АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/597/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2178/16Головуючий у 1-й інстанції Городівський О. А. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Обідіної О.І.

Суддів : Панченка О.О., Пікуля В.П.

При секретарі : Кальник А.М.

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Великосорочинської сільської ради Миргородського району, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на земельну частку (пай), в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6, третя особа Управління Держгеокадастру у Миргородському районі Полтавської області,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 червня року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення його позову. Вважає, що суд не дав належної оцінки тому факту, що він протягом тривалого часу не знав про існування заповіту, а відтак строку для прийняття спадщини не пропустив та довів своє право на спадкування земельної ділянки після смерті прабабусі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що остання задоволенню не підлягає,за наступних підстав.

Згідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно свідоцтва про смерть НОМЕР_1 від 13 листопада 2015 року, ОСОБА_6, яка є прабабою позивача ОСОБА_2, померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

18 лютого 2002 року остання склала заповіт, яким заповіла на випадок смерті все належне їй майно позивачу та ОСОБА_5

Вказаний позов було посвідчено секретарем Великосорочинської сільської ради Миргородського району.

Вважаючи себе спадкоємцем після смерті прабабусі ОСОБА_6, позивач в листопаді 2015 року звернувся до приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Карбана Є.О. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

19 листопада 2015 року нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено ОСОБА_2 у прийнятті заяви та у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6

При цьому, нотаріус виходив з того, що в установлений законом строк спадкоємець ОСОБА_2 заяву про прийняття спадщини не подав, на день смерті зі спадкодавцем зареєстрований не був та не проживав, правовстановлюючих документів на спадкове майно ним не надано.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 як спадкоємець за заповітом пропустив встановлений положеннями ст. 1200 ЦК України шестимісячний строк для прийняття спадщини, на день смерті спадкодавця не був зареєстрований за місцем його проживання та відповідно з ним не проживав.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на вірному застосуванні норм матеріального права та не суперечить матеріалам справи.

Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1268 ЦК).

Відповідно до частин 1,2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Частиною 1 ст. 1272 ЦК України встановлено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

З матеріалів справи вбачається, що позивач з моменту смерті прабаби ОСОБА_8, тобто з липня 2005 року до листопада 2015 року не звертався в передбаченому законом порядку з заявою про прийняття спадщини, а відтак пропустив строк для прийняття спадщини.

Вірно встановивши зазначені обставини та визначившись з характером спірних правовідносин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог внаслідок пропуску спадкоємцем ОСОБА_2 строку для прийняття спадщини, врахувавши при цьому, що останнім питання про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до положень ст. 1272 ЦК України - не заявлялось.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, зміст якої фактично дублює зміст позовної заяви, натомість не містить посилань на обставини, з якими процесуальне законодавство пов'язує підстави скасування рішення суду першої інстанції.

Зокрема, апеляційна скарга не спростовує той факт, що позивач як спадкоємець за заповітом є особою, яка не прийняла спадщину у визначений законом спосіб.

Посилання ОСОБА_2 на те, що на момент смерті спадкодавця він проживав разом з прабабою, а отже фактично прийняв спадщину, не доводиться жодним доказом по справі, натомість з ксерокопії паспорта позивача вбачається, що місцем його реєстрації з 18 лютого 2004 року є с. Писарівщина, Диканського району Полтавської області .

Відповідно до ч.1 п. 23 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», роз'яснено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Позивач не скористався наданим йому правом, не надав належних доказів, які-б свідчили про його проживання з прабабою на момент її смерті, з відповідними вимогами щодо встановлення факту проживання з спадкодавцем чи з вимогою про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, з наданням доказів поважності пропуску такого строку - до суду не звертався.

Само по собі посилання позивача на те, що він не знав про існування заповіту на своє ім'я, тому не звертався до нотаріуса з питанням про прийняття спадщини, позбавлено правового сенсу без заявлення останнім вимоги про надання додаткового строку в розумінні положень ст. 1272 ЦК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 314, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити. Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 червня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів в касаційному порядку.

З оригіналом згідно.

Судді: