Справа №487/878/16-ц 05.09.2016 05.09.2016 05.09.2016
Провадження №22-ц/784/1795/16
Справа № 487/878/16-ц
Провадження № 22-ц/784/1795/16 Суддя першої інстанції:Кузьменко В.В.
Категорія 39 Суддя - доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
Рішення

Іменем України

05 вересня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої Самчишиної Н.В.,

суддів: Галущенка О.І., Серебрякової Т.В.,

із секретарем Андрієнко Л.Д.,

за участю:

- представника позивача ОСОБА_2,

- представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

представника позивача ОСОБА_4 ОСОБА_2

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 червня 2016 року ухвалене за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності в порядку спадкування за законом та за зустрічним позовом

ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Біржа нерухомості «Дифенс», приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_7, про зміну черговості одержання права на спадкування та визнання права власності на ? частку спадкового майна за законом,

встановила:

19 лютого 2015 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Позивач вказував, що після смерті його батька ОСОБА_8, яка сталася 25 червня 2015 року, відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1.

Він прийняв спадщину, звернувшись до нотаріуса із відповідною заявою, проте нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність у нього оригіналу правовстановлюючого документа на цю квартиру.

Вказана квартира належала батьку позивача ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу від 11 червня 2003 року, який останній уклав з продавцем ОСОБА_6 Цей договір, нотаріально не посвідчений, але зареєстрований Біржею нерухомості «Дифенс» за реєстраційним № 82 та у Миколаївському МБТІ за № 1833087 від 24 липня 2003 року.

Позивач зазначав, що договір купівлі-продажу був виконаний сторонами і до тепер не виникало ніякий претензій і спорів по ньому.

-2-

Посилаючись на те, що між сторонами договору купівлі-продажу були обумовлені і виконанні всі необхідні умови договору, та він є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті батька, просив суд визнати договір купівлі-продажу дійсним та визнати за ним право власності на вищезазначену квартиру в порядку спадкування за законом.

Заперечуючи проти позову, 21 березня 2016 року відповідач ОСОБА_5, звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6 в якому просила позов ОСОБА_4 про визнання права власності на цілу квартиру в порядку спадкування за законом задовольнити частково, надати їй право на спадкування за законом разом із спадкоємцем першої черги ОСОБА_4, після смерті її рідного брата ОСОБА_8 та визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на ? частку спірної квартири.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що позивач понад десяти років не спілкувався з батьком, не підтримував жодних родинних стосунків, не цікавився його станом здоровя та не допомагав йому. Останні пять років життя ОСОБА_8 не працював, він хворів на уролітіаз. Пенсію за віком (на час смерті йому було лише 51 рік) не отримував, інвалідність йому встановлено не було, тому вона, як єдина рідна близька людина за ним доглядала та допомагала, як фізично, так і матеріально. В догляд та допомогу входило приготування їжі, прибирання, витрати на ліки, лікувальні процедури та інше. Син спадкодавця ні матеріальної, ні іншої допомоги у цьому не надавав та навіть не приїхав на похорон батька. Після смерті ОСОБА_8 відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_2. Всі витрати по похованню брата, утриманню квартири та сплаті комунальних послуг здійснювала вона сама.

Як спадкоємець другої черги за законом, у шестимісячний строк ОСОБА_5 звернулась із заявою до приватного нотаріуса про прийняття спадщини, проте свідоцтво про право на спадщину за законом їй нотаріусом не було видане через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на квартиру.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_5 просила про задоволення позову.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 червня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково, зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено повністю.

Визнано дійсним вищезазначений договір купівлі-продажу квартири та визнано за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_8, на ? частину квартири АДРЕСА_2.

Надано ОСОБА_5 право на спадкування за законом разом із спадкоємцем першої черги ОСОБА_4, після смерті ОСОБА_8, який помер 25 червня 2015 року та визнано за ОСОБА_5 право власності в порядку спадкування за законом на ? частину спірної квартири. Додатковим рішенням цього ж суду від 25 липня 2016 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив рішення суду змінити та ухвалити рішення про задоволення первісного позову та відмову в задоволенні зустрічного позову.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_3, посилаючись на необґрунтованість її доводів, просив відхилити апеляційну скаргу та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

-3-

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 в частині визнання договору купівлі-продажу дійсним, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та доведеності. Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за законом та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_5, суд виходив з доведеності відповідачем ОСОБА_5 тяжкої хвороби спадкодавця, внаслідок якої останній знаходився в безпорадному стані, потребував постійного догляду та допомоги, яку отримував лише від неї. Тому дійшов висновку про підставність вимог відповідача ОСОБА_5 щодо зміни черговості одержання право на спадкування, згідно положень ч. 2 ст. 1259 ЦК України, та визнав за спадкоємцями право власності по ? частині спірної квартири в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8

Колегія суддів не з усіма висновками суду погоджується.

