АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2016 року м. Дніпропетровськ

04 травня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Волошина М.П., Демченко Е.Л.

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства

Комерційний Банк «ПриватБанк»,

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ КБ «ПриватБанк» у травні 2013 року звернувся до суду з позовом до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.10.2015 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» було відмовлено /а.с.ю 101-104/.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити їх позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права /а.с. 108-111/.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530, 629 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства у встановлений договором строк, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом ст. ст. 610, 611, 612, 623, 625 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Положеннями ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 28.03.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № ODXRRC02250094 відповідно до якого відповідач ОСОБА_3 отримав кредит в сумі 23 106, 58 грн. зі сплатою 12% на рік за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 28.03.2011 року. Погашення по кредитному ліміту здійснюється щомісячними платежами в розмірі 1 185, 23 грн.

ОСОБА_3 свої зобов'язання виконував неналежним чином.

ЗАТ КБ «ПриватБанк» у жовтні 2008 року звернувся з заявою про видачу судового наказу, заборгованість нарахована станом на 14.10.2008 року та складається з заборгованості за кредитним договором в сумі 22 545, 23 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 1232, 21 грн., заборгованість по комісії - 1843, 83 грн. та пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором в сумі 142, 28 грн. /а.с. 34-36/.

17.11.2008 року Фрунзівським районним судом Одеської області було винесено судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 25 763, 55 грн. заборгованості за кредитом /а.с. 37/.

Постановою державного виконавця від 23.04.2009 року було відкрито виконавче провадження /а.с. 38/. Постановою від 08.06.2012 року виконавче провадження закрито так як виконавчий документ виконано у повному обсязі /а.с. 39/.

20.10.2010 року ПАТ КБ «ПриватБанк» укладає договір поруки з ПАТ «Акцент-Банк» у розмірі 10 000 грн.

У травні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звертається до суду з вищевказаним позовом та просить стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за цим же кредитним договором, яка станом на 25.04. 2013 року складає 143 078, 61 грн., а саме: заборгованість за кредитом в сумі 6916, 75 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 1627, 72 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом - 7902, 48 грн.; пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань в сумі 119 342, 20 грн.; штраф фіксована частина - 500 грн., штраф складова частина - 6789, 46 грн. а також витрати на юридичну допомогу в сумі 3200 грн.

Відповідно до п. 6.6 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам сторони домовились про встановлення строку позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки - тривалістю у п'ять років.

При вищенаведених обставинах справи суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволенню не підлягають через те, що позивач просить суд повторно стягнути заборгованість за тілом кредиту, яка сплачена відповідачем у червні 2012 року, та беручи до уваги те, що наявність судового рішення про задоволення позовних вимог, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум передбачених частиною другою ст. 625 ЦК України, але такі вимоги позивачем не заявлені.

Приведені в апеляційній скарзі доводи ПАТ КБ «ПриватБанк» про те, що суд постановляючи рішення неповно з'ясував обставини справи та не прийняв до уваги доводи позивача, то вони не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Волошин М.П.

Демченко Е.Л.