АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4706/16 Справа № 174/126/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Ілюшик І. А. Доповідач - Черненкова Л.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Черненкової Л.А.

суддів - Петешенкової М.Ю., Пономарь З.М.

при секретарі - Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Юкрейніан Кемікал Продактс» на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 08 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Юкрейніан Кемікал Продактс», третя особа: первинна профспілкова організація Незалежної профспілки гірників України філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» закритого акціонерного товариства «Кримський ТИТАН» про визнання незаконним та скасування наказу розпорядження про припинення трудового договору (контракту), поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за вимушений прогул та стягнення компенсації за спричинену моральну шкоду, -

В С Т А Н О В И Л А:

12 лютого 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом до приватного акціонерного товариства «Кримський Титан», яке в процесі судового розгляду замінено на приватне акціонерного товариства «Юкрейніан Кемікал Продактс» (далі - ПрАТ «Юкрейніан Кемікал Продактс»), третя особа - первинна профспілкова організація незалежної профспілки гірників України філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» закритого акціонерного товариства «Кримський ТИТАН» (далі - ППО НПГУ філії «ВГМК» ЗАТ «КТ») за яким просив суд, уточнивши позовні вимоги, визнати незаконним та скасувати наказ розпорядження № 03 від 14.01.2014 року про припинення трудового договору (контракту) з ним по п.1 ст. 40 КЗпП України (скорочення штату працівників) з підстав незаконності його звільнення з підприємства, поновити його на роботі, стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 102521 грн. 10 коп. за вимушений прогул та стягнути компенсацію за спричинену моральну шкоду в сумі 5000 грн.; стягнути з відповідача на його користь понесені витрати, пов'язані з оплатою юридичної допомоги адвоката в розмірі 1500 грн. В обґрунтування позову зазначав, що звільнення його з посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України є незаконним. Він працював на підприємстві відповідача економістом 1-ї категорії, інженером по організації та нормуванню праці теплоелектроцентралі виробництва відповідача. Посади, які б підходили за станом здоров'я, йому не пропонувались. З жовтня 2013 року він є членом ППО НПГУ філії «ВГМК» ЗАТ «КТ», однак відповідач до профспілки з питанням щодо його звільнення не звертався і згоду на звільнення не отримав. З тих підстав, що незаконними діями відповідача, що полягають у незаконному звільнені, йому спричинена моральна шкода, просив в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнути 5 000 грн.

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 08 квітня 2016 року ухвалено: позов ОСОБА_2 - задовольнити частково; поновити ОСОБА_2 на посаді інженера по організації та нормуванню праці - економіста 1-ї категорії теплоелектроцентралі філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ПрАТ «Юкрейніан Кемікал Продактс» з 15 січня 2014 року; стягнути з ПрАТ «Юкрейніан Кемікал Продактс» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 102 521,10 гривні, моральну шкоду в сумі 5 000 грн.; в задоволенні іншої частини позову - відмовити; стягнути з ПрАТ «Юкрейніан Кемікал Продактс» на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 1500 грн.; стягнути з ПрАТ «Юкрейніан Кемікал Продактс» на користь держави Україна судові витрати в сумі 2127 грн. 61 коп.; рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі підлягає негайному виконанню.