Так, згідно з застереженнями, що містяться в ст. 5 ЦК України та п. 4 Прикінцевих та Перехідних Положень ЦК України, правовий статус майна, а також права та обов'язки суб'єктів цивільних правовідносин щодо цього майна визначаються нормами матеріального права, які були чинними на час його створення або набуття.

Положеннями ст. 42 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), який має застосовуватися до спірних правовідносин, дозволялося укладення цивільно-правових угод у вигляді усної та письмової форми (простої або нотаріальної).

Згідно з вимогами ст. 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу житлового будинку, повинен бути укладений у письмовій формі з обов'язковим нотаріальним посвідченням.

Невиконання цих вимог, тягне недійсність такої угоди із застосуванням наслідків реституції, передбачених ч. 2 ст. 48 ЦК УРСР (в редакції 1963 року).

В той же час, відповідно до правил ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» угоди, які укладені учасниками біржі щодо купівлі-продажу товарів або об'єктів нерухомості, допущених до обігу на товарній біржі та зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Така угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Як вбачається з матеріалів справи, 11 липня 2003 року ОСОБА_8, як член біржі, уклав угоду з членом біржі ОСОБА_6 про купівлю-продаж належної останній на праві власності квартири АДРЕСА_2 за 1 700 грн., які продавець отримала від покупця повністю до біржової реєстрації цього договору (а.с.6). Тобто, була досягнута згода з усіх необхідних та суттєвих умов угоди та відбулося її виконання. В подальшому ОСОБА_8, 24 липня 2003 року, зареєстрував свої майнові права щодо придбаної квартири, відповідно до чинного на час укладення угоди законодавства, в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації.

Зазначене підтверджується копією біржової угоди, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, довідкою КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації», Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію майнових прав ( а.с.7, 31, 64).

Місце проживання продавця ОСОБА_6 невідоме.

25 червня 2015 року ОСОБА_8 помер (покупець квартири).

-4-

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), якщо одна із сторін повністю, або частково виконала угоду, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду визнати угоду дійсною.

В цьому випадку не вимагається подальшого нотаріального посвідчення угоди.

Позивачем надані належні докази на підтвердження факту укладення угоди між спадкодавцем і продавцем квартири, її виконання та обставин, які свідчать про неможливість подальшого нотаріального посвідчення угоди.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що зазначене є підставою для визнання договору купівлі-продажу спірної квартири, укладеного на біржових торгах, дійсним.

Проте, оскільки суд помилково послався на норми ЦК України 2003 року, які не регулюють спірні правовідносини за правилами дії закону у часі, рішення суду в цій частині підлягає зміні.

Щодо позовних вимог ОСОБА_4 про визнання права власності у порядку спадкування за законом та зустрічного позову ОСОБА_5 про зміну черговості одержання права на спадщину, визнання права на спадкування у першу чергу разом із позивачем, то колегія суддів виходить з наступного.

Так, відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Згідно з ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до розяснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наведених в п.5.2 листа від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», підставами для задоволення позову про зміну черговості одержання права на спадкування за законом є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин.

-5-

Згідно абзацу 3 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Таким чином, застосування наведеної норми права (ч. 2 ст. 1259 ЦК України) з урахуванням вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України вимагає доведення факту опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу, а також перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто стані, зумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, у ч. 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 25 червня 2015 року помер ОСОБА_8.

Причина смерті наявне захворювання загострення хронічного гнійного невриту з апостематозом нирок на фоні нирково - камяної хвороби, яке ускладнилося прогресуючою нирковою недостатністю (а.с.72-73).

Після його смерті відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_2, в якій ОСОБА_8 був зареєстрований та проживав.

Із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 до приватного нотаріуса звернулися його син ОСОБА_4, та ОСОБА_5 - рідна сестра спадкодавця (а.с.35-51). Інших спадкоємців не встановлено.

Дані обставини позивач та відповідач ОСОБА_5 не оспорювали.

Зі справи вбачається, що вимоги про зміну черговості спадкування та визнання права на спадкування за законом разом зі спадкоємцями першої черги позивач обґрунтувала тим, що спадкодавець ОСОБА_8 через тяжку хворобу тривалий час перебував у безпорадному стані та потребував матеріального забезпечення і стороннього догляду, які вона йому надавала.

