Справа № 761/2311/16-ц
Провадження №2/761/3390/2016
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19 квітня 2016 року Шевченківський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді: Піхур О.В.

при секретарі: Кияшко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Госпкомобслуговування» про поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2016 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Комунального підприємства «Госпкомобслуговування» (далі - відповідач) про поновлення на роботі.

Позовні вимоги, які були уточнені під час розгляду справи, позивач обґрунтовує тим, що з 02.10.2007 року він працював у відповідача на посаді столяра 6-го розряду. Наказом директора відповідача №4к від 06.01.2016 року на нього накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення, яке він вважає незаконним. Зазначає, що він не знав про те, що до нього раніше застосовувались дисциплінарні стягнення. А ОСОБА_2, який написав доповідну записку про те, що нібито склалася конфліктна ситуація, при особистій розмові заперечував факт написання такої записки і конфлікту як такого. Тому позивач просив суд визнати його звільнення з посади столяра 6-го розряду у Комунальному підприємстві «Госпкомобслуговування» незаконним та поновити на роботі; стягнути з Комунального підприємства «Госпкомобслуговування» заробітну плату за вимушений прогул у сумі 10923,60 грн.

В судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову та просив відмовити в його задоволенні, надав суду письмові заперечення проти позову.

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, з 02.10.2007 року позивач працював у відповідача на посаді столяра 6-го розряду.

Наказами відповідача №66к від 10.08.2015 року, №63 від 14.09.2015 року, №64 від 15.09.2015 року позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.

Позивач зазначає, що йому не було відомо про дані накази, проте, на час розгляду справи вони є чинними і позивачем не оскаржені, а до даних наказів долучені акти, згідно яких позивач відмовився з ними ознайомитись.

06.01.2016 року відповідачем видано наказ №4к, згідно якого за систематичне порушення трудової дисципліна, систематичне порушення правил внутрішнього трудового розпорядку, за самовільне систематичне залишення робочого місця без згоди керівництва, позивача притягнуто до накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з роботи відповідно до ч.3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Вищезазначений наказ видано відповідно до доповідної записки від 04.01.2016 року начальника відділу обслуговування інженерних мереж ОСОБА_2, який зазначив що сталася конфліктна ситуація з позивачем. Позивач виразив неповагу до начальника відділу обслуговування інженерних мереж ОСОБА_2, погрожував звільненням та фізичною розправою. Позивач систематично порушує трудову дисципліну та норми внутрішнього трудового розпорядку.

Викладене в наказі підтверджується доповідною запискою начальника відділу обслуговування інженерних мереж ОСОБА_2 від 056.01.2016 року, а також актами від 05.01.2016 року, згідно якого позивач самовільно залишив своє робоче місце, не виконував свої посадові обов'язки, від 06.01.2016 року, згідно якого позивач відмовився надавати письмові пояснення щодо події яка сталася 05.01.2016 року, від 06.01.2016 року, згідно якого позивач відмовився ставити свій підпис та ознайомлюватись з наказом №4к від 06.01.2016 року, а даний наказ було зачитано йому вголос, від 06.01.2016 року, згідно якого позивач відмовився отримувати трудову книжку та ставити свій підпис в журналі обліку руху трудових книжок та отримувати копію наказу про звільнення.

Також до матеріалів справи долучені акти та доповідні щодо неодноразового фіксування фактів невиконання позивачем трудових обов'язків.

Надана позивачем заява начальника відділу з питань мобілізаційної роботи апарату виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної організації) О. Білого від 30.03.2016 року, в якій він заперечує свій підпис в записці від 10.08.2015 року щодо невиконання позивачем робіт, не може слугувати належним та допустимим доказом відсутності порушень з боку позивача, оскільки, дана заява надано до суду особисто позивачем, а особа не заявлена в якості свідка, крім того, не підтверджено показами в якості свідків заяви інших працівників - ОСОБА_4, ОСОБА_5, а заявлений в якості свідка ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився.

Працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір (ст.. 139 КЗпП України).

За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення (ч.1 ст. 147 КЗпП України).

Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення (п.3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України).

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

При розгляді справи було встановлено, що позивач неодноразово відмовлявся виконувати свої трудові обов'язки, за що до нього застосовувались дисциплінарні стягнення, відмовлявся надавати пояснення щодо проступку, тобто порушував правила внутрішнього трудового розпорядку, затверджені відповідачем.

Звільнення позивача відбулося за чергове порушення, а в судовому засіданні позивач не надав належних та допустимих доказів, що б спростовували викладене у наказах відповідача про накладення дисциплінарних стягнень та звільнення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Отже, в силу вимог ст.ст. 10, 58, 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Беручи до уваги викладене вище, суд приходить до висновку, що звільнення позивача відповідає чинному трудовому законодавству України, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання його звільнення з посади столяра 6-го розряду у Комунальному підприємстві «Госпкомобслуговування» незаконним та поновлення на роботі.

Оскільки, позовні вимоги про стягнення заробітної плати за вимушений прогул є похідними від позовних вимог про поновлення на роботі, вказані позовні вимоги також не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 40, 139, 147 КЗпП України, ст.ст.10, 11, 57-60, 88, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Госпкомобслуговування» про поновлення на роботі - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя