АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 645/1635/16-ц Головуючий суддя І інстанції Іващенко С. О.
Провадження № 22-ц/790/4571/16 Суддя доповідач Шаповал Н.М.
Категорія: Спори, що виникають із договорів купівлі-продажу
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого Шаповал Н.М.,

суддів: Пшенічної Л.В.,

ОСОБА_1,

за участю секретаря Брулевича В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 травня 2016 року по справі за позовом Автогаражного кооперативу «Велозаводська» до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус ОСОБА_3, про визнання договору купівлі продажу нежитлових приміщень недійсним та скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року Автогаражний кооператив «Велозаводська» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа - Приватний нотаріус ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу нежитлових приміщень недійсним та скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 03 лютого 2016 року між ним та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу, за яким АГК «Велозаводська» передав у власність покупцю ОСОБА_4 нежитлові приміщення першого поверху №18, №19 загальною площею 135,4 кв. м у літ. «А-2», розташованих за адресою: м. Харків, вул.. Велозаводська, б. 33. Даний договір засвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_3. Після укладання договору зясувалось, що вказані нежитлові приміщення на момент укладання договору не належали позивачу на праві власності на підставі постанови Харківського апеляційного господарського суду від 24.06.2009р. та постанови Вищого господарського суду України від 23.02.2010р., якими скасовано рішення господарського суду Харківської області від 29.09.2008р. про визнання права власності на відчужений обєкт за продавцем, а тому не могли бути відчуженими.

Тому, з урахуванням уточнених позовних вимог, Автогаражний кооператив «Велозаводська» просив суд визнати договір купівлі-продажу від 03.02.2016р. нежитлових приміщень першого поверху №18, №19 загальною площею 135,4 кв. м у літ. «А-2», розташованих за адресою: м. Харків, вул.. Велозаводська, б. 33 недійсним. В частині вимог щодо скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності вказаних нежитлових приміщень на імя ОСОБА_4 позивач відмовився.

Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 30 травня 2016 року позов задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 03.02.2016р. нежитлових приміщень першого поверху №18, №19 загальною площею 135,4 кв. м у літ. «А-2», розташованих за адресою: м. Харків, вул.. Велозаводська, б. 33 (реєстровий №.32, №33), засвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_3. Провадження в частині позовних вимог про скасування запису про державну реєстрацію права власності нежитлових приміщень першого поверху №18, №19 загальною площею 135,4 кв. м у літ. «А-2», розташованих за адресою: м. Харків, вул.. Велозаводська, б. 33 на імя ОСОБА_2 закрито. Стягнуто з ОСОБА_2, на користь Автогаражного кооперативу «Велозаводська» витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким відмовити у задоволенні позову Автогаражному кооперативу «Велозаводська», а в частині позовних вимог про скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності, провадження закрити відповідно до ст..1 ч.1 ст. 205 ЦПК України.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Задовольняючи уточнені позовні вимоги суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними.

Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам - частина 1; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності - частина 2; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі - частина 3; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом - частина 4; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним - частина 5; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей - частина 6.

Згідно зі ст..215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до п.8 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 09.11.2009 року, відповідно до ч.І ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 03 лютого 2016 року між АГК «Велозаводська» в особі голови правління ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень першого поверху №18, №19 загальною площею 135,4 кв. м у літ. «А-2», розташованих за адресою: м. Харків, вул.. Велозаводська, б. 33. Даний договір засвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_3

Згідно з п. 1.2 договору купівлі-продажу від 03.02.2016р., предмет договору, а саме нежитлові приміщення першого поверху №18, №19 загальною площею 135,4 кв. м у літ. «А-2», розташованих за адресою: м. Харків, вул.. Велозаводська, б. 33, належать продавцю - АГК «Велозаводська» на підставі рішення Господарського суду Харківської області від 29.09.2008 року, справа № 40/184-08, вх.. № 7042/4-40.. Прво власності на предмет договору зареєстровано 27.10.2008р. Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації, реєстраційний номер 25191673, номер запису: 8701 в книзі :1.

Відповідно акту прийому-передачі, засвідченого приватним нотаріусом ХДНК ОСОБА_3, від 03.02.2016 року АГК «Велозаводська» в особі голови правління ОСОБА_5 на підставі вищезазначеного договору купівлі-продажу передав у власність ОСОБА_4 нежитлові приміщення першого поверху №18, №19 загальною площею 135,4 кв. м у літ. «А-2», розташованих за адресою: м. Харків, вул.. Велозаводська, б. 33.

За приписами ст.ст. 655, 656 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.

Відповідно до ст.658 ЦК України, право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Матеріали справи свідчать, що постановою Харківського апеляційного господарського суду від 24.06.2009р. та постановою Вищого господарського суду України від 23.02.2010р., скасовано рішення господарського суду Харківської області від 29.09.2008р. яким визнано право власності за АГК «Велозаводська» на частину будівлі літ. «А-2» загальною площею 135,4 кв.м по вул.. Велозаводській, 33 у Фрунзенському районі м. Харкова.

У відповідності з вимогами ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській, адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Таким чином, вбачається, що при укладенні договору купівлі-продажу нежитлових приміщень першого поверху №18, №19 загальною площею 135,4 кв. м у літ. «А-2», розташованих за адресою: м. Харків, вул.. Велозаводська, б. 33 від 03 лютого 2016 року позивач не був власником вказаного нерухомого майна.

З огляду на викладене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що зміст вказаного правочину суперечить вимогам ст. 334 ЦК України, що є підставою для визнання договору недійсним.

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства.

Враховуючи положення ст.ст. 10, 60 ЦПК України, саме позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон повязує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Суд повно та всебічно зясував обставини по справі, наданим доказам дав належну оцінку і постановив законне і обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 30 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Н.М. Шаповал

Судді: Л.В. Пшенічна

ОСОБА_1