Разом з тим, на підтвердження цих доводів належних, допустимих та переконливих доказів суду не надала. Згідно інформації Миколаївського обласного центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф, 25 червня 2015 року о 15 год. 17 хв. мав місце виїзд швидкої медичної допомоги до ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_3 (місце реєстрації відповідача ОСОБА_5І.) (а.с.71).

Будь-яких інших медичних документів, які б свідчили про перебування ОСОБА_8 на диспансерному обліку у медичних установах з приводу тяжкого захворювання, перебування його на стаціонарному лікуванні, а також про те, що він у звязку із захворюваннями нирок потребував стороннього догляду не надано ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду.

Як вбачається з технічного запису судового засідання, в суді першої інстанції свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10 (сусіди спадкодавця) пояснили, що ОСОБА_8 працював на ринку «Колос», спілкувався з ними, не жалівся на стан здоровя, у безпорадному стані не був.

-6-

Його сестра приїздила до нього додому, готувала йому їжу. Приблизно за рік до смерті спадкодавець переїхав до своєї сестри ОСОБА_5 Також свідки пояснили, що сина спадкодавця не бачили.

З показів свідка ОСОБА_11 слідує, що відповідач ОСОБА_5 приходила до неї викликати швидку допомогу для брата, вона допомагала відповідачці та бачила, що ОСОБА_8 лежав у неї дома, приймав ліки.

Між тим, з показів вказаних свідків не вбачається, що спадкодавець був у безпорадному стані (лежачим хворим) та потребував матеріального забезпечення і стороннього догляду.

Та обставина, що позивач несла витрати на поховання спадкодавця та утримання його майна не заслуговують на увагу, оскільки вона не має правового значення для вирішення спору щодо зміни черговості одержання права на спадкування за законом.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позивач не довела тривале існування ОСОБА_8 завдяки її матеріальному забезпеченню та перебування спадкодавця у безпорадному стані, оскільки сам факт хвороби не свідчить про ці обставини.

Піклування відповідача ОСОБА_5 про спадкодавця свідчить про міцність родинних відносин, характер та ступень спілкування, моральні зобов'язання, які є етичними нормами, а не про наявність підстав для зміни черговості спадкування після його смерті.

За таких обставин, відсутні підстави, передбачені ч. 2 ст. 1259 ЦК України для одержання відповідачем ОСОБА_5 права на спадкування разом зі спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_8 Тому зустрічний позов не підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене, а також те, що у позивача відсутній оригінал правовстановлюючого документу на квартиру спадкодавця, що позбавляє його можливості отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, колегія суддів дійшла висновку, що його права на спадкування підлягають захисту в судовому порядку шляхом визнання за ним права власності на нерухоме майно спадкодавця.

Оскільки суд першої інстанції був іншої думки, частково задовольнив первісний позов та задовольнив зустрічний позов повністю за доведеністю, то у відповідності до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України таке рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням апеляційною інстанцією нового рішення про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову, з розподілом судових витрат.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_5 на користь позивача підлягають стягненню судовий збір в сумі 1 209 грн. 72 коп. (551 грн. 20 коп. сплачених в суді першої інстанції + 658 грн. 52 коп. - за подачу апеляційної скарги) та на користь на користь держави 47 грн. 45 коп. недоплаченого судового збору в суді першої інстанції.

З ОСОБА_6 на користь позивача підлягають стягненню 551 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_4 ОСОБА_2 задовольнити.

-7-

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 червня 2016 року змінити в частині посилання на закон, яким суд керувався при задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та вважати законом, на підставі якого вирішена ця позовна вимога, положення частини 2 статті 47 ЦК УРСР 1963 року.

Рішення суду в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за законом та зустрічного позову ОСОБА_5 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на квартиру № 8 (вісім), що знаходиться в м. Миколаєві, вул. 6 (шоста) Поперечна, 22 (двадцять два) в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, який помер 25 червня 2015 року.

Відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Біржа нерухомості «Дифенс», приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_7, про зміну черговості одержання права на спадкування та визнання права власності на ? частку квартири АДРЕСА_2.

Додаткове рішення суду від 25 липня 2016 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 1 209 грн. 72 коп. судового збору в обох судових інстанціях.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 47 грн. 45 коп. недоплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_4 551 грн. 20 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: О.І. Галущенко

ОСОБА_13