У х в а л а

іменем україни

28 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ОстапчукаД. О., Дербенцевої Т. П., Касьяна О. П.,

провівши попередній розгляд справи за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення кредитної заборгованості, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення апеляційного суду Одеської області від 09 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2009 року Відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ВАТ «Державний ощадний банк України»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Ощадбанк»), посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_4 умов договору про іпотечний кредит від 28 серпня 2008 року № 2425-Н, звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 як поручителя 841 952 грн 60 коп. заборгованості за вказаним договором.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2011 року позов ВАТ «Державний ощадний банк України» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість в розмірі 841 952 грн 60 коп., яка складається із: 452 641 грн 35 коп. залишку заборгованості за кредитом; 67 358 грн 65 коп. простроченої заборгованості за кредитом; 251 499 грн 53 коп. заборгованості за відсотками; 55 454 грн 14 коп. заборгованості з пені за відсотками; 14 998 грн 93 коп. заборгованості з пені за кредитом. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 09 листопада 2015 року заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2011 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У поданій касаційній скарзі АТ «Ощадбанк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалене у справі рішення апеляційного суду просить скасувати та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційну скаргу АТ «Ощадбанк» необхідно відхилити з огляду на наступне.

Статтею 335 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Судами встановлено, що 28 серпня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_4 було укладено договір про іпотечний кредит № 2425-Н, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 520 тис. грн, з кінцевим терміном повернення до 28 червня 2016 року, а останній зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти за його користування у порядку і на умовах, визначених даним договором.

Цього ж дня із метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_5 було укладено договір поруки № 2425-Н, згідно з умовами якого остання взяла на себе зобов'язання у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за зазначеним договором відповідати перед позивачем як солідарний боржник.

Обґрунтовуючи позов, позивач посилався на те, що ОСОБА_4 належним чином не виконувала умови договору про іпотечний кредит, внаслідок чого станом на 03 лютого 2011 року виникла заборгованість за договором у розмірі 841 952 грн 60 коп., яку позивач просив стягнути солідарно з відповідачів.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо за договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України забов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до п. 3. 4 кредитного договору банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту в цілому, або у визначеній банком частині у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником зобов'язань за цим договором. Виконання позичальником вимоги банку щодо дострокового повернення сум кредиту, належних до сплати процентів та інших платежів відповідно до умов цього договору повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання такої вимоги від банку.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник не виконує умови кредитного договору щодо своєчасного повернення суми отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за кредитними коштами відсотків, що є підставою для дострокового стягнення солідарно з позичальника та поручителя отриманих ним коштів, відсотків за користування кредитом та пені.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що у позивача не виникло право на дострокове повернення кредиту, оскільки відсутні докази того, що позивач відповідно до п. 3.4 кредитного договору надсилав на адресу відповідачів письмову вимогу про дострокове повернення кредиту та інших платежів у зв'язку з несвоєчасним виконанням зобов'язання, тому у позичальника не виникло зобов'язання дострокового виконання кредитного договору, строк дії якого встановлено до 28 червня 2016 року.

Долучене позивачем повідомлення на адресу позичальника від 17 грудня 2008 року про погашення заборгованості не є досудовою вимогою в розумінні п. 3.4 кредитного договору, оскільки в ньому банк не вимагає дострокового повернення кредитної заборгованості, а лише повідомляє про виникнення заборгованості по черговим платежам в розмірі 32 973 грн та їх повернення (а. с. 3 т.2).

Доводи касаційної скарги про те, що виникнення простроченої заборгованості надає право банку достроково вимагати повернення кредиту в повному обсязі - безпідставні, оскільки спростовуються умовами кредитного договору, висновки з цього приводу, зроблені судами, ґрунтуються на встановлених у суді обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи скарги про неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права безпідставні.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційної скарги і залишення рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 09 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Д. О. Остапчук

Т.П. Дербенцева

О. П. Касьян