Справа № 461/459/15 Головуючий у 1 інстанції: Романюк В.Ф.
Провадження № 22-ц/783/359/16 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Левика Я.А., Мусіної Т.Г.,

за участі секретаря: Фейір К.О.,

з участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника Львівської міської ради - Партики Н.С., представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, Львівської міської ради про визнання недійсними рішень та Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, -

ВСТАНОВИЛА:

15 січня 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, у якому з урахуванням уточнених вимог 02 червня 2015 року просила визнати недійсними:

ухвалу Львівської міської ради №393 від 25 листопада 1999 року в частині п.18 додатку;

наказ №290 п.5 додатку від 03 листопада 1999 року Департаменту землеустрою та планування Львівської міської ради в частині - надання у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_5;

Державний акт на право приватної власності на землю виданий ОСОБА_5 та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за 3-1 №317 від 01 лютого 2000 року (а.с.3-4;101-102).

Оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 23 вересня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2

В апеляційній скарзі посилається на те, що приватизовуючи земельну ділянку по АДРЕСА_1 ОСОБА_5 не подав рішення №294 від 24 березня 1955 року Львівського міськвиконкому про відвід земельної ділянки для індивідуальної забудови ОСОБА_7 Також до заяви про отримання в приватну власність земельної ділянки ОСОБА_5 не долучив жодних документів, котрі підтверджують розмір ділянки і є необхідні відповідно до земельного законодавства, а також не встановлені межі в натурі.

В матеріалах справи відсутній акт погодження меж земельної ділянки з ОСОБА_8 та з іншими сусідами.

Вважає, що ОСОБА_5 схитрив, надавши з документами на приватизацію земельної ділянки, рішення Галицького райсуду по справі № 2-1777 від 28 серпня 1997 року, котрим визначено величину земельної ділянки 735,8 кв.м. В даному рішенні суд посилається на висновки технічної експертизи, а технічна експертиза та рішення №1934 від 15 грудня 1953 року Виконавчого комітету Львівської міськради не має відношення до виділення земельної ділянки ОСОБА_8

Вважає, що нею не порушено строк звернення до суду за відновленням порушеного права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги, представника Львівської міської ради - Партики Н.С. та представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на її заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає до часткового задоволення, а рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 вересня 2015 року скасуванню на підставі п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового рішення.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої дійшов висновку, що ОСОБА_2 не довела порушення її права, яке підлягає захисту у зв'язку з передачею у власність ОСОБА_5 у 1999-2000р.р. земельної ділянки площею 0,0318 га для обслуговування 1/2 частини житлового будинку по АДРЕСА_1

Водночас, суд першої інстанції вважав за можливе задовольнити заяву ОСОБА_5 від 15 вересня 2015 року (а.с. 131) та відмовити у позові ОСОБА_2 у зв'язку із спливом позовної давності.

З таким висновком суду повністю погодитися не можна, виходячи із наступних підстав.

Судом та матеріалами справи установлено, що згідно рішення виконкому Львівської міської ради депутатів трудящих №1934 від 15 грудня 1953 року зараховано до земельного фонду по АДРЕСА_1 земельну ділянку площею 735,80 кв.м. (а.с.122).

Відповідно до рішення виконкому Львівської міської ради депутатів трудящих №294 від 24 березня 1955 року ОСОБА_7 передано земельну ділянку площею 550 кв.м для індивідуальної забудови по АДРЕСА_1 під будівництво двоповерхового житлового будинку, згідно проекту, затвердженого головним архітектором м. Львова (а.с.9).

Зазначений будинок був збудований ОСОБА_7 та його дружиною ОСОБА_8 у період з 1956р. по 1971 рік (а.с.40 інвент. справи).

Рішенням №1074 виконкому Червоноармійської районної ради депутатів трудящих м. Львова від 16 листопада 1971 року затверджено акт від 12 жовтня 1971 р. про закінчення і введення в експлуатацію індивідуального будинковолодіння АДРЕСА_1 (житловою площею 74,4 та корисною площею 104 кв.м), яке спорудив ОСОБА_7 (а.с.41 інвент. справи).

Львівським міжрайонним бюро технічної інвентаризації 20 квітня 1972 року за ОСОБА_7 зареєстровано право власності на вказане будинковолодіння (а.с.49 інвент. справи).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 помер.