В апеляційній скарзі ПрАТ «Юкрейніан Кемікал Продактс» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позовних вимогах ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі; відшкодування судових витрат покласти на позивача, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах та межах позовних вимог, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 працював на посаді економіста 1-ї категорії, інженером по організації та нормуванню праці теплоелектроцентралі виробництва ПрАТ «Кримський титан». 14.01.2014 року позивача звільнено. Наказом (розпорядженням) № 03 к від 14.01.2014 року ОСОБА_2 звільнено відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України (у зв'язку зі змінами в організації виробництва та праці, в тому числі скороченням чисельності або штату працівників) з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати. З наказом позивач ознайомлений 13.01.2014 року. Згідно пояснювальної записки, табельщик допоміжних підрозділів вручила 13.01.2014 року наказ про припинення трудового договору 14.01.2014 року ОСОБА_2 і вказаний наказ було розірвано. Особи, які беруть участь у справі визнали, що з позивачем при звільненні проведено повний розрахунок та виплачено вихідну допомогу. ОСОБА_2 працював у філії «ВГМК» ПрАТ «КТ» з 29.09.1987 року по 2014 рік. Згідно наказу по філії № 248 к від 23.07.2007 року переведено економіста 1 категорії управління капітального будівництва ОСОБА_2 з 01.08.2007 року в теплоелектроцентраль інженером по організації та нормуванню праці - економістом 1-ї категорії. Згідно довідки МСЕК від 19.12.2013 року, ОСОБА_2 є інвалідом третьої групи з 04.12.2013 року, йому протипоказані шкідливі умови праці, робота у вікна, біля відкритих водоймищ, механізмів, що рухаються. Може працювати інженером, економістом без додаткових навантажень. З 25.09.2013 року по 11.10.2013 року, з 24.12.2013 року по 03.01.2014 року ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні. Згідно індивідуальної програми реабілітації інваліда № 569 станом на 2013 рік, ОСОБА_2 має помірні обмеження життєдіяльності. Відповідно до диплому серії ПВ № 685982, ОСОБА_2 має кваліфікацію економіста. Згідно довідки про доходи від 20.01.2014 року, його середньоденна заробітна плата становить 218,13 грн. Відповідно до витягу з протоколу засідання профспілкового комітету ППО НПГУ філії «ВГМК» ЗАТ «КТ» від 14.10.2013 року, в ньому приймали участь чотири з п'яти членів профспілкового комітету, до порядку денного внесено питання щодо надходження заяви ОСОБА_2 про прийняття в члени профспілки. По вказаному питання одноголосно вирішено прийняти вказану особу у члени профспілки. За відомостями ППО НПГУ філії «ВГМК» ЗАТ «КТ» станом на 29.02.2016 року протокол у паперовому вигляді в матеріалах профспілкової організації відсутній. Колишній голова профспілкової організації помер 07.01.2016 року. До справи долучена засвідчена копія облікової картки члена профспілки на ім'я позивача. Листом від 10.06.2013 року за вих. № 01-10/2903 повідомлялось голову профспілкового комітету ППО ПМГУ «ВГМК» про зміни штатного розкладу та можливе скорочення чисельності робітників з 10.09.2013 року. При цьому надано копію інформації щодо змін у штатному розписі службовців підрозділу в якому п. 27 міститься посада позивача - ТЕЦ, інженер з організації та нормування праці - економіст першої категорії. Наказом від 27.06.2013 року за № 230 змінено штатний розпис посад службовців підрозділів, відділів управління комбінату та скорочення штату працівників. З 01.10.2013 року заплановано виключення (виходячи з зі змісту наказу в додатку помилково зазначено включення) зі штатного розпису посад службовців філії також посад, яку займав позивач. 14.08.2013 року ОСОБА_2 на підставі вказаного вище наказу попереджено про майбутнє вивільнення (№ 01-23/4113 від 06.08.2013 року) і робітнику пропонувались 20 вакантних посад. 03.12.2013 року йому запропоновані 25 вакантних посад (пропозиція № 01-23/6878 від 03.12.2013 року). Від усіх запропонованих посад він відмовився, зазначивши 03.12.2013 року, що причиною відмови є його стан здоров'я. 23.12.2013 року йому запропоновано посаду кур'єра (інваліда) і згідно акту від 13.01.2014 року, ОСОБА_2 відмовився від ознайомлення з пропозицією № 254 від 23.12.2013 року. В матеріалах справи відсутні відомості про те, що відповідачем голові ППО НПГУ філії «ВГМК» ЗАТ «КТ» направлено подання про надання згоди на звільнення ОСОБА_2 за п.1 ст. 40 КЗпП. З іншою профспілкою його звільнення також не погоджувалось. На запит суду ППО НПГУ філії «ВГМК» ЗАТ «КТ» надало відповідь від 10.03.2014 року про те, що на засіданні профспілковим комітетом прийнято одноголосне рішення про відмову у наданні згоди на звільнення ОСОБА_2 за п. 1 ст. 40 КЗпП, оскільки він на час його звільнення був та є членом профспілки, до дисциплінарної або іншої відповідальності не притягався, є інвалідом третьої групи загального захворювання. В порушення вимог ст. 49-4 КЗпП, адміністрація філії «ВГМК» до профспілки з приводу консультацій щодо звільнення її членів, в тому числі і ОСОБА_2 не зверталась. Трудовий безперервний стаж ОСОБА_2 на підприємстві філії «ВГМК» складає більше 25 років, він є ветераном праці філії. Посади, які б відповідали стану його здоров'я не пропонувались, так само не пропонувалось навчання або перекваліфікація (ст. 172 КЗпП). На підтвердження прийнятого рішення суду надано витяг з протоколу засідання профспілкового комітету ППО НПГУ філії «ВГМК» ЗАТ «КТ» від 10.03.2014 року. До матеріалів справи долучена засвідчена копія заяви ОСОБА_2 від 13.10.2013 року про прийняття до членів ППО НПГУ філії «ВГМК» ЗАТ «КТ». Оригінал вказаного доказу повернуто за клопотанням ППО НПГУ філії «ВГМК» ЗАТ «КТ». Згідно висновку експертів від 23.12.2015 року за № 8531-8533/14-34 за результатами проведення судової технічної експертизи заяви ППО НПГУ філії «ВГМК» ЗАТ «Кримський ТИТАН», записи та підписи у заяві від імені ОСОБА_2 про прийняття його в члени профспілки, датованої 13.10.2013 року, виконані кульковою ручкою, спорядженою пастою фіолетово-синього кольору. Експерти не виключають штучне зістарювання її реквізитів. Встановити час виконання записів та підпису у заяві від імені ОСОБА_2 про прийняття його у члени ППО НПГУ філії «ВГМК» ЗАТ «КТ», датованій 13.10.2013 року, не видається можливим у зв'язку з тим, що на документ здійснювався вплив сторонніх факторів, не властивих для звичайних умов зберігання документів, що не виключає штучного зістарювання його реквізитів. Згідно списків сплати членських внесків членами ППО НПГУ філії «ВГМК» ЗАТ «КТ» ОСОБА_2 сплачував членські внески у січні, лютому 2014 року та у листопаді, грудні 2013 року, згідно копій платіжних доручень ці внески перераховувались у січні 2014 року та у лютому 2014 року на користь НПГУ. У відповіді за підписом директору з персоналу та соціальних питань філії «ВГМК» на лист департаменту промисловості від 25.12.2013 року за вих. № 2184/0/21-13, вказано, що у разі відмови ОСОБА_2 перейти на іншу роботу буде вирішено питання про його звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП, вакансії економіста на підприємстві на теперішній час не має. Згідно книги реєстрації звільнених з роботи, ОСОБА_2 звільнений у січні 2014 року згідно наказу від 13.01.2014 року ПР № 03, що підтверджується іншими матеріалами, які долучені до справи. Листом від 25.11.2013 року за вих. № 01-23/6680 генеральний директор філії «ВГМК» звернувся до профспілкового комітету профспілки трудящий металургійної і гірничодобувної промисловості України (далі - ППО ПМГУ «ВГМК») з поданням про отримання згоди на звільнення ОСОБА_2 З цього приводу керівник філії до ППО НПГУ філії «ВГМК» ЗАТ «КТ» (третьої особи по справі) не звертався. Відповідно до витягу з протоколу № 86 від 04.012.2013 року ППО ПМГУ «ВГМК», вирішення питання щодо розгляду подання адміністрації щодо звільнення із займаної посади ОСОБА_2 за п. 1 ст. 40 КЗпП відкладено у зв'язку з усним зверненням ОСОБА_2 Згідно листа ППО ПМГУ «ВГМК» від 06.12.2013 року за вих. № 185, ОСОБА_2 не є членом профспілки металургів та гірників України. Згідно копії платіжної відомості, станом на 04.12.2012 року ОСОБА_2 виплатили часткову компенсацію за медичні препарати згідно з його заявою від 15.11.2012 року, як члену профспілки ППО ПМГУ «ВГМК». Кошти він отримав 04.12.2012 року. Вказаний доказ є неналежним відповідно до ч. 2 ст. 58 ЦПК України. Згідно заяви ОСОБА_2 від 30.11.2012 року, він просить не утримувати з грудня 2012 року профспілкові внески ППО ПМГУ «ВГМК» з його заробітної плати. Згідно статуту, ПрАТ «Юкрейніан Кемікал Продактс» є правонаступником зі всіма правами та обов'язками ПрАТ «Кримський Титан». Відповідно до положення про філію «ВГМК», вона є відокремленим структурним підрозділом та не є юридичною особою. Згідно листа від 08.04.2016 року голови ППО НПГУ філії «ВГМК» ЗАТ «КТ», бухгалтерська документація про перерахування членських внесків згідно із статутом НПГУ з рахунків ППО НПГУ філії «ВГМК» ЗАТ «КТ» на цей час відсутня, оскільки після смерті колишнього голови ППО НПГУ філії «ВГМК» ЗАТ «КТ» ОСОБА_3, зазначена документація не передавалась, а в наявній на цей час документації профспілки, такі документи відсутні. Допитані в якості свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 підтвердили, що є членами профкому ППО НПГУ філії «ВГМК» ЗАТ «КТ» і приймали участь у вирішенні питання щодо прийняття ОСОБА_2 до членів профспілки. Це засідання відбувалось 14.10.2013 року у святковий день на квартирі колишнього голови профспілки ОСОБА_7 Питання поставили на обговорення та одноголосно проголосували. Протокол складали, однак свідки однозначно не змогли відповісти чи підписували вони або інші члени профкому його у той день, посилаючись на давність подій. Один з членів профкому у той день участі у засіданні не приймав. Протокол тоді вів ОСОБА_7, який на теперішній час помер. Позивача попереджено про наступне вивільнення 14.08.2013 року, а звільнено - 14.01.2014 року, хоча його посаду виключено зі штатного розпису 01.10.2013 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суд виходив з того, що у відповідача мали місце зміни в організації виробництва та праці, зокрема скорочення штату працівників. Аналізуючи обставини, пов'язані з предметом спору, суд вважає, що у відповідача з 01.10.2013 року було заплановано внесення змін у штатний розпис посад службовців підрозділі, відділів управління комбінату та скорочення штату працівників згідно наказу № 230 від 27.06.2013 року. 14.08.2013 року ОСОБА_2 на підставі вказаного вище наказу попереджено про майбутнє вивільнення. При цьому листом від 10.06.2013 року за вих. № 01-10/2903 повідомлялось голову ППО ПМГУ «ВГМК» про зміни штатного розкладу та можливе скорочення чисельності робітників з 10.09.2013 року, а не з 01.10.2013 року згідно наказу № 230. Відомостей про те, що будь-яке повідомлення про майбутні зміни голові ППО НПГУ філії «ВГМК» ЗАТ «КТ» суду не надано. Тому не можна стверджувати, що відповідач дотримався трьохмісячного строку повідомлення профспілки ППО ПМГУ «ВГМК» про майбутнє вивільнення відповідно до положень ст. 22 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» і вчинив відповідні дії щодо ППО НПГУ філії «ВГМК» ЗАТ «КТ», яка є третьою особою по справі. Одночасно з попередженням про майбутнє вивільнення позивачу пропонувалась робота на підприємстві. Оцінюючи докази, надані в підтвердження дотримання відповідачем порядку вивільнення, суд прийшов до висновку, що відповідачем виконано покладений на нього обов'язок прийняття заходів щодо працевлаштування позивача з метою уникнення його звільнення за скороченням штату. Однак, доказів того, що запропоновані посади відповідають стану здоров'я позивача, який є інвалідом третьої групи, відповідачем суду не надано. Згідно довідки МСЕК від 19.12.2013 року, ОСОБА_2 є інвалідом третьої групи з 04.12.2013 року, йому протипоказані шкідливі умови праці, робота у вікна, біля відкритих водоймищ, механізмів, що рухаються. Може працювати інженером, економістом без додаткових навантажень. Однак, такі посади йому не пропонувались. Єдиною посадою, яка прямо призначена для заміщення інвалідом - це посада кур'єра (інваліда). На ОСОБА_2, як члена профспілки, поширюються гарантії встановлені законом. В даному випадку згода профспілки не була отримана взагалі і під час судового розгляду суду подано висновок про відмову первинної профспілкової організації у наданні згоди на звільнення позивача. Ознайомившись зі змістом листа ППО НПГУ філії «ВГМК» ЗАТ «КТ», суд дійшов висновку, що відмова є достатньо, добре аргументованою, рішення прийнято колегіально, винесене на запит суду під час розгляду справи про поновлення позивача на роботі, в якій чітко виражено волю профспілкового комітету щодо відмови у наданні згоди на звільнення з роботи працівника з підстав п. 1 ст. 40 КЗпП з посиланням на положення діючого законодавства. Воно також ґрунтується на ділових (професійних) якостях працівника. Слід зазначити, що згода виборного органу первинної профспілкової організації є елементом підстави для звільнення. Тому її відсутність означає, що підстав для звільнення немає, а це тягне поновлення працівника на роботі. Час одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації - попередньо (до звільнення) чи потім (після звільнення) є елементом порядку звільнення, порушення якого не тягне поновлення працівника на роботі. Це також роз'яснено в п. 15 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року. Твердження представника відповідача проти того, що позивач не був на момент звільнення членом ППО НПГУ філії «ВГМК» ЗАТ «КТ» не знайшло свого підтвердження в процесі судового розгляду, висновок експерта щодо штучного зістарювання написаної позивачем заяви про вступ у члени профспілки суд не може прийняти до уваги, як доказ того, що вона була складена вже після звільнення позивача, на чому наполягав представник відповідача. Вказана позиція відповідача не підтверджена іншими належними, достатніми та допустимим доказами. Суд вважає належним та допустимим доказом витяг з протоколу засідання профкому ППО НПГУ філії «ВГМК» ЗАТ «КТ», оскільки він підписаний повноважною особою, містить дату складання, містить інформацію щодо прийняття ОСОБА_2 у члени профспілки з 14.10.2013 року, отже стосується предмету доказування в даній справі. Факт прийняття позивача в члени профспілки с 14.10.2013 року також підтверджується свідками, показання яких є логічними, послідовними, такими, що узгоджуються між собою та не суперечать обставинам справи, в зв'язку з чим можуть бути враховані судом при постановленні рішення. ОСОБА_2 сплачував членські внески у січні, лютому 2014 року та у листопаді, грудні 2013 року, що підтверджується матеріалами справи та на теперішній час не спростовано. Позивачем заявлено вимоги про визнання незаконним та скасування наказу відповідача № 03 від 14.01.2014 року про його звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Слід враховувати те, що суд, як і будь-який інший орган по розгляду трудових спорів, не має адміністративних повноважень, тому він не може скасовувати накази. Якщо звільнення з роботи проведено з порушенням закону, суд, не скасовуючи наказу і не змінюючи підстав припинення трудового договору, зобов'язаний поновити працівника на попередній роботі. Отже, не може бути задоволено позовну вимогу ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування наказу про його звільнення. Отже, виходячи з викладеного вище, для відновлення порушених прав та захисту законних інтересів позивача суд поновлює його на посаді інженера по організації та нормуванню праці - економіста 1-ї категорії теплоелектроцентралі філії «ВГМК» ПрАТ «Юкрейніан Кемікал Продактс» з наступного дня після його звільнення, тобто відповідно до запису в його трудовій книжці, тобто з 15.01.2014 року. За підрахунками позивача, які не спростовані відповідачем, середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 102 521,10 грн. без урахування податку на доходи та обов'язкові збори за період з лютого 2014 року по грудень 2015 року. Оскільки, на час ухвалення рішення у справі, позивач позовні вимоги не збільшив, суд не може вийти за їх межі. Підстав для зменшення присудженої суми відповідно до положень ч. 2 ст. 235 КЗпП судом не вбачається.Вирішуючи спір в частині відшкодування моральної шкоди, суд враховує положення ст. 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом указаної норми закону підставою для відшкодування моральної шкоди є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин. Суд виходить з доведеності моральних страждань позивача в зв`язку із порушенням його законних прав, спричинення діями відповідача позивачу моральної шкоди і наявності у зв'язку з цим підстав, передбачених ст. 237-1 КЗПП України, для відшкодування моральної шкоди. Беручи до уваги конкретні обставини по справі, звільнення позивача, що призвело до моральних страждань, характер і тривалість моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, враховуючи принцип розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн. без урахування податку на доходи та обов'язкові збори. Підстав для стягнення моральної шкоди в іншому розмірі суд не вбачає. Компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових прав, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення (постанова ВСУ від 25 квітня 2012 р. № 6-23цс12). Отже, позов слід задовольнити частково. В задоволенні позову в іншій частині - відмовити. Враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України, часткове задоволення позову, а також те, що позивачем заявлено чотири вимоги, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню 2127 грн. 61 коп. (1025, 21 + 551,2 Х 2) відповідно до задоволеної частини позовних вимог. В іншій частині - судові витрати віднести на рахунок держави. Також відповідно до вказаної норми ЦПК та ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним і належно документально підтверджені витрати на правову допомогу в сумі 1500 грн., оскільки позов задоволено частково. Вказаний розмір витрат підтверджується квитанцією (а.с. 30) та відповідає часу участі адвоката (а.с. 23, 24) у судових засіданнях. Згідно зі ст. 367 ЦПК України рішення про поновлення незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно вирішив спір.

Спірні правовідносини між сторонами справи виникли щодо законності звільнення з роботи позивача за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скорочення штату працівників.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Порядок вивільнення працівників у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці та порядок врахування переважного права працівника на залишення на роботі встановлено ст.ст. 42, 49-2 КЗпП України.

Відповідно до положень ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається, зокрема, працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

У справах про поновлення на роботі, доведення законності звільнення та дотримання встановленої процедури звільнення покладається на роботодавця.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

При цьому, мова йде про те, що роботодавець зобов'язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника.

Колегія суддів встановила і це підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_2 працював у філії «ВГМК» ПрАТ «КТ» з 29.09.1987 року по 14.01.2014 року. Наказом по філії № 248 к від 23.07.2007 року переведено економіста 1 категорії управління капітального будівництва ОСОБА_2 з 01.08.2007 року в теплоелектроцентраль інженером по організації та нормуванню праці - економістом 1-ї категорії.

Згідно статуту, ПрАТ «Юкрейніан Кемікал Продактс» є правонаступником зі всіма правами та обов'язками ПрАТ «Кримський Титан».

Наказом від 27.06.2013 року за № 230 змінено штатний розпис посад службовців підрозділів, відділів управління комбінату та скорочення штату працівників. З 01.10.2013 року заплановано виключення зі штатного розпису посад службовців філії також посад, яку займав позивач.

Листом від 10.06.2013 року за вих. № 01-10/2903 повідомлялось голову профспілкового комітету ППО ПМГУ «ВГМК» про зміни штатного розкладу та можливе скорочення чисельності робітників з 10.09.2013 року. При цьому надано копію інформації щодо змін у штатному розписі службовців підрозділу в якому п. 27 міститься посада позивача - ТЕЦ, інженер з організації та нормування праці - економіст першої категорії.

14.08.2013 року ОСОБА_2 на підставі вказаного вище наказу попереджено про майбутнє вивільнення (№ 01-23/4113 від 06.08.2013 року) і робітнику пропонувались 20 вакантних посад. 03.12.2013 року йому запропоновані 25 вакантних посад (пропозиція № 01-23/6878 від 03.12.2013 року).

Від усіх запропонованих посад він відмовився, зазначивши 03.12.2013 року, що причиною відмови є його стан здоров'я, так як він має обмеження у зв'язку з інвалідністю. 23.12.2013 року йому запропоновано посаду кур'єра (інваліда) і згідно акту від 13.01.2014 року, ОСОБА_2 відмовився від ознайомлення з пропозицією № 254 від 23.12.2013 року.

Наказом (розпорядженням) № 03 к від 14.01.2014 року ОСОБА_2 звільнено відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України (у зв'язку зі змінами в організації виробництва та праці, в тому числі скороченням чисельності або штату працівників) з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.

Згідно довідки про доходи від 20.01.2014 року - середньоденна заробітна плата позивача становить 218,13 грн.

В матеріалах справи відсутні відомості про те, що відповідачем голові ППО НПГУ філії «ВГМК» ЗАТ «КТ» направлено подання про надання згоди на звільнення ОСОБА_2 за п.1 ст. 40 КЗпП. З іншою профспілкою його звільнення також не погоджувалось.

На запит суду першої інстанції ППО НПГУ філії «ВГМК» ЗАТ «КТ» надало відповідь від 10.03.2014 року про те, що на засіданні профспілковим комітетом прийнято одноголосне рішення про відмову у наданні згоди на звільнення ОСОБА_2 за п. 1 ст. 40 КЗпП, оскільки він на час його звільнення був та є членом профспілки, до дисциплінарної або іншої відповідальності не притягався, є інвалідом третьої групи загального захворювання. В порушення вимог ст. 49-4 КЗпП, адміністрація філії «ВГМК» до профспілки з приводу консультацій щодо звільнення її членів, в тому числі і ОСОБА_2 не зверталась. Трудовий безперервний стаж ОСОБА_2 на підприємстві філії «ВГМК» складає більше 25 років, він є ветераном праці філії. Посади, які б відповідали стану його здоров'я не пропонувались, так само не пропонувалось навчання або перекваліфікація (ст. 172 КЗпП).

Згідно висновку експертів від 23.12.2015 року за № 8531-8533/14-34 за результатами проведення судової технічної експертизи заяви ППО НПГУ філії «ВГМК» ЗАТ «Кримський ТИТАН», записи та підписи у заяві від імені ОСОБА_2 про прийняття його в члени профспілки, датованої 13.10.2013 року, виконані кульковою ручкою, спорядженою пастою фіолетово-синього кольору. Експерти не виключають штучне зістарювання її реквізитів. Встановити час виконання записів та підпису у заяві від імені ОСОБА_2 про прийняття його у члени ППО НПГУ філії «ВГМК» ЗАТ «КТ», датованій 13.10.2013 року, не видається можливим у зв'язку з тим, що на документ здійснювався вплив сторонніх факторів, не властивих для звичайних умов зберігання документів, що не виключає штучного зістарювання його реквізитів.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дослідивши висновок експертів, дійшов правильного висновку, що цей доказ не спростовує факт того, що позивач є членом профспілки.

Аналізуючи докази у справі, колегія суддів дійшла висновку, що факт того, що позивач є членом профспілки підтверджено належними та допустимими доказами у справі, а саме: списками сплати членських внесків, допитаними в судовому засіданні свідками, визнанням цього факту профспілковою організацією.

Згідно з частиною першою статті 43 КЗпПрозірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1(крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40і пунктами 2і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позов про поновлення на роботі позивача підлягає задоволенню, а відтак правильно вирішив питання щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, оцінену судом з урахуванням обставин справи.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед установленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду постановлено у відповідності з вимогами закону та не має підстав для його скасування, і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308, ч.1 п.1 ст.314, 317,319, ч.1 ст.218 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Юкрейніан Кемікал Продактс»- відхилити.

Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 08 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Л.А. Черненкова

Судді З.М. Пономарь

М.Ю. Петешенкова