.1, ст.308, ст.314, ст.315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 02 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.І. Акопян

Судді С.А.Гальонкін

О.А.Лобов

З оригіналом згідно

Суддя В.І.Акопян