Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

29 серпня 2016 року Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Морозова В.В.

при секретарі Швидкій І.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на майно, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на майно мотивуючи його тим, що вона перебувала з відповідачем у шлюбі без реєстрації з 1997 року, проте 12 липня 2001 року сторони офіційно зареєстрували шлюбні відносини. Оскільки спільне життя між позивачем та відповідачем не склалося, сторони в подальшому на підставі рішення суду розірвали шлюб.

Під час перебування у шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 спільно нажили наступне майно: будинок, що розташований по вул. Шевченка, 110 в с. Свидівок Черкаського району Черкаської області; земельну ділянку, площею 0,20 га, що розташована по вул. Шевченка, 110 в с. Свидівок Черкаського району Черкаської області та земельну ділянку, площею 0,5054 га, що розташована по вул. Жирного, 29 в с. Свидівок Черкаського району Черкаської області.

Посилаючись на ст.ст. 60,70,71 Сімейного Кодексу України позивач просила суд визнати вищевказане майно спільною власністю подружжя, після чого визнати за нею право власності на ? частину даного майна.

14.12.2015 року позивач подала заяву про зменшення позовних вимог, в якій зазначила, що спірний будинок, відповідно до висновку експерта від 20.08.2002 року мав 32,8% відсотків готовності. Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 14.07.2003 року було затверджено мирову угоду, відповідно до якої відповідач ОСОБА_3 компенсував своїй бувшій дружині ОСОБА_5 вартість ? частини домоволодіння, що розташоване по вул. Шевченка, 110 в с. Свидівок Черкаського району в сумі 1700 доларів США. Оскільки на час виплати ОСОБА_3 грошової компенсації ОСОБА_5, сторони по даній справі вже перебували у шлюбі, позивач вказує, що дані кошти сплачувались із спільного бюджету і були спільними коштами подружжя відповідно до ст. 60 СК України. Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що в період спільного проживання з ОСОБА_3 вони за рахунок спільних коштів добудували спірний будинок, на який відповідач 28.01.2004 року отримав свідоцтво про право власності. Враховуючи сплату компенсації за ? частину будинку та добудову будинку в період шлюбу, позивач вважає, що спірний будинок з надвірними спорудами став спільною власністю подружжя і вона має право на ? його частину. Оскільки спірний будинок розташований на земельній ділянці, площею 0,20 га, що належить відповідачу на праві приватної власності та керуючись ст. 120 ЗК України, ОСОБА_1 просить визнати право власності і на ? частину даної земельної ділянки.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав і просив суд задовольнити зменшені позовні вимоги.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що згідно рішення Черкаського районного суду від 21.11.2001 року, в порядку поділу спільного майна, за ОСОБА_5 та ОСОБА_3 визнано право власності на ? частину незакінченого будівництвом житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований по вул. Шевченка, 110 в с. Свидівок Черкаського району Черкаської області, а тому позивач по справі не має майнових чи будь-яких прав на спірне нерухоме майно у виді домоволодіння, оскільки воно збудовано до укладання шлюбу з нею. Крім того відповідач ОСОБА_3 зареєстрував місце свого проживання в домоволодінні № 110 по вул. Шевченка в с. Свидівок Черкаського району, 23.05.2000 року, і вже на той час будинок був повністю готовий до проживання і прийнятий в експлуатацію виконкомом сільської ради. З того часу відсоток готовності будинку не змінився. На підставі рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 02.04.2003 року було здійснено реальний розподіл спірного домоволодіння між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, а ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 14.07.2003 року затверджено мирову угоду, згідно якої ОСОБА_5 відмовилась від своєї ? частини недобудованого житлового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки, а ОСОБА_3 повинен був натомість сплатити останній грошову компенсацію у сумі 1700 доларів США. У звязку з тим, що Сімейний Кодекс України набрав чинність з 01 січня 2004 року, посилання позивача на ст. 60 СК України не можуть застосовуватись до правовідносин щодо сплати відповідачем компенсації за мировою угодою. Крім того сімейні кошти з ОСОБА_1 на сплату компенсації не витрачались і сплачувались відповідачем за рахунок коштів, які останній отримав від ОСОБА_6 Доказів того, що позивачем витрачались кошти на добудову чи перебудову спірного домоволодіння суду не надані.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні погодився з думкою свого представника та просив відмовити в задоволенні позову, зазначивши, що згідно висновку експерта від 01.07.2016 року, встановити на скільки збільшилась вартість будинку у грошовому та відсотковому еквіваленті внаслідок проведення будівельних робіт з 2000 року по 2013 рік експерту не виявилось можливим, а тому позов не підлягає до задоволення також і з цієї підстави.

Суд заслухавши пояснення сторін та їх представників, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Згідно рішення місцевого суду Черкаського району від 21.11.2001 року, за ОСОБА_5 було визнано право власності на ? частину незакінченого будівництвом жилого будинку, розташованого по вул. Шевченка, 110 в с. Свидівок Черкаського району.

На підставі рішення Черкаського районного суду від 02.04.2003 року було проведено реальний розподіл між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 недобудованого будинку з прибудовами, що розташований по вул. Шевченка, 110 в с. Свидівок Черкаського району. Крім того за ОСОБА_5 визнано право власності на ? частину земельної ділянки по вул. ОСОБА_5. 110 в с. Свидівок Черкаського району.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 14.07.2003 року, рішення Черкаського районного суду від 02.04.2003 року було скасовано і затверджено між сторонами мирову угоду згідно якої ОСОБА_5 відмовляється від ? частини недобудованого жилого будинку по вул. Шевченка, 110 в с. Свидівок Черкаського району та земельної ділянки, а ОСОБА_3 сплачує останній грошову компенсацію в сумі, що еквівалентна 1700 доларів США.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 20.08.2002 року, середня готовність спірного недобудованого будинку з надвірними спорудами становила 32,8%.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч. 3 ст. 61 ЦПК України).

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі з 12.07.2001 року.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України (ч. 1 ст. 57 СК України).

Відповідно до ч 1 ст. 60 СК України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 1 ст. 62 СК України).

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 1, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з'ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об'єкта в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також і визначена на час розгляду справи ринкова вартість будинку не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкта.

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 01.07.2016 року № 9/СЕ-16, станом на 16.06.2016 року, ступінь готовності житлового будинку по вул. Шевченка, 110 в с. Свидівок Черкаського району становить 73%, прибудови 98%, гаража 99%, погріба 96% і свердловини 100%. Встановити на скільки збільшилась вартість будинку у грошовому та відсотковому виразі внаслідок проведення будівельних робіт з 2001 року по 2013 рік експерту не надалось можливим через відсутність по справі технічної документації про стан будинку на 2001 та 2013 роки, згідно наявної технічної документації інвентаризація домоволодіння проводилась 26.11.2003 роки. Враховуючи свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 28.01.2004 року, видане Свидівоцькою сільською радою Черкаського району, спірний будинок було прийнято державною технічною комісією до експлуатації актом про готовність закінченого будівництвом будинку. Для визначення вартості конкретних видів будівельних робіт складається кошторис, проте експерту БТІ не надається можливим провести дане дослідження.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про неможливість визначити вартість домоволодіння до поліпшення та після, та відповідно встановити суму чи відсоток на який збільшилась вартість домоволодіння і чи були такі збільшення істотними. Посилання позивача на те, що вартість спірного майна у виді домоволодіння була збільшена за рахунок проведених ремонтних робіт не підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи.

ОСОБА_1 також не надано до суду достатніх, належних та допустимих доказів того, що відповідач сплачував компенсацію ОСОБА_5 за частку у праві власності на недобудований жилий будинок по вул. Шевченка, 110 в с. Свидівок Черкаського району, в сумі 1700 доларів США за рахунок спільних коштів подружжя.

Приймаючи до уваги той факт, що позивачем в порядку ст. 60 ЦПК України не доведено, що спірний будинок та земельна ділянка є обєктами права спільної сумісної власності суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.57,60,62, СК України, ст.ст. ст. 212-215 ЦПК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції.

Повний текст рішення складений 05 вересня 2016 року.

Суддя: ОСОБА_7