Апеляційний суд Житомирської області
Справа №276/1173/15-ц Головуючий у 1-й інст. Мельник М. Л.
Категорія 47 Доповідач Косигіна Л. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області

в складі: головуючої судді Косигіної Л.М.

суддів: Григорусь Н.Й., Кочетова Л.Г.

при секретарі Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Рижанська сільська рада Хорошівського району, Житомирської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про відновлення стану земельної ділянки, знесення самочинної споруди

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 16 грудня 2015 року

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила зобов'язати ОСОБА_2: припинити утримувати самовільно зайняту ним земельну ділянку шириною 6 м і довжиною 100 м, яка розташована з вул. Леніна на вул. Кутузова в с. Рижани Володарсько-Волинського району Житомирської області; відновити стан цієї земельної ділянки шляхом поновлення межових знаків, збирання решток рослин фацелії, заскородження, приведення її в належний стан для під'їзної дороги; знести самочинно збудований дерев'яний паркан на вказаній земельній ділянці.

Рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 16 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_2 припинити утримувати самовільно зайняту ним земельну ділянку шириною 6 м, довжиною 100 м, яка розташована з вул. Леніна на вул. Кутузова в с. Рижани Володарсько-Волинського району Житомирської області. Зобов'язано ОСОБА_2 відновити стан земельної ділянки шириною 6 м, довжиною 100 м, яка розташована з вул. Леніна на вул. Кутузова в с. Рижани Володарсько-Волинського району Житомирської області, шляхом зібрання решток рослин фацелії, заскородження, приведення її в належний стан для під'їзної дороги. Зобов'язано ОСОБА_2 за його рахунок знести самочинно збудований ним дерев'яний паркан для проїзду по земельній ділянці шириною 6 м і довжиною 100 м, яка розташована з вул. Леніна на вул. Кутузова в с. Рижани Володарсько-Волинського району Житомирської області.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп. та на користь держави у розмірі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення скасувати, ухвалити нове про відмову у позові. Зазначив, що судом не взято до уваги те, що ОСОБА_1 не надано доказів на право володіння або користування житловим будинком і земельною ділянкою, в т.ч. і земельною ділянкою шириною 6 м, довжиною 100 м, яка належить територіальній громаді, а тому її права не порушені. Вважає, що в судовому засіданні не було доведено жодними належними та допустимими доказами факту самовільного зайняття спірної ділянки, не проведена земельно-технічна експертиза. Крім того, судом в порушення вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України неправильно вирішено питання щодо відшкодування судового збору та не стягнуто витрати за надання правової допомоги.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 02.02.2016 року рішення районного суду змінено. Доповнено резолютивну частину наступним реченням: «Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 966 грн. 67 коп.». У решті рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.06.2016 року касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення апеляційного суду Житомирської області від 02.02.2016 року в частині вирішення питання про розподіл судових витрат скасовано, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. У решті рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 16.12.2015 року та Апеляційного суду Житомирської області від 02.02.2016 року залишено без змін.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу.

Статтею 84 ЦПК України визначено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, і такі витрати відносяться до судових витрат, які підлягають розподілу судом між сторонами відповідно до ст. 88 ЦПК України.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

У пунктах 47, 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст. ст. 12, 46, 56 ЦПК України ).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. 3 ст. 79, ст. ст. 84, 88, 89 ЦПК України.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Встановлено, що 16.09.2015 року ОСОБА_2 на підставі довіреності, посвідченої секретарем Рижанської сільської ради, уповноважив ОСОБА_7 бути його представником, зокрема, в судових органах України будь-якої інстанції з усіма правами, наданими позивачу, відповідачу, третій особі та потерпілому з усіма необхідними для того повноваженнями (а.с. 26). Копія цієї довіреності долучена до матеріалів справи.

Також, в цей же день між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 та ОСОБА_2 був укладений договір № 17 про надання правової допомоги у частині супроводження цивільної справи № 276/1173/15ц (а.с. 45). При цьому, до даного договору не долучено будь-яких документів про те, що ОСОБА_7 є адвокатом (адвокатське посвідчення, витяг з Єдиного реєстру адвокатів України) або фахівцем у галузі права, приватним підприємцем. Дані документи не були долучені під час розгляду даної справи в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 21.09.2015 року ОСОБА_7 подав до суду клопотання про відкладення слухання справи у зв'язку із зайнятістю в іншому процесі та заперечення на позовну заяву в порядку ст. 128 ЦПК України, які підписав як представник ОСОБА_2 на підставі довіреності (а.с. 19, 20-21).

Згідно із журналами судових засідань, наявних у матеріалах справи (а. с. 52-53, 73-76, 86-88, 97-98), ОСОБА_7 приймав участь в судових засіданнях як представник відповідача ОСОБА_2 так, у судовому засіданні, яке відбулося 08.10.2015 року, під час з'ясування анкетних даних учасників судового розгляду, ОСОБА_7 зазначив, що він є представником ОСОБА_2 і діє на підставі довіреності. Вказані обставини підтверджуються змістом технічного запису за 08.10.2015 року.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що ОСОБА_7 приймав участь у розгляді справи як представник ОСОБА_2 на підставі довіреності, а відтак витрати на правову допомогу в сумі 3100 грн. року (а.с. 44а, 45, 72, 79, 90 грн.) у зв'язку із наданням такої допомоги на підставі угоди про правову допомогу від 16.09.2015 року, не підлягають відшкодуванню.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не в повній мірі вирішено питання щодо відшкодування судового збору. Так, ОСОБА_1 було заявлено три вимоги немайнового характеру, а відтак вона під час звернення до суду повинна була заплатити 730 грн. 80 коп. (243,6х3), а не 243 грн. 60 коп. (п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року). Рішенням районного суду задоволено дві позовні вимоги ОСОБА_1, та стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивачки 243 грн. 60 коп. судового збору та на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. Відтак, позивачка повинна доплатити у дохід держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. за вимогу, у задоволенні якої їй було відмовлено.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом доповнення його резолютивної частини реченням: «Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.». Судове рішення в частині вирішення питання щодо відшкодування інших судових витрат, залишається без змін.

Рішення в частині вирішення питання по суті заявлених ОСОБА_1 позовних вимог не є предметом апеляційного розгляду, оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.06.2016 року воно залишено без змін.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 304, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 16 грудня 2015 року змінити, доповнивши його резолютивну частину наступним реченням: «Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.».

У решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча Судді