АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

21 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Саліхова В.В.,Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 22 лютого 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, Головного територіального управління юстиції у м.Києві про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 22.02.2016 року даний позов задоволено частково. Стягнуто з Головного територіального управління юстиції у м.Києві на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 1000 грн.

Не погодившись з рішенням суду в частині визначення розміру моральної шкоди, позивач подав апеляційну скаргу в якій ставить питання про зміну судового рішення та задоволення його позовних вимог про стягнення на його користь у відшкодування моральної шкоди 12 000 грн. Посилається на незаконність та необгрунтованість рішення суду в цій частині та неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених в ній.

Представники відповідачів в судове засідання не з'явилися. З огляду на положення ч.5 ст.76, ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів визнала їх повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до ст. 1167 ЦК України є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 1173 ЦК України, є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв'язок між ними.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності факту заподіяння позивачу моральної шкоди неправомірними діями ВДВС внаслідок накладання арешту на його майно і вважав достатнім на відшкодування моральної шкоди позивачу 1000 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом ВДВС Дарницького РУЮ м. Києва було відкрите виконавче провадження № 436008660 за виконавчим листом виданим Дарницьким районним судом м. Києва від 30.05.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 судового збору у розмірі 115 грн.

Постановою державного виконавця від 04.12.2014 року на виконання рішення суду у межах данного виконавчого провадження був накладений арешт на майно боржника та оголошено заборону про його відчуження.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16.03.2015 року дії державного виконавця щодо накладення арешта на усе майно боржника визнані неправомірними.

Відповідно до ч.3ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Отже, факт вчинення державним виконавцем ВДВС Дарницького РУЮ У м. Києві неправомірних дій стосовно позивача встановлений.

Позивач обґрунтовував позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 12 000 гривень тим, що в результаті неправомірних дій відповідача, а саме того, що відповідачем при наявності в нього боргу у розмірі лише 115 грн. було накладено арешт на усе його майно, йому необхідно було здійснювати додаткові моральні та фізичні зусилля, направлені на відновлення порушених прав, що призвело до душевних страждань, перебування у постійній нервовій та психологічній напрузі, був порушений звичайний ритм його життя, він змушений був вистоювати у чергах до державного виконавця, звертатися за юридичною допомогою, що спричинило погіршення його стану здоров'я .

У п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено , що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч.2).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який розмір може мати суто умовний вираз.

За загальним правилом, передбаченим ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу.

Посилаючись на погіршення стану здоров'я, позивач не довів належними та допустимими доказами, причинного зв'язку із загостренням його хронічних хвороб притаманних людям його віку з неправомірними діями державного виконавця.

А тому неможливо погодитись з доводами апелянта про неправильне визначення судом розміру коштів на відшкодування моральної шкоди.

Згідно із рішенням, при вирішенні вимог в цій частині враховувався характер правопорушення, що спричинило моральну шкоду, глибина фізичних та душевних страждань позивача, тобто обставини, про які зазначає апелянт в апеляційній скарзі.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо незаконності рішення і викладених в ньому висновків в іншій частині. Неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, і дають можливість апеляційному суду вийти за межі доводів апеляційної скарги, що передбачено ч. 3 ст. 303 ЦПК України, не встановлено.

Тому колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу і залишає без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення ,але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 753/19743/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/ 6131 /2016

Головуючий у суді першої інстанції: Трусова Т.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.