20 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючий суддя: Качан В.Я.
Судді: Шиманський В.Й., Кравець В.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, Оболонського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України у м. Києві, за участі третіх осіб: ОСОБА_4, Служби у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_2, яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, до ОСОБА_1, за участі третіх осіб: ОСОБА_4, Служби у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації про вселення до квартири, -
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5298/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Шумейко О.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Качан В.Я.
У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та Оболонського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України у м. Києві про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона є співвласником квартири АДРЕСА_1, в якій зареєстровані ОСОБА_1 з неповнолітнім сином та ОСОБА_2 з неповнолітньою дочкою. У зв'язку із тим, що відповідач із неповнолітньою дочкою ОСОБА_3 не проживають у спірній квартирі, тому позивач вважає, що вони втратили право користування вказаною квартирою.
У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про вселення, посилаючись на те, що ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_4, який є співвласником спірної квартири, за згодою якого вона із неповнолітньою дочкою була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1. У зв'язку із тим, що ОСОБА_1 не допускає її з дочкою до спірної квартири, ОСОБА_2 не має можливості там проживати, тому просить суд вселити її до спірної квартири.
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задоволено. Вселено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до квартири АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 487,20 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить суд скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року, ухвалити нове рішення, яким визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1, зобов'язати Оболонський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України у м. Києві зняти з реєстрації ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрованих в квартирі АДРЕСА_1, зустрічний позов залишити без задоволення.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи.

Заслухавши доповідь головуючого, осіб, які з'явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є співвласниками квартири АДРЕСА_1, про що свідчить рішення Оболонського районного суду м. Києва від 18.07.2013 та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.11.2013.

Із довідки Форми 3 ТОВ «Експлуатаційна компанія» від 12.08.2015 вбачається, що в зазначеній квартирі зареєстровані: власник ОСОБА_1, її син ОСОБА_1, ОСОБА_2, її дочка ОСОБА_3

Як вбачається з матеріалів справи, фактично в спірній квартирі проживають ОСОБА_1 та її неповнолітній син ОСОБА_1

Із постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.07.2014, залишеної без зміну хвалою Київського апеляційного адміністративного суду України від 29.01.2015, вбачається, що у спірній квартирі на законних підставах зареєстровані ОСОБА_2 та її неповнолітня дочка ОСОБА_3

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та третя особа у справі ОСОБА_4 перебували у шлюбі, після розлучення відбувся поділ майна подружжя, ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_4, тобто членом родини співвласника спірної квартири.

В ході судового розгляду справи встановлено, що між колишнім подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_4 склалися вкрай неприязні стосунки, ОСОБА_1 не вважає членом родини дочку ОСОБА_4 ОСОБА_2

Із листа Оболонського РУ ГУ МВС України від 04.11.2015 вбачається, що співвласник квартири ОСОБА_4 звертався до управління із заявою про перешкоджання у користуванні спірною квартирою.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Відповідно до ст. 156 ЖК УРСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення

сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Так, положенням ст. 64 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо

вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Відповідно ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Враховуючи викладене та обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 та її неповнолітньої дочки ОСОБА_3 такими, що втратили право користування спірною квартирою та виселення із зняттям з реєстрації задоволенню не підлягають, оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є членами сім'ї співвласника спірної квартири, доведеними є обставини щодо поважності причин не проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у спірній квартирі, а саме, через неможливість потрапити до квартири через перепони, які чинить ОСОБА_1, яка не визнає ОСОБА_2 членом сім'ї співвласника спірної квартири.

При цьому, із зазначених підстав судом першої інстанції вірно задоволено зустрічний позов про вселення, оскільки ОСОБА_2 тривалий час не проживає у спірній квартирі із незалежних від неї підстав.

Крім того, із правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові при розгляді справи № 6-158цс14 від 05.11.2014, вбачається, що Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Так, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є членами сім'ї ОСОБА_4, який є власником Ѕ частини спірної квартири та його право власності на вказану квартиру не припинено, а тому ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають повне право користуватися вказаним жилим приміщенням.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 постійно проживають у АДРЕСА_2, тому ОСОБА_2 не могла і не може проживати в іншому місці, є безпідставними, оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 членами сім'ї співвласника спірної квартири та причини не проживання їх у спірній квартирі визнані поважними.

Разом з тим, необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 категорично заперечує проти вселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до спірної квартири, оскільки останні є членами сім'ї власника Ѕ частини квартири, який погоджується на їх вселення до квартири, належні та допустимі докази зазначених доводів ОСОБА_1 матеріали справи не містять та не відповідають вимогам чинного законодавства, спрямовані на захист прав лише ОСОБА_1 та тим самим порушення законних прав ОСОБА_2

За таких обставин, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до обставин справи, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: