Номер провадження: 22-ц/785/873/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Ступаков О. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Ступакова О.А. суддів: Бабія А.П., Станкевича В.А.

при секретарі Лопотан В.І.

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_2 від імені та в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус ОСОБА_5, про визнання заповіту недійсним та визнання права на спадкування за заповітом за апеляційною скаргою ОСОБА_3, подану через представника ОСОБА_2 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 23 червня 2015 року,-

встановила:

У квітні 2014 року ОСОБА_2 від імені та в інтересах ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_4Є, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус ОСОБА_5, про визнання заповіту недійсним та визнання права на спадкування за заповітом, в обґрунтування якого зазначив, що 07.11.2013 року помер його батько ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкав за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с.Кароліно-Бугаз, ж/м «Веснянка», вул.Студентська, 16, будинок 6.

12.07.2012 року, за своє життя ОСОБА_6 склав заповіт, за умовами якого, на випадок смерті зробив розпорядження, заповідаючи майно, яке складається із: будинку № 6 по вул.Студентській, 16, ж/м "Веснянка", с.Кароліно-Бугаз в Одеській області та земельної ділянки № 6, що розташована на території Кароліно-Бугазької сільської ради садівницького кооперативу "Веснянка" Овідіопольського району Одеської області, позивачу. Спадщину позивач прийняв, що підтверджується його заявою від 08.02.2014 року, яка посвідчена нотаріусом Хімкінського нотаріального округу Московської області.

03.04.2014 року ОСОБА_3 звернувся із заявою до приватного нотаріуса ОСОБА_5, але йому було повідомлено, що у справі міститься заповіт, складений ОСОБА_6, який посвідчений на користь ОСОБА_4 та який мав місце вже після заповіту, складеного та посвідченого на його користь. Позивач вважає, що на час і день складання заповіту на користь відповідача, ОСОБА_6 не здатний був усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, у зв'язку з чим він просить визнати заповіт оформлений на користь ОСОБА_4 недійсним та визнати за позивачем право на спадкування за заповітом.

Заявою від 30.03.2015 року представником позивача було збільшено розмір позовних вимог та він просив визнати недійсним заповіт від 21.10.2013 року складений ОСОБА_6 на ім'я ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_5

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, мотивуючи це тим, що ОСОБА_6 під час складання заповіту усвідомлював значення своїх дій та керував ними, а також надав письмові заперечення проти позову.

Третя особа в судове засідання не з'явилась, але надала письмові заперечення, у яких проти задоволення позовних вимог заперечувала, зазначивши, що ОСОБА_6 під час складання заповіту усвідомлював значення своїх дії, сумнівів щодо психічного стану не виникало, а заповіт був оформлений у відповідності до норм діючого законодавства.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 23 червня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено. У порядку розподілу судових витрат стягнуто з позивача на користь відповідача понесені відповідачем та документально підтверджені судові витрати: 121,80 грн. - судовий збір за подання заяви про виклик свідків, 3180,74 грн. - витрати пов'язані з проведенням посмертної судово-психіатричної експертизи, а всього 3302,54 грн. Заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Овідіопольського районного суду від 22 квітня 2014 року - скасувані.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду, представник позивача подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду в звязку з тим, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

ОСОБА_3 в судове засідання не зявився. В матеріалах справи наявне сповіщення представника ОСОБА_3 ОСОБА_2 про день та час слухання справи призначеного слуханням на 26.04.2016 року на 9 год. 30 хв. (т.2 а.с. 174), а тому відповідно до положень ч.5 ст.76 ЦПК України, ОСОБА_3 вважається сповіщеним про день та час розгляду справи. При розгляді справи представник ОСОБА_3 ОСОБА_2 заявив клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки він не ознайомлений з висновком комісійної судово-медичної експертизи про ознайомлення з якою подавав клопотання 06.04.2016 року. Представнику ОСОБА_3 ОСОБА_2 була надана справа для ознайомлення, та оголошена перерва у судовому засіданні. Про ознайомлення з експертизою, представник ОСОБА_3 ОСОБА_2 написав розписку та подав клопотання про відкладення розгляду справи в звязку з тим, що як зазначено в заяві від 26.04.2016 року прибув в апеляційний суд і випадково дізнався, про слухання справи призначену слуханням на 26.04.2016 року на 9 год. 30 хв., ні ОСОБА_3 ні його представник ОСОБА_2 судові повістки про день та час слухання справи призначеної слуханням на 26.04.2016 року не отримували та не були належним чином сповіщені про день та час розгляду справи, крім того в цей же день ОСОБА_2 приймає участь у судовому засіданні в апеляційному суді Одеської області по іншій справі, зазначені обставини на думку представника ОСОБА_3 ОСОБА_2 є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

Колегією не визнано поважною неявку представника позивача в судове засідання та колегія вважала, що відсутні підстави для відкладення розгляду справи за заявою представника ОСОБА_3 ОСОБА_2 виходячи з наступного. Посилання представника позивача, що ні він не позивач судові повістки про день та час слухання справи призначеної слуханням на 26.04.2016 року не отримували та не були належним чином сповіщені про день та час розгляду справи, спростовуються матеріалами справи, а саме поштовим повідомленням про сповіщення ОСОБА_2 про день та час слухання справи призначеного слуханням на 26.04.2016 року на 9 год. 30 хв., а тому відповідно до положень ч.5 ст.76 ЦПК України, ОСОБА_3 вважається сповіщеним про день та час розгляду справи.

Зазначення ОСОБА_2 про те, що він приймає участь також у іншому судовому засіданні 26.04.2016 року в апеляційному суді Одеської області також не є поважною підставою для відкладення розгляду справи, оскільки ОСОБА_2 не обґрунтував, чому він надає перевагу одному судовому засіданню над іншим.

Колегія вважає, що подання представником ОСОБА_3 ОСОБА_2 заяви про відкладення справи направлено на затягування розгляду справи, при цьому колегія прийняла до уваги, що ОСОБА_2, ще 06.04.2016 року подав заяву про ознайомленням з висновком експерта, однак до дня розгляду справи не зявився для ознайомленням з зазначеним висновком.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, сторони, що зявилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на те, що 07.11.2013 року помер ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкав за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с.Кароліно-Бугаз, ж/м "Веснянка", вул.Студентська, 16, будинок 6.

12.07.2012 року ОСОБА_6 був складений заповіт, за умовами якого, на випадок смерті він зробив розпорядження, заповідаючи майно, яке складається із: будинку № 6 по вул.Студентській, 16, ж/м "Веснянка", с.Кароліно-Бугаз в Одеській області та земельної ділянки № 6, що розташована на території Кароліно-Бугазької сільської ради садівницького кооперативу "Веснянка" Овідіопольського району Одеської області, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Зазначений заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7

21.10.2013 року ОСОБА_6 був складений новий заповіт, за умовами якого, на випадок смерті він зробив розпорядження, заповідаючи належне йому на праві власності майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він згідно з законом буде мати право, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3. Зазначений заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_5

Згідно до ст.1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, має бути особисто підписаний заповідачем, та має бути посвідчений нотаріусом.

Заповіт складений 21.10.2013 року ОСОБА_6 на ім'я ОСОБА_4 повністю відповідає вимогам, передбаченими чинним законодавством, а саме: складений у письмовій формі, підписаний особисто заповідачем - ОСОБА_6, посвідчений нотаріусом.

Відповідно до положень ч.2, 3 ст.1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Заповіт від 21.10.2013 року скасовує заповіт від 12.07.2012 року.

Положеннями ст.ст.10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Як зазначено у ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

У відповідності до ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно ч.1 ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Постановою судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 29.02.2012 року встановлено, що підставою для визнання правочину недійсним за ст.225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

В судовому засіданні були допитані свідки заявлені стороною позивача та свідки заявлені стороною відповідача, які надали наступні покази:

- свідок ОСОБА_8 засвідчила, що спілкувалася з ОСОБА_6 на початку жовтня 2013 року (приблизно за два тижні до його смерті), коли він психічно та поведінково був адекватним, висловлював надію одужати, розмова загалом була ні про що, тобто про якісь малозначущі життєві питання. На думку даного свідка, взаємовідносини ОСОБА_6 з відповідачем були добрими;

- свідок ОСОБА_9 засвідчила, що була знайома з ОСОБА_6, якого протягом 2013 року бачила щоденно. Свідку відомо, що ОСОБА_6 захворів влітку 2013 року. Востаннє свідок розмовляла з ОСОБА_6 на початку вересня 2013року. Тоді він ще їздив на автомобілі. У подальшому свідок з ОСОБА_6 не спілкувалась. Свідок знайома з відповідачем, їй відомо, що та переймалася проблемами ОСОБА_6, коли він захворів;

- свідок ОСОБА_10 засвідчив, що був знайомий та товаришував з ОСОБА_6 з 1990 року. Вони проживали по сусідству по дачному кооперативу. Свідку відомо, що ОСОБА_6 захоплювався футболом, розбирався у будівельних питаннях, оскільки ще студентом поїздив по будівельним загонах. Свідок з ОСОБА_6 святкував свята та дні народження. ОСОБА_6 виконував обов'язки голови дачного кооперативу. У свідка була розмова з ОСОБА_6, коли той посвятив його в свої наміри заповісти один будинок донці, а інший - сину. З 2013 року у ОСОБА_6 почались проблеми з хребтом, він став утруднено рухатись. Свідок ОСОБА_6 з цього приводу не доймав, тобто особливо не розпитував. Пізніше у ОСОБА_6 о також виникли проблеми з мозком. З приводу цих хвороб ОСОБА_6 лікувався у Криму та після повернення звідти, продовжував займатись керівництвом дачного кооперативу, спілкувався з свідком з цих приводів. Останнє спілкування свідка з ОСОБА_6 приходиться на жовтень 2013 року. На вищезазначений момент, розмовляв загальмовано. По поведінці ОСОБА_6 свідку було ясно, що в нього тяжкий стан, він виключно відповідав лише на запитання свідка, а своїх питань не задавав. Свідок також не виключає, що ОСОБА_6 міг тоді його не впізнавати. При розмові щодо самопочуття, скаржився на головний біль, швидко стомлювався. На думку свідка, взаємовідносини ОСОБА_6 з відповідачем були добрими;

- свідок ОСОБА_11 засвідчила, що в період березня - листопада 2013 року підтримувала спілкування з ОСОБА_6 по питаннях дачного кооперативу, де ОСОБА_6 виконував обов'язки голови. Планові збори членів дачного кооперативу, що зазвичай проводились восени, у 2013 році не відбулися, у зв'язку з хворобою ОСОБА_6 Наприкінці вересня 2013 року ОСОБА_6 ще водив свій автомобіль самостійно, займався лікуванням, у них відбулася розмова на території кооперативу. Свідок відвідала ОСОБА_6 в нього вдома після його повернення з лікарні. На той час він уже був лежачим, на запитання не відповідав, а лише кивав головою, постійно спав. Востаннє свідок ОСОБА_6 бачила приблизно наприкінці жовтня 2013 року, коли приїздив священик. На її думку ОСОБА_6 був без свідомості, було лежаче тіло. Останні 5 днів до смерті ОСОБА_6 лежав, як мертвий. Свідок вважає, що відповідач до ОСОБА_6 відносилась добре;

- свідок ОСОБА_12 засвідчив, що за фахом являється священиком, проживає з ОСОБА_6 по сусідству в дачному кооперативі. Свідку відомо, що ОСОБА_6 до моменту лікування у Криму, самостійно їздив на своєму автомобілі, а після повернення звідти, був ще спроможний самостійно пересуватись, вони тоді бачились. ОСОБА_6 спілкувався з свідком нормально, ніяких психічних відхилень не виявляв, лише зовнішньо було помітно, що він хворий, але виключно фізичною хворобою. ОСОБА_6 зміг поспілкуватися з свідком ще приблизно за тиждень до своєї смерті , коли свідок заходив до нього за лопатою, а протягом 3-х останніх днів перед смертю, ОСОБА_6 постійно спав;

- свідок ОСОБА_13 засвідчила, що з травня 2013 року працювала у ОСОБА_6 домашньою робітницею по запрошенню відповідача. Стан здоров'я ОСОБА_6 по серпень 2013 року лишався звичайним, свої обов'язки в дачному кооперативі він продовжував виконувати по жовтень 2013 року включно. З лікування у Криму ОСОБА_6 повернувся 18.10.2013 року. Був на той час у звичайному стані, психічних порушень не виявляв, адекватно спілкувався, продовжував працювати в кооперативі, лише садовився з сторонньою допомогою. З приводу заповіту свідку нічого не відомо, ОСОБА_6 помер у свідка на руках;

- свідок ОСОБА_14 засвідчила, що являється донькою відповідача. Восени 2013 року вона повністю присвятила себе ділам ОСОБА_6: участь у наданні йому медичної допомоги та догляді, допомога у його справах по дачному кооперативу. У жовтні 2013 року під диктовку ОСОБА_6 написала звіт по дачному кооперативу за 2013 рік. Навіть захворівши, ОСОБА_6 продовжував займатися своїми обов'язками по дачному кооперативу, водив автомобіль. З приводу своїх нездужань ОСОБА_6 лікувався у військовому госпіталі м.Одеси та .у Крим у "Генезисі" два тижні. З лікування у Криму ОСОБА_6 повернувся у вечорі в суботу 19.10.2013 року. Був на той час повністю психічно здоровим. На прохання ОСОБА_6 свідок привезла йому нотаріуса, при їх розмові присутньою не була. Нотаріус також приїздила пізніше. Поведінка ОСОБА_6 стала "не такою" лише за 4-7 днів до його смерті, а до того, він все контролював. Наркотичні препарати було призначено лише в останні 3 дні життя ОСОБА_6 Проблемами ОСОБА_6 займалася виключно відповідач, а позивач участі в цьому не приймав;

