Справа № 291/172/16-ц
Ружинський районний суд Житомирської області
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

27 квітня 2016 року

Ружинський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді Нейла В.М.

з участю секретаря - Герасимчук Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Ружині Житомирської області цвіль-

ну справу за позовом ОСОБА_1 до Шпиченецької сільської ради Ружинського району Житомирської області про визнання права власності на спадкове майно,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася з вищевказаним позовом, мотивуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати її чоловіка ОСОБА_2 - ОСОБА_3. Піс¬ля її смерті відкрилась спадщина на все належне їй майно, в тому числі і на право на земельну частку (пай), яке прийняв син померлої, ОСОБА_2, але не оформив своїх спадкових прав. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер чоловік позивачки - ОСОБА_2. Спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняла позивачка.

До складу спадщини, яка залишилася після смерті чоловіка ввійшло право на земельну частку (пай), реформованого КСП «Колос», с.Шпичинці, Ружинського району, Житомирсь¬кої області, розміром 4,03 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке належало померлому, відповідно до прийняття ним спадщини після померлої матері, ОСОБА_3. Дана обставина підтверджується довідкою відділу держземагенства у Ружинському районі № 1350/02-14 від 18.06.2015 та листом державного нотаріуса Ставничного О.В. Ружинської державної нотаріальної контори від 25.06.2015 року.

Сертифікат на право на земельну частку (пай) не виписувався, але право ОСОБА_3 на земельну частку (пай) підтверджується довідкою відділу держземагенства у Ружинському районі № 1350/02-14 від 18.06.2015.

Проте, за життя, померлі не встигли оформити своє право на земельну частку (пай), відповідно до діючого на той час законодавства (Указ Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720/95 від 08.08.1995 року).

Розбіжності в написанні імені та по батькові ОСОБА_3, яка зазначена в списках громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства «Ко-лос» як ОСОБА_3, спростовуються експертним висновком Українського бюро лінгвістичних експертиз від 11.01.2016 року.

На даний час позивач бажає отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на зазначене спадкове майно, однак зробити цього не може оскільки у нього відсутні правовстановлюючі документи на вказане майно.

З врахуванням вказаного ОСОБА_1 просить визнати за нею право власності в порядку спадкування на вищевказану земельну частку (пай).

Позивачка і її представник направили до суду заву, в якій просили розглядати справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Відповідач - Шпиченецька сільська рада Ружинського району направила до суду заяву, в якій просить справу слухати у відсутність її представника, позовні вимоги визнає повністю.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 належало право на земельну частку (пай) розміром 4,03 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі як члену колективного сільськогосподарського підприємства «Колос» с. Шпиченці, відповідно до Указу Президента України від 10.11.1994 №666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва». Згідно п.3 вказаного Указу право на земельну частку (пай) може бути об'єктом успадкування.

Крім того, ОСОБА_3 включена і у список осіб, яким повинні видаватися державні акти на право власності на землю, що підтверджується довідкою відділу Держгеокадастру у Ружинському районі за № 9-621-99-.5-869/2-16 від 13.04.2016 (а.с.53).

Хоч до дня смерті, що відповідно до свідоцтва про смерть НОМЕР_2 від 10.04.1997 сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с.4), ОСОБА_3 сертифікату на право на земельну частку (пай) не отримала, але фактично вона це право набула і законність її права не викликає жодних сумнівів і ніким не оспорюється.

Сином ОСОБА_3 був ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 27.05.1980 року ( а.с.6).

Після смерті матері (ІНФОРМАЦІЯ_1) ОСОБА_2 прийняв спадщину шляхом подання заяви нотаріусу і отримання свідоцтва про право на спадщину за законом (грошові вклади) , що підтверджується спадковою справою № 284 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 ( а.с.56-61), але не оформив своє право на земельну частку (пай) , належну матері, документально.

Згідно Цивільного кодексу Української РСР (ст. 548) чинного на той час, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до п. 24 Постанови пленуму Верховного суду України №7 від 16.04.04 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»,

успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами Цивільного кодексу, у тому числі й у випадку, коли з різних причин власник паю не отримав сертифікат на право на земельну частку (пай).

Отже, ОСОБА_2 успадкував після смерті ОСОБА_3 всі права та обов'язки, в тому числі і її право на земельну частку (пай) із земель КСП «Колос».

03 вересня 1961 року ОСОБА_2 одружився з позивачкою ОСОБА_1 - свідоцтво про одруження серії НОМЕР_4 від 03.09. 1961 року (а.с.7). Вони разом прожили до дня смерті чоловіка ІНФОРМАЦІЯ_3, що відтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 від 29.12.1998 (а.с.25).

Після його смерті позивачка ОСОБА_1 у встановлений законом спосіб та термін звернулася до нотаріуса і прийняла спадщину - спадкова справа №230/1998. Це підтверджується й отриманими нею свідоцтвом про право на спадщину за законом від 28.05.2001 року серії АЕА № 694817( а.с.20-29-33).

Таким чином, позивачка є спадкоємцем майна свого чоловіка ОСОБА_2 за зако-

ном, а відтак вона успадкувала й право на земельну частку (пай) розміром 4,03 в умовних кадастрових гектарах, вартістю 11422 гривні, із складу земель, які перебували в колективній власності КСП «Колос» с. Шпиченці, на території Шпиченецької сільської ради Ружинського району Житомирської області.

Відповідно до ст.549 ЦК УРСР , який діяв на час виникнення правовідносин, вважається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Мінюсту України №18/5 від 14.06.1994р. та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.07.1994р.( в редакції, яка діяла на час відкриття спадщини ОСОБА_2), свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини.

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за заповітом і за законом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Згідно зі ст.529 Цивільного кодексу Української РСР (1963 р.), який був чинним на час смерті спадкодавця ОСОБА_2, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Отже, судом встановлено що до ОСОБА_1 перейшло в порядку спадкування право на вищевказану належну спадкодавцю ОСОБА_2 земельну частку(пай).

Проте позивачу державним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане майно, оскільки на день смерті спадкодавця ОСОБА_2 правовстановлюючі документи на зазначене спадкове майно були відсутні, що вбачається з листа Ружинської державної нотаріальної контори в Житомирській області від 25 червня 2015 року за № 1429/02-14.

Розбіжності в написанні імені та по батькові ОСОБА_3, яка зазначена в списках громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства «Колос» як ОСОБА_3, спростовуються експертним висновком Українського бюро лінгвістичних експертиз від 11.01.2016 року (а.с.10).

На підставі викладеного, суд приходить до переконання, що право позивача на прийняття спадщини реалізоване, але мають місце труднощі здійснення процедури реєстрації успадкованого майна, що виникли не з його вини.

Перешкодою для оформлення спадкових прав у позивача є неотримання спадкодавцем ОСОБА_2 за свого життя правовстановлюючого документа на вказане майно, хоч право власності ОСОБА_2 на вказане майно ніким не оспорюється, а тому зазначене не може бути підставою для позбавлення спадкоємця права власності на таке майно.

Усунення порушень прав позивачки можливо лише в судовому порядку шляхом визнання за нею в порядку спадкування права власності на успадковане майно.

Керуючись ст.ст.524-526, 530, 548-549 ЦК УРСР, Указом Президента України від 08.08. 1995 р. № 720/95 Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям, ст.ст.209, 212,213, 215 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, 1942 року народження, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 право на земельну частку члена реформованого КСП «Колос», с. Шпичинці, Ружинського району, Житомир області, розміром 4,03 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї часі натурі (на місцевості), в порядку спадкування за законом, після смерті чоловіка, ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4, належну йому на підставі прийняття спадщини після померлої матері, ОСОБА_3, яка була внесена до списків громадян-членів КСП «Колос» с.Шпиченці Ружинського району Житомирської області, як член КСП «Колос».

Апеляційна скарга на рішення суду може бути оскаржена до апеляційного суду Житомирської області через Ружинський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особою, яка не була присутня в судовому засіданні під час проголошення судового рішення -протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В. М. Нейло.