Номер провадження 2/756/2009/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2016 року Оболонський районний суд м.Києва

в складі: головуючого - судді - Яценко Н.О.

за участю секретаря - Яковлевої Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший столичний хлібозавод» про стягнення компенсації моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом до відповідача. В обґрунтування позову вказує, що 16 травня 2013 року була прийнята на посаду контролера харчової продукції ТОВ «Перший столичний хлібозавод».

04 березня 2014 року наказом № 38-к від 04.03.2014 року її було звільнено з займаної посади згідно п.2 ст.41 КЗпП України.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 01 серпня 2014 року позивача було поновлено на роботі і стягнуто оплату за час вимушеного прогулу. Апеляційним судом міста Києва рішення залишено без змін.

10.10.2014 року (після звільнення 05.08.2014 року з роботи) зареєструвалася в Оболонському РЦЗ, як така, що шукає роботу.

15.01.2015 року на підставі наказу Оболонським центром зайнятості розпочато виплату допомоги з безробіття згідно п.2 ст.23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» в мінімальному розмірі.

Позивач 06.02.2015 року звернулася до Оболонського районного центру зайнятості з заявою про надання інформації про підстави призначення їй виплат допомоги по безробіттю у мінімальному розмірі та про здійснення перевірки щодо незаконності не сплати роботодавцем внесків з середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 04.03.2014 року по 05.08.2014 року.

02.03.2015 року листом № 24.1079 Оболонський районний центр зайнятості повідомив, що виплата допомоги з безробіття здійснюється в мінімальному розмірі у зв'язку з не сплатою відповідачем страхових внесків з заробітної плати за період з 04.03.2014 року по 05.08.2014 року до Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування в Україні на випадок безробіття.

Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування» визначено, що роботодавці, як платники єдиного внеску, зобов'язані своєчасно та в повному обсязі, нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Зазначає, що обов'язок відповідача зі сплати страхових внесків за позивача встановлений на законодавчому рівні і полягає в імперативній умові його виконання.

У зв'язку з несплатою ТОВ «Першим столичним хлібозаводом» страхових внесків за позивача Оболонським центром зайнятості позивачці було призначено виплату допомоги по безробіттю без урахування страхового стажу, тобто у мінімальному розмірі.

За період протягом якого позивачка перебувала на обліку остання недоотримала допомоги в розмірі 7682,20 грн., тобто різниця між фактично виплаченими сумами допомоги з безробіття у мінімальному розмірі та виплатами , які позивачка повинна була отримувати з урахуванням страхового стажу.

Неправомірними діями відповідача, які полягають у невиконанні вимог закону щодо сплати єдиного соціального внеску позивачці була завдана моральна шкода, яка обумовлюється моральним та фізичним стражданням внаслідок порушення її законних прав, приниженням честі, гідності, моральними переживаннями.

Вказує, що в даному випадку наявні неправомірні діяння відповідача, які полягають у невиконанні вимог закону щодо сплати єдиного соціального внеску за позивача, втілені у моральні стражданнях, зміну нормальних умов життя.

Через завдані їй моральні страждання, внаслідок невиплати єдиного соціального внеску, ігнорування її законних прав, погіршився її стан здоров*я, моральні страждання призвели до захворювання серцево-судинної системи і вона була вимушена звернутися до лікаря і їй було призначено ряд обстежень, а згодом і курс лікування. Позивачка знаходилася на амбулаторному лікуванні з діагнозом гіпертонічна хвороба ІІ стадії. На ліки нею витрачено 13643 грн. 72 коп. Окрім того, нею понесені судові витрати в сумі 3051 грн. 20 коп.

Посилаючись на ст.ст. 116, 117, 237 КЗпП України просить суд стягнути з відповідача на свою користь компенсацію моральної шкоди в розмірі 15 000 грн. та 3051 грн. 20 коп. судових витрат.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали, з обставин викладених в позовній заяві та просили задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, з посиланням на безпідставність позову просила відмовити в задоволенні позову.

Вислухавши пояснення представників сторін, позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне.

ОСОБА_3 з 16.05.2013 року по 04.03.2014 року працювала контролером харчової продукції на ТОВ «Перший столичний хлібозавод».

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 01.08.2014 року ОСОБА_3 поновлено на роботі і стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 11118 грн. 45 коп. В задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди відмовлено.

05.08.2014 року позивач, жодного дня після поновлення на роботі не пропрацювавши, звільнилася з роботи за власним бажанням.

В жовтні 2014 року, після отримання рішення Апеляційного суду міста Києва, яким рішення Оболонського районного суду міста Києва по справі про поновлення на роботі було залишено без змін, ОСОБА_1 відповідачем було нараховано до виплати 11118 грн.45 коп., з яких були сплачені страхові внески до Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття в розмірі 501 грн. 67 коп. та була видана довідка про середню заробітну плату за вихідним номером № 453 від 07.10.2014 року з зазначенням цих сум. Цим самим відповідач виконав рішення суду та вимоги Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове страхування», що роботодавці як платники єдиного внеску зобов'язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Як пояснювала представник відповідача ОСОБА_1 наполягала щоб відповідачем була сплачена сума як зазначена в рішенні в сумі 11118 грн. 45 коп. і відповідачем відповідно до платіжної відомості № Х-0000365 сума зазначена в судовому рішенні перерахована в повному обсязі. Проте, судове рішення не містить посилань про вирахування обов'язкових платежів до бюджету.

21.10.2014 року відповідач звернувся з листом до директора Оболонського районного центру зайнятості про анулювання довідки про середню заробітну плату № 453 від 07.10.2014 року та сторнування нарахованих податків і внесків.

Як зазначала представник відповідача, після того, як позивач дізнався, що йому за його бажанням не був перерахований єдиний соціальний внесок і, внаслідок цього, встановлений мінімальний розмір допомоги по безробіттю, відповідач, пояснював позивачу, що для отримання підвищеного розміру допомоги, необхідно повернути надміру виплачені кошти ТОВ «Перший столичний хлібозавод» з тим, щоб той перерахував страхові внески, проте позивач не звернувся з такою пропозицією до відповідача.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Доводи позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні стосовно заподіяння відповідачем їй моральної шкоди, а тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. 237-1 КЗпП України, ст. ст. 10, 11, 57 - 60, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший столичний хлібозавод» про стягнення компенсації моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: