Провадження № 22-ц/783/1194/16 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Курій Н.М.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,

за секретаря Куцика І.Б.,

з участю представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення подвійної суми завдатку,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2, в якому просила стягнути з останньої на її користь суму в розмірі 21639,39 грн.

В обґрунтування свого позову ОСОБА_4 посилалася на те, що 22.04.2015 р. між нею та ОСОБА_2 укладено договір про завдаток, відповідно до умов якого вона передала ОСОБА_2 завдаток в розмірі 500 доларів США в рахунок майбутніх платежів та на забезпечення укладення договору купівлі-продажу квартири, яка належить ОСОБА_2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, але даний договір в строк до 22.05.2015 р. не було укладено з вини ОСОБА_2

ОСОБА_4 ствердила, що має право на повернення суми завдатку в подвійному розмірі, тобто 1000 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 21.09.2015 р. становить 21639,39 грн.

Заочним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 28 жовтня 2015 року вищезазначений позов задоволено.

Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 суму в розмірі 21639,39 грн.

Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 сплачений судовий збір у розмірі 487,20 грн.

Ухвалою Галицького районного суду від 10 грудня 2015 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_2 про перегляд вищезазначеного заочного рішення суду.

Заочне рішення суду оскаржила ОСОБА_2 в загальному порядку.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що заочне рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, на основі неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Апелянт не погоджується із твердженням позивача про те, що з неї необхідно стягнути подвійну суму завдатку, з підстав того, що договір не був укладений в строк з її вини.

Апелянт стверджує, що зазначене вище твердження позивача нічим не обґрунтоване (не наведено жодного доказу її вини) і суперечить дійсним обставинам справи.

Апелянт зазначає, що 22.04.2015 між нею та позивачем було укладено договір про завдаток, згідно з яким позивач передала їй 500 доларів США в рахунок і для забезпечення майбутнього договору купівлі - продажу квартири, який повинен був бути укладений до 22.05.2015р., однак вона з моменту укладення договору про завдаток не бачила більше позивачку і жодних контактів з нею не було.

Апелянт просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з таких підстав.

Відповідно до ч. 1. ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 3. ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Згідно з положеннями ч.1 ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.57-66 ЦПК України.

Заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 жовтня 2015 року про задоволення позову наведеним вище вимогам закону не відповідає.

Згідно зі ст. ст. 3,4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частина 2 ст. 15 зазначеного Кодексу стверджує, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Захист цивільних справ - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. В той же час, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що 22 квітня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір про завдаток (а.с. 4).

Відповідно до п.1.1 зазначеного договору, потенційний покупець (ОСОБА_4) передав потенційному продавцю (ОСОБА_2) завдаток у сумі 500 доларів США в рахунок належних за договором платежів та забезпечення укладення виконання договору купівлі-продажу належної потенційному продавцю квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п.2 цього договору, потенційний продавець, який одержав завдаток, у разі невиконання договірних зобов'язань - відмови від укладення договору купівлі-продажу належного йому об'єкта бере на себе зобов'язання повернути потенційному покупцю подвійну суму завдатку. У разі невиконання договірних зобов'язань з ініціативи потенційного покупця, завдаток залишається у потенційного продавця (п.3 договору).

Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу, зокрема, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Відповідно до ст.571 ЦК України, якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості.

Отже, правила ст. 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання.

Судом встановлено, що договору купівлі-продажу квартири сторони не укладали, а тому зобов'язання купівлі-продажу між сторонами не виникло і сума, сплачена на забезпечення виконання майбутнього зобов'язання, згідно з вимогами ч. 2 ст. 570 ЦК України, є авансом.

Зазначений правовий висновок висловлений у постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2012 року № 6-176цс12 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Таким чином, суд першої інстанції, задовольняючи позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення подвійної суми завдатку, помилково виходив з того, що передана грошова сума є завдатком і таку необхідно стягнути відповідно до ст. 571 ЦК України в подвійному розмірі, оскільки у разі, коли сторони лише домовилися укласти договір, але не оформили його відповідно до норм чинного законодавства, сплачені в рахунок виконання договору платежі є авансом, а вимог про стягнення авансу позивачем заявлено не було.

За наведених обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення суду першої інстанції належить скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, що не позбавляє права позивача звернутись з позовом до відповідача про стягнення авансу.

Керуючись ст. 303, п. 2 ч.1 ст. 307, ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст. 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення подвійної суми завдатку відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Курій Н.М.

Судді: Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.