Справа № 461/6432/15 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 22-ц/783/409/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Курій Н.М.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,

за секретаря Куцика І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» на заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 26 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання незаконними дій та скасування штрафної санкції,

ВСТАНОВИЛА:

Заочним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 26 серпня 2015 року вищезазначений позов задоволено.

Суд визнав незаконними дії Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» щодо нарахування штрафних санкцій за недотримання умов кредитного договору №910.71519 від 25.06.2010р. за несвоєчасне подання документів, що підтверджують фінансовий стан позичальника.

Суд скасував нарахування штрафних санкцій за недотримання умов кредитного договору №910.71519 від 25.06.2010р. за несвоєчасне подання документів, що підтверджують фінансовий стан позичальника.

Суд стягнув з Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь ОСОБА_2 2700 грн. витрат на правову допомогу.

Суд стягнув з Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 16 жовтня 2015 року залишено без задоволення заяву Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про перегляд зазначеного вище заочного рішення суду.

Заочне рішення суду оскаржило ПАТ «Ідея Банк» в загальному порядку.

ПАТ «Ідея Банк» не погоджується із твердженням позивача про те, що банк незаконно наклав на нього штраф у розмірі 1197, 98 за неподання відомостей про його фінансовий стан, оскільки п. 4 §9 кредитного договору передбачено, що у разі неподання або несвоєчасного подання позичальником документів, що підтверджують фінансовий стан позичальника, банк має право вимагати від позичальника сплати штрафу у розмірі 1% від початкової суми кредиту за кожен випадок порушення.

Апелянт стверджує, що кредитним договором на банк не покладено обовязку скеровувати позичальнику кореспонденцію з повідомленням про вручення поштового відправлення, а тому висновок суду про неправомірність дій відповідача у частині неналежного повідомлення позичальника про необхідність подачі документів на підтвердження його фінансового стану є необґрунтованим та свідчить про неповне дослідження судом укладеного між сторонами договору.

ПАТ «Ідея Банк» вважає, що суд не врахував, що відповідно до вимог Постанови Національного Банку України №23 від 25 січня 2012 року, банк самостійно визначає періодичність здійснення оцінки поточного фінансового стану боржника фізичної особи, але не рідше ніж один раз в рік.

Апелянт просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В поданому письмовому запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити оскаржене рішення без змін та слухати справу за відсутності позивача та його представника.

В судове засідання Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» свого представника не скерувало, хоча про час і місце розгляду справи представник Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» ОСОБА_3 була належно повідомлена, проставивши особистий підпис на повідомленні (а.с.115). Представник Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» ОСОБА_3 подала клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки представник апелянта не має змоги прийняти участь в судовому засіданні, так як має бути присутньою на засіданні в Залізничному районному суді м. Львова.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Відповідно до листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України від 25 січня 2006 року № 1-5/45, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що участь представника юридичної особи в іншому судовому засіданні не є поважною причиною для неявки цієї особи в судове засідання, оскільки така юридична особа, добросовісно користуючись своїми процесуальними правами, зобов'язана була направити в судове засідання іншого представника.

За таких обставин, колегія суддів, відхиливши зазначене клопотання Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк», вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України розглядати справу за відсутності осіб, що не зявилися, ураховуючи обовязок суду апеляційної інстанції дотримуватись строків розгляду справи, визначених ч.1 ст.303-1 ЦПК України та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з таких підстав.

Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно зі ст.ст. 3,4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

У відповідності до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.06.2010 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Плюс Банк», правонаступником всіх прав і обовязків якого є ПАТ «Ідея Банк», було укладено кредитний договір №910.71519, згідно з яким ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 119 798,29 грн. (а.с.10-13).

В пункті 4 параграфу 9 кредитного договору №910.71519 передбачено, що у разі неподання або несвоєчасного подання позичальником документів, що підтверджують фінансовий стан позичальника, банк має право вимагати від позичальника сплати штрафу в розмірі 1% від початкової суми кредиту за кожен випадок порушення (а.с.11).

З матеріалів справи встановлено, що 02.03.2015 року ОСОБА_2 листом простої кореспонденції отримав повідомлення від ПАТ «Ідея Банк» від 28.01.2015р. про нарахування йому штрафу у розмірі 1 197,98 грн., що становить 1% від початкової суми кредиту, відповідно до кредитного договору №910.71519 від 25.06.2010р., параграф 9 пункт 4 (а.с.5, 6).

03 березня 2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання йому документів, які були підставою для стягнення штрафу (а.с.6) та отримав відповідь з додатками копій листів банку, адресованих позивачу ОСОБА_2 від 29.04.2013р., та 15.04.2014р. щодо повідомлення про необхідність подачі в банк документів, що підтверджують його фінансовий стан, які, як стверджує банк у листі, були надіслані позивачу (а.с.7,8,9).

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, правильно врахував, що відповідач не подав жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 отримував повідомлення про необхідність подачі в банк документів, що підтверджують його фінансовий стан, а відтак, дійшов правильного висновку, що позивач не був належно повідомлений про це і тому жодного порушення умов кредитного договору не вчинив.

Крім того, суд першої інстанції правильно взяв до уваги те, що відповідно до пункту g частини 1 параграфу 5 Додатку 2 до кредитного договору №910.71519 від 25.06.2010р., позичальник зобовязаний в разі зміни розміру доходів та/або витрат позичальника в порівнянні з тими, про які позичальник повідомив банк під час укладення договору, а також настання будь-яких обставин, що можуть вплинути на платоспроможність позичальника, - письмово повідомити про це банк та надати підтверджуючі документи не пізніше, ніж через 5 (пять) днів після настання таких змін. У протилежному випадку вважається, що жодних із вищезазначених змін не відбулося, а станом на кінець кожного кварталу (місяця, дату настання чергового місячного платежу) банк використовуватиме для визначення фінансового стану позичальника як дійсні ті дані та інформацію, про які позичальник повідомив банк під час укладення договору (а.с.12).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що кредитний договір з додатком будь-яких інших зобовязань про подання позичальником документів, що підтверджують фінансовий стан позичальника матеріали справи не містять, такі докази не зазначені і в апеляційній скарзі.

Посилання ПАТ «Ідея Банк» про те, що суд не врахував, що відповідно до вимог Постанови Національного Банку України №23 від 25 січня 2012 року банк самостійно визначає періодичність здійснення оцінки поточного фінансового стану боржника фізичної особи, але не рідше ніж один раз в рік, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги та вважає необґрунтованим, оскільки така Постанова була прийнята після укладення кредитного договору №910.71519 від 25.06.2010р. і регламентує права банку, а не обовязки позичальника щодо подання позичальником документів, що підтверджують фінансовий стан позичальника.

Твердження апелянта про те, що кредитним договором на банк не покладено обовязку скеровувати позичальнику кореспонденцію з повідомленням про вручення поштового відправлення, а тому висновок суду про неправомірність дій відповідача у частині неналежного повідомлення позичальника про необхідність подачі документів на підтвердження його фінансового стану є необґрунтованим та свідчить про неповне дослідження судом укладеного між сторонами договору, суд апеляційної інстанції вважає безпідставним з таких підстав.

Згідно зі ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Так, відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 2 вересня 2015 року у справі № 6-813цс15, «…під письмовим повідомленням слід розуміти не тільки направлення відповідних відомостей зазначеним особам у письмовому вигляді, а й отримання цими особами відомостей, які мають бути їм повідомлені.

Отже, за загальним змістом термін «повідомлення» включає в себе не тільки направлення відомостей, з якими особа має бути обізнаною, а й отримання цією особою зазначених відомостей.».

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 вчасно та в повному обсязі виконує зобовязання щодо погашення кредиту, що свідчить про належне виконання останнім умов кредитного договору.

За наведених вище обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам у справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні й апеляційну скаргу на оскаржене рішення необхідно відхилити.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, п.1 ч.1 ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» відхилити.

Заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 26 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Курій Н.М.

Судді: Крайник Н.П.

ОСОБА_4