Апеляційний суд Житомирської області

Справа №288/488/16-ц Головуючий у 1-й інст. Сікан В. М.
Категорія 34 Доповідач Жигановська О. С.

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді Жигановської О.С.
суддів Якухно О.М., Зарицької Г.В.
при секретарі
судового засідання Добровольській Т.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди
за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 16 травня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У вересні 2015 року Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України звернулася до суду із названим позовом. В обґрунтування вимог зазначила, що 11 лютого 2015 року на перехресті вулиць Гоголя та Шевченка в м.Дніпропетровськ сталася дорожньо-транспортна пригода з участю водіїв ОСОБА_2 , який керував автомобілем Volkswagen Polo, днз НОМЕР_2 , та сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_1 , який під час виконання службових обов`язків керував автомобілем Toyota Corolla, військовий номер НОМЕР_3 , належний Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України. Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2016 року по справі №204/1151/15-п ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП. Оскільки Військовою частиною НОМЕР_1 здійснено та оплачено ремонт пошкодженого автомобіля на підставі проведеної калькуляції та рахунку-фактури, тому позивач просив стягнути із ОСОБА_1 , який є винним у вчиненні ДТП, фактично понесені матеріальні збитки, завдані державі, в порядку ст.1166 ЦК України, у сумі 90010,00 грн. та судові витрати.
Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 16 травня 2016 року позов задоволено частково стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави в особі Військової частини НОМЕР_1 кошти у сумі 2548,37 грн. та вирішено питання щодо судових витрат.
Не погоджуючись із рішенням суду 1-ї інстанції, Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить згадане рішення скасувати та ухвалити нове - про задоволення позову в повному обсязі. Зокрема, зазначає, що відповідач має нести повну матеріальну відповідальність за шкоду спричинену військовій частині на підставі п.13 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим Постановою ВРУ від 23.06.1995 року №243/95-ВР.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Із матеріалів справи вбачається, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України (по стройовій частині) №209 від 44.10.2011 року старшого солдата ОСОБА_1 зараховано в списки особового складу військової частини НОМЕР_1 із запасу на військову службу за контрактом до 23 жовтня 2014 року на посаду водія 3-го автомобільного відділення 1-го автомобільного взводу автомобільної роти (ВОС 837037п). Наказом командира частини №245 від 16.12.2013 року ОСОБА_1 переведено на посаду інструктора із водіння 2-го автомобільного відділення 1-го автомобільного взводу автомобільної роти (а.с.50,51).
Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 внутрішніх військ від 16.01.2015 року № 8 ОСОБА_1 вибув у відрядження у м.Дніпропетровськ з 16 січня 2015 року (а.с.11, 12, 14-15,19).
Судом встановлено, що 11 лютого 2015 року на перехресті вулиць Гоголя та Шевченка в м.Дніпропетровськ сталася дорожньо-транспортна пригода з участю водіїв ОСОБА_2 , який керував автомобілем Volkswagen Polo, днз НОМЕР_2 , та сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_1 , який керував автомобілем Toyota Corolla, військовий номер НОМЕР_3 , належний Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України під час виконання ним трудових обов`язків.
Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2016 року по справі №204/1151/15-п ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП.
Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку автомобіля Toyota Corolla, військовий номер НОМЕР_3 від 05 травня 2015 року, внаслідок ДТП, вартість відновлювального ремонту складає 58307,14 грн. (а.с.16-38). Проте відповідно до ремонтної калькуляції №15/05-AZ01 від 05.05.2015 року вартість ремонту складає 98402,16 грн. (а.с.34). Однак вартість фактичного ремонту склала 90010,94 грн., що підтверджується рахунком-фактурою №ФС-00001302 від 07.05.2015 року (а.с.39-40).
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має нести матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення відповідно до пункту 10 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим Постановою ВРУ від 23.06.1995 року №243/95-ВР. При цьому розмір грошового забезпечення визначений відповідно до довідки №13 від 18.04.2016 року.
Такий висновок є правильним, узгоджується із нормами чинного законодавства, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та відповідає наявним у справі доказам.
Так як на час заподіяння шкоди ОСОБА_1 був військовослужбовцем за контрактом, то умови його матеріальної відповідальності регулюються Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим Постановою ВРУ від 23.06.1995 року №243/95-ВР.
Відповідно до п.2 Положення відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі- військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.
Пункт 10 Положення роз`яснює, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними
службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення.
Крім того, у пункті 13 цього Положення визначено вичерпний перелік випадків, коли військовослужбовець несе матеріальну відповідальність у повному обсязі. Так, військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі:
-умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій;
-приписки у нарядах та інших документах фактично невиконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах;
-заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані;
дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину;
-недостачі, а також знищення або псування військового майна,
переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.
Таким чином не вбачається підстав для застосування наслідків матеріальної відповідальності в повному обсязі, оскільки в діях відповідача відсутні ознаки, передбачені п.13 Положення.
Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ї інстанції постановлено із дотриманням норм цивільного матеріального та процесуального законодавства, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-
у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України відхилити.
Рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 16 травня 2016 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.
Головуючий : Судді :