Справа №591/906/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/759/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Попруги С. В. , Рибалки В. Г.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Ідея Банк»

на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 16 березня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживача, визнання договору недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року до Зарічного районного суду м. Суми звернулася ОСОБА_3 із позовною заявою та просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу її автомобіля, преданого у заставу банку, від 03.02.2016 року та витребувати вказаний автомобіль із незаконного володіння публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» (далі ПАТ «Ідея Банк») або інших осіб.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 16.03.2016 року відкрито провадження у даній цивільній справі та призначено її до попереднього судового засідання.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу місцевого суду та повернути справу до суду першої інстанції з метою її направлення до відповідного суду за територіальною підсудністю.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд дійшов помилкового висновку про підсудність даної справи Зарічному районному суду м. Суми, оскільки позивач оспорює правочин щодо відчуження предмету застави транспортного засобу, заставодержателем, а отже оспорюваний договір жодним чином не зачіпає права споживача як споживача банківських чи інших послуг відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки правовідносини, що існували між ОСОБА_3 та ПАТ «Ідея Банк» щодо укладання кредитного договору та договору застави, позивачем не оспорюються.

Крім того, зазначає, що суд не правильно застосував норми ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», щодо звільнення позивача від сплати судового збору, оскільки спеціальною нормою права, що регулює ставки та порядок сплати судового збору, є Закон України «Про судовий збір», який містить вичерпний перелік підстав для звільнення від сплати судового збору та яким не передбачено звільнення споживачів при зверненні до суду із позовами про захист їх порушених прав.

Від представника банку надійшло клопотання про розгляд їх апеляційної скарги без його участі.

Позивач просила скаргу відхилити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Ухвалюючи судове рішення про відкриття провадження у даній цивільній справі суд першої інстанції виходив з положень ч. 5 ст. 110 ЦПК України, на які у позовній заяві посилається позивач та відповідно до якої позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Проте з таким висновком місцевого суду колегія суддів не може погодитись виходячи з наступного.

Статтею 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Згідно з ст. 1-1 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

У пункті 1 постанови пленуму ВСУ «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» від 12.04.1996 року № 5 зазначено, що споживачем, права якого захищаються на підставі Закону, є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.

Виходячи з наведених вище положень, вбачається що сфера дії вказаного Закону розповсюджується на правовідносини, що виникають між фізичними особами та підприємствами, установами, організаціями чи громадянами-підприємцями з приводу виготовлення, продажу товарів, виконання робіт, надання послуг для особистих потреб фізичних осіб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Зміст позовних вимог ОСОБА_3 у даній цивільній справі складають вимоги щодо визнання недійсним самостійного договору купівлі-продажу транспортного засобу, який був укладений 03.02.2016 року між ПАТ «Ідея Банк» і третьою особою та щодо витребування вказаного транспортного засобу із незаконного володіння ПАТ «Ідея Банк» або в інших осіб.

Таким чином, на правовідносини, що склалися між позивачем та відповідачем щодо предмету спору у даній справі, не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відсутні субєктний склад та предмет договірних відносин у розумі цього Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЦПК України позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про підсудність справи цьому суду, оскільки з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вбачається, що місцем знаходження ПАТ «Ідея Банк» є вул. Валова, 11, м. Львів.

Що стосується доводів апеляційної про неправомірне звільнення позивача від сплати судового збору то слід зазначити наступне.

У п. 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10 вказано, що оскільки ст. 5 Закону № 3674-VI не містить вичерпного переліку пільг щодо сплати судового збору, то при визначенні таких пільг слід керуватися іншим законодавством України, наприклад, ст. 14 Закону України від 01.12.1994 року № 226/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду», ст. 22 Закону України від 22.10.1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст. 22 Закону України від 12.05.1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів».

Проте за вищевстановлених обставин, що на правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем, не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», то ОСОБА_3 не звільнена від сплати судового збору за подання вказаного позову.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, через порушення порядку визначення підсудності даної цивільної справи, встановленого для її вирішення, колегія суддів визнає доводи скарги таким, що заслуговують уваги, тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Враховуючи, що апеляційна скарга ПАТ «Ідея Банк» підлягає задоволенню, то питання відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги про оскарження ухвали суду про відкриття провадження, відповідно до ст. 88 ЦПК України, підлягає вирішенню по завершенню розгляду справи по суті.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313-315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» задовольнити.

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 16 березня 2016 року скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Судді: