печерський районний суд міста києва
Справа № 757/4102/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2016 року Печерський районний суд м.Києва

в складі головуючого судді Остапчук Т.В.

при секретарі Котко А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним правочину та визнання права на спадщину

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом про визнання заповіту недійсним та визнання права на спадщину, посилаючись на те що на момент вчинення правочину- заповіту 20.06.2012р. ОСОБА_4 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними внаслідок тяжких захворювань, фізичного болю та прийому певних препаратів та можливих психічних розладів .В судовому засіданні представник позивача підтримав позов з викладених в ньому підстав та просив задовольнити, визнати недійсним заповіт складений на ім.»я відповідачів та визнати право на спадщину після померлої ОСОБА_4 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1, який є родичем п»ятої черги та за заповітом від 22.02.1995р.

Представники відповідачів проти позову заперечували .

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, покази свідків, дослідивши письмові матеріали справи, в т.ч. копію спадкової справи, приходить до слідуючого .

Відповідно до ст..1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Встановлено , що 20.06.2012р. ОСОБА_4 складено заповіт на відповідачів -ОСОБА_2, ОСОБА_3, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тетерською О.Ю. (а.с. 100)

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9)

Згідно свідоцтва про право власності на житло власниками квартири АДРЕСА_1 є позивач та ОСОБА_4

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами ) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 203 ЦК України 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними « Правила статті 225 ЦК поширюються на ті

випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у

момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли

вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла

керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння

тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення

правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК

зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за

клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину

недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку

судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до

статті 212 ЦПК.

При розгляді справ за позовами про визнання недійсними

заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК

суд відповідно до статті 145 ЦПК за

клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити

посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої

експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення

правочину.

Відповідно до ст. 60 ч. 1 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 987 від 27.11.2015р. за життя ОСОБА_4 не виявляла ознак будь-якого психічного розладу. При підписанні заповіту 20.06.2012р. ОСОБА_4 не виявляла ознак будь-якого психічного розладу.При підписанні заповіту 20.06.2012р. ОСОБА_4 за своїм психічним станом усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними ( а.с. 215-220)

Таким чином ,суд вважає що заповіт був належним чином підписаний, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі, відповідно до ст..1234ЦК України, тому відсутні підстави для визнання заповіту недійсним.

Аналізуючи зібрані докази в сукупності суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст.. 154 ЦПК України підлягає скасуванню ухвала Печерського районного суду м.Києва від 25 лютого 2015р. про забезпечення позову - арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка належала померлій ОСОБА_4

Керуючись ст.ст. 203, 215, 225,1233, 1265 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 154, 203, 208, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним правочину та визнання права на спадщину залишити без задоволення.

Скасувати ухвалу Печерського районного суду м.Києва від 25 лютого 2015р. про забезпечення позову - арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка належала померлій ОСОБА_4.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва через Печерський районний суд м.Києва протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя Остапчук Т.В.