- свідок ОСОБА_15 засвідчила, що за фахом вона художник, являється сестрою відповідача. Свідок засвідчила, що ОСОБА_6 був високого зросту, кріпкої статури, нехворіючим. Свідок щоденно відвідувала ОСОБА_6, коли він перебував у лікарні м.Сімферополя. Вів він себе тоді звичайно, дивився телевізор, пересувався з сторонньою допомогою. Хоча йому було зроблено декілька пункцій, джерела патології знайдено не було і відповідно, хіміотерапію - не призначено. На тлі здійснюваної там терапії ОСОБА_6 стало легше, він був повністю адекватним. У зв'язку зі своєю роботою свідок з ОСОБА_6 у період з 18.10. по 30.10.2013 року не спілкувалась. Через різке погіршення здоров'я ОСОБА_6, свідок у кінці жовтня 2013 року приїхала до нього додому. На той час ОСОБА_6 лишався у свідомості, був спроможний самостійно звертатися з тих чи інших питань, самостійно просив поїсти, свідомо відносився до свого стану, при спілкуванні вже не балакав, лише кивав головою, міг сидіти. Також свідок уточнила, що в період перебування ОСОБА_6 на лікуванні в м.Сімферополі, наркотичних препаратів він не отримував, там його короткотривало відвідував позивач, що задавав недоречні питання про те, скільки ОСОБА_6 ще проживе. На думку свідка, вищезазначена поведінка позивача, розчарувала ОСОБА_6 в ньому, з лікарні ОСОБА_6 додому був привезений на кареті швидкої медичної допомоги.

З Довідок ООО "Центр клінічної діагностики" від 21.04.2014 року і Сільської амбулаторії загальної практики сімейної медицини с.Кароліно-Бугаз від 05.05.2014 року вибачається, що ОСОБА_6 під час складання заповіту від 21.10.2013 року за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Згідно Висновку посмертна судово-психіатричної експертизи № 33 від 16.01.2015 року: "ОСОБА_6 на час складання заповіту від 21.10.2013 року виявляв ознаки Органічного ураження головного мозку онкологічного ґенезу з церебрастенічним синдромом і за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними".

Відповідно до ч.6 ст.147 ЦПК України, висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст.212 ЦК України.

Відповідно до положень ч.1 та ч.3 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд першої інстанції вважав, що жодного належного доказу того що на момент складання заповіту від 21.10.2013 року ОСОБА_6 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними - суду не надано, а навпаки, доведено, що ОСОБА_6 на момент складання заповіту від 21.10.2013 року за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, в зв'язку з чим заявлені позовні вимоги є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають у повному обсязі.

Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Колегія погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції не надав належній оцінці докази які є у справі, а саме тому, що на день посвідчення оспорюваного заповіту ОСОБА_6 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, зокрема те, що станом на 21.10.2013 року ОСОБА_6 перебував у сонливому стані, що зафіксовано лікарем та не надав належної оцінці показам свідків: ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, є помилковими, скільки суд надав у рішенні належну оцінку зазначеним доказам.

Зазначення в апеляційній скарзі як на підставу для скасування рішення суду першої інстанції не призначення судом першої інстанції посмертної комплексної судово-медичної експертизи та призначення у справі лише повторної посмертної комплексної судово-медичної експертизи для визначення психічного стану ОСОБА_6 на час укладення заповіту є помилковим, оскільки посмертна комплексна судово-медична експертиза була призначена за клопотанням представника позивача, ухвалою апеляційного суду 06.10.2015 року (т.2 а.с. 115-118).

У висновку комплексної судово-медичної експертизи від 11.03.2016 року зазначено, що експертна комісія не може дати однозначну відповідь на питання, чи міг ОСОБА_6 21.03.2013 року в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, враховуючи прийом ліків, тяжкий загальний стан, дію тяжкого онкологічного захворювання головного мозку.

Колегія вважає, що при розгляді справи як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, представник позивача не надав належних доказів того, що на час складання заповіту на користь відповідача, ОСОБА_6 не здатний був усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, в звязку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.1, 308, 313-315 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану через представника ОСОБА_2 відхилити. Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 23 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення однак може бути оскаржена до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів.

Судді О.А. Ступаков

ОСОБА_16

ОСОБА_17