Згідно свідоцтва про право на спадщину від 05 березня 1983 року зазначений будинок в цілому був зареєстрований за ОСОБА_8

За договором дарування від 14 червня 1983 року ОСОБА_8 подарувала ОСОБА_5 1/2 будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 28 серпня 1997 року розділено житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку наступним чином:

ОСОБА_5 - 1/2 будинковолодіння в натурі, а саме: приміщення 1-10 пл.11,1 м.кв.; 1-11 пл. 3,5 м.кв.; 1-12 пл.4.3 м.кв.; 1-3 пл.11,4 м.кв.; 1-14 пл.19 м.кв; 1-15 пл.12,7 м.кв та частину приміщення на 1-му поверсі 1-1 пл.6,9 м.кв.; огорожу №2, ворота №4, горище, 367,9 м.кв земельної ділянки.

ОСОБА_8 -1/2 будинковолодіння в натурі, а саме: приміщення 1-1 пл.4,2 м.кв.; 1-2 пл.3,6 м.кв.; 1-3 пл.1 м.кв.; 1-4 пл.1-7 м.кв.; 1-5 пл.1,4 м.кв.; 1-6 пл.0,7 м.кв; 1-7 пл.11 м.кв; 1-8 пл.18,1 м.кв; 1-9 пл.12,2 м.кв.; в підвалі приміщення І пл. 7,2 м.кв; ІІ-пл.4,6 м.кв; ІІІ -пл.10,5 м.кв; ІV-пл.5,8 м.кв; сарай «Б», огорожу №1, хвіртку №3, 367,9 м.кв. земельної ділянки.

В зустрічному позові ОСОБА_8 про визнання недійсним договору дарування 1/2 будинковолодіння по АДРЕСА_1 - відмовлено (а.с.62-64).

При вирішенні питання розділення земельних ділянок між сторонами Галицький районний суду м. Львова у рішенні від 28 серпня 1997 року виходив з того, що загальна площа земельної ділянки під будинковолодіння по АДРЕСА_1 згідно висновку технічної експертизи від 19 серпня 1996 року становить 735,8 м.кв.

Ще раніше - 20 серпня 1996 році Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації було викопійовано план присадибної ділянки АДРЕСА_1 загальною площею 735,8 м.кв з варіантами розподілу між двома співвласниками ОСОБА_5 та ОСОБА_9 - по 367,9 м.кв кожному (а.с.67).

Рішення Галицького районного суду м. Львова оскаржувалось ОСОБА_8 (в частині відмови у задоволенні її зустрічних вимог щодо визнання недійсним договору дарування від 14 червня 1983 року) в порядку нагляду до Львівського обласного суду, який не убачав підстав для його опротестування (а.с.153).

Крім того, в матеріалах інвентаризаційної справи по спірному будинковолодінню від 08 лютого 1983 року зареєстрований акт біжучих змін, у якому зазначена загальна площа земельної ділянки 735,8м.кв, а правова підстава - рішення виконкому Львівської міської ради депутатів трудящих №1934 від 15 грудня 1953 року (див: інвент. справа стор. 56).

Рішенням виконкому Львівської міської ради депутатів трудящих №1934 від 15 грудня 1953 року площу - 735,80 кв.м зараховано до земельного фонду по АДРЕСА_1 (а.с.122).

Отже, ще з лютого 1983 року була визначена фактична загальна площа земельної ділянки для обслуговування будинковолодіння по АДРЕСА_1 в розмірі 735,8 м. кв.

10 вересня 1998 року ОСОБА_10 звернувся у Львівську міську раду із заявою про передачу у приватну власність земельної ділянки для обслуговування 1/2 частини житлового будинку по АДРЕСА_1, яка належить йому на праві власності (а.с.59).

Постійна комісія землекористування, будівництва і архітектури Львівської міської ради від 11 грудня 1998 року вирішила передати у приватну власність ОСОБА_5 земельну ділянку, площею 317,9 кв.м для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1, яка належить йому на праві приватної власності в частині 1/2, в тому числі, в межах червоних ліній проектної магістралі без права будівництва і посадки багаторічних насаджень площею 112 кв.м, земельну ділянку площею 110 кв.м залишити у спільному постійному користуванні ОСОБА_5 та ОСОБА_8 для обслуговування будівництва (а.с.8).

Відповідно до наказу Департаменту землеустрою та планування забудови міста Львівської міської ради народних депутатів №290 від 03 листопада 1999 року ОСОБА_5 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0318 га по АДРЕСА_1 цільове призначення якої - обслуговування 1/2 частини житлового будинку (а.с.6-7).

На підставі ухвали 7-ої сесії 3-го скликання Львівської міської ради народних депутатів №390 від 25 листопада 1999 року про затвердження наказів Департаменту землеустрою та планування забудови міста зокрема наказу №290 від 03 листопада 1999 року ОСОБА_5 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0318 га. по АДРЕСА_1, цільове призначення якої - обслуговування 1/2 частини житлового будинку (а.с.91).

У подальшому, державним комунальним підприємством «Архітектурно-планувальне бюро» Головного управління архітектури і містобудування м. Львова була розроблена технічна документація про виконання робіт для підготовки і видачі Державного акту на право приватної власності та на право спільного користування землею, на той час, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 (а.с.86-100), на підставі якої ОСОБА_5 01 лютого 2000 року був виданий Державний акт на право приватної власності на землю площею 0,0318 га, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за 3-1 №317 (а.с.85).

ОСОБА_8 за життя не оскаржувала наказу Департаменту землеустрою та планування забудови міста Львівської міської ради народних депутатів №290 від 03 листопада 1999 року, ухвалу 7-ої сесії 3-го скликання Львівської міської ради народних депутатів №390 від 25 листопада 1999 року про затвердження наказів департаменту землеустрою та планування забудови міста зокрема наказу №290 від 03 листопада 1999 року та Державного акту на право приватної власності на землю площею 0,0318 га, виданого ОСОБА_5 від 01 лютого 2000 року, погодившись тим самим із варіантом №2 плану розподілу земельної ділянки між обома співвласниками від 20 серпня 1996 року (а.с.67).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_8 померла.

08 червня 2007 року позивачу по справі ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом згідно якого остання успадкувала після смерті ОСОБА_8 1/2 частину житлового будинку НОМЕР_1 з відповідною частиною приналежних до нього господарських будівель по АДРЕСА_1, а 10 липня 2007 року видано відповідний витяг про реєстр права власності на нерухоме майно (а.с.97, 99 інвент. справи).

Таким чином, приватизація земельної ділянки для обслуговування своєї 1/2 частини будинковолодіння площею 0,0318 га за адресою: АДРЕСА_1 у 1999-2000 роках була проведена ОСОБА_5 по фактичному користуванні, виходячи із загальної її площі - 735,8м.кв, відповідно до чинного на той час законодавства.

Аналіз зазначених доказів в їх сукупності не дає підстав для висновку про те, що при проведенні приватизації земельної ділянки ОСОБА_5 для обслуговування своєї частини будинковолодіння по АДРЕСА_1 були порушені права іншого співвласника цього будинковолодіння - ОСОБА_8, а відтак її спадкоємниці ОСОБА_2

Тому відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_2 за безпідставністю вимог.

Суд першої інстанції вважав за можливе відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 на підставі ст.267 ЦК України за спливом позовної давності.

У той же час, положення закону про правові наслідки спливу позовної давності можуть застосовуватись лише у випадках, коли буде доведено існування самого суб'єктивного цивільного права і факт його порушення. Якщо ж під час судового розгляду справи буде встановлено, що у позивача немає суб'єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушується, суд повинен відмовити в позові не через порушення позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової вимоги.

Суд першої інстанції на вказані положення закону не звернув та помилково одночасно відмовив у позові ОСОБА_2 за спливом позовної давності та за безпідставністю вимог.

З урахуванням наведеного апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає до часткового задоволення, рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 вересня 2015 року скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові ОСОБА_2 за безпідставністю вимог.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, п.3 ч.1 ст. 309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 вересня 2015 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5, Львівської міської ради про визнання недійсними:

ухвали Львівської міської ради №393 від 25 листопада 1999 року в частині п.18 Додатку;

наказу № 290 п.5 додатку від 03 листопада 1999 року Департаменту землеустрою та планування Львівської міської ради в частині надання у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_5;

Державного акту на право приватної власності на землю, виданого ОСОБА_5, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за 3-1 №317 від 01 лютого 2000 року - відмовити за безпідставністю вимог.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Левик Я.А.

Мусіна Т.Г.