Справа № 1304/5552/12 Головуючий у 1 інстанції: Городецька Л.М.
Провадження № 22-ц/783/1759/16 Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Берези В.І., Бойко С.М.,

за участі судового секретаря: Брикайло М.В.,

позивача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3 та представника ТзОВ "Метро Кеш Енд Кері Україна" Махині М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 02 квітня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Метро Кеш Енд Кері Україна ", третя особа Первинна профспілкова організація Київської місцевої професійної спілки "Захист праці" про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и л а:

У червні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, на обґрунтування якого посилається на те, що 23 травня 2012 року незаконно був звільнений з роботи на посаді заступника директора торговельного центру № 17 Товариства з обмеженою відповідальністю "Метро Кеш Енд Кері Україна " на підставі частини першої статті 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату з 23 травня 2012 року, а тому просить поновити його на роботі на вказаній посаді на цьому підприємстві з часу звільнення та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 23 травня 2012 року по день фактичного поновлення на роботі.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 2 квітня 2013 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 30 червня 2015 року вказане рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено: скасовано наказ директора ТЦ № 17 ТОВ «Метро Кеш енд Кері Україна» від 23 травня 2012 року № 17-076-к про звільнення ОСОБА_2 з посади заступника директора ТЦ № 17 ТОВ «Метро Кеш енд Кері Україна» у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України; поновлено ОСОБА_2 на роботі в ТОВ «Метро Кеш енд Кері Україна» на посаді заступника директора ТЦ № 17 ТОВ «Метро Кеш енд Кері Україна» з 23 травня 2012 року; стягнуто з ТОВ «Метро Кеш енд Кері Україна» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 травня 2012 року по 30 червня 2015 року в сумі 429 417 грн 12 коп.; рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку в межах суми за один місяць допущено до негайного виконання. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 серпня 2015 року рішення апеляційного суду Львівської області від 30 червня 2015 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду України від 09 грудня 2015 року ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 серпня 2015 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 30 червня 2015 року в частині стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу скасовано, а справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі на рішення Галицького районного суду м. Львова від 2 квітня 2013 року ОСОБА_2, вважаючи таке незаконним та необґрунтованим, вказує на неповноту з'ясування судом фактичних обставин справи, на невірну оцінку наявних у справі доказів, неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права. Ставлячи питання про скасування цього рішення, апелянт просить ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги про поновлення на роботі та, з огляду на положення ч.2 ст.235 КЗпП України, прийняти рішення про стягнення на його користь з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 23 травня 2012 року по день фактичного поновлення на роботі (т.2 а.с. 6-10).

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Враховуючи висновки Верховного Суду України в постанові від 09 грудня 2015 року щодо меж розгляду даної справи при новому апеляційному розгляді, колегія суддів переглядає рішення Галицького районного суду м.Львова від 02 квітня 2013 року лише в частині стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (т.3 а.с.221).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3 на обґрунтування апеляційної скарги в частині доводів щодо стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, а саме за період з 23 травня 2012 року по 21 квітня 2014 року та з 24 лютого 2015 року по 01 березня 2015 року (по день ухвалення апеляційним судом даного рішення), заперечення представника відповідача Махині М.В. на обґрунтування доводів апеляційної скарги в цій частині, який погодився щодо можливості задоволення позову про стягнення середнього заробітку з 23 травня 2012 року по час постановлення апеляційним судом рішення 30 червня 2015 року про поновлення ОСОБА_2 на роботі за виключенням періоду його тимчасового поновлення на роботі за рішенням апеляційного суду Львівської області від 09.04.2014 року (з 22 квітня 2014 року по 24 лютого 2015 року), перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог в частині, що переглядається апеляційним судом, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга в цій частині підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Ураховуючи, що незаконне звільнення ОСОБА_2 з роботи, яке фактично явилось предметом вказаного трудового спору, відбулося 23 травня 2012 року, та беручи до уваги зазначені вище норми права, що слід застосовувати при вирішенні питання визначення середнього заробітку працівника, колегія суддів вважає, що середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи, що передували звільненню 23 травня 2012 року.

Конституція України, трудове та цивільне законодавство закріплює обов'язок кожного неухильно додержуватися положень Конституції України та законів України, добросовісно здійснювати свої права та обов'язки і встановлює юридичну відповідальність за їх невиконання та передбачає заходи примусового виконання цивільних обов'язків, які виникають, зокрема, безпосередньо з актів законодавства, рішення суду або договору, у разі їх невиконання боржником добровільно (стаття 68 Конституції України, статті 11, 14 ЦК України, статті 14, 367 ЦПК України, Закон України «Про виконавче провадження»).

Так, частина перша статті 235 КЗпП України передбачає, що в разі звільнення без законних підстав працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, підлягає негайному виконанню (частина п'ята статті 235 КЗпП України).

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов'язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні.

Оскільки зазначена норма права в імперативній формі передбачає негайне виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі відсутність у судовому рішенні вказівки про це не позбавляє рішення його обов'язковості з моменту проголошення.

Обов'язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства (частина п'ята статті 124 Конституції України). Отже, з огляду на принцип загальнообов'язковості судових рішень за змістом статей 14, 367 ЦПК України судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов'язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Згідно роз'яснень, які містяться в пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов'язків.

Отже аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов'язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов'язок полягає у тому, що у роботодавця обов'язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (частина друга статті 14 ЦПК України).

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

У випадку невиконання цього обов'язку добровільно, рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку.

Саме такого висновку дійшов Верховний Суд України в своїй постанові при розгляді цивільної справи №6-435цс15.

Таким чином, судова колегія, в супереч твердженням апелянта, приходить до висновку, що стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_2 у зв'язку з незаконним його звільненням та поновленням на роботі, що і було предметом розгляду суду першої інстанції у даній справі, обмежується саме днем ухвалення апеляційним судом Львівської області рішення 30 червня 2015 року про поновлення його на роботі, після ухвалення якого у відповідача наступає відповідальність за затримку його виконання, передбачену ст.236 КЗпП України, що є іншою самостійною підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав.

Таким чином, при вирішенні питання щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_2 спірним є період з 23 травня 2012 року по 30 червня 2015 року.

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що в зазначений період позивача було поновлено на посаді (наказ від 16 квітня 2014 року № 17-36к) на виконання попереднього рішення Апеляційного суду Львівської області від 9 квітня 2014 року у цій же справі, але пізніше, у зв'язку зі скасуванням цього рішення судом касаційної інстанції, відповідач цей наказ скасував та провів розрахунок з позивачем, внаслідок якого за період роботи після поновлення на виконання судового рішення позивач отримав певні суми виплат за відпрацьований період з 22 квітня 2014 року по 24 лютого 2015 року, що підтверджується копіями наказів №17-36к від 16.04.2014р. та №17-60к від 24.02.2015р., довідками ТОВ «Метро Кеш енд Кері Україна» №1555 від 22.05.2015, №236 від 10.03.2015, №4651 та №4652 від 04.12.2015 р. про середню заробітну плату(дохід) ОСОБА_2 та про нараховані суми заробітної плати ОСОБА_2, а також - розрахунковими листами (т.3 а.с.19, 81,82, 240,241, 243, 244-246).

Вказані обставини визнаються і сторонами у справі.

Таким чином, з періоду розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_2 слід виключити період, коли позивач, після тимчасового поновлення на роботі за рішенням суду від 9 квітня 2014 року працював на посаді з 22 квітня 2014 року включно по 24 лютого 2015 року.

Відповідно до пункту 5 Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку).

Розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_2 був визначений відповідачем у розмірі 591 грн. 32 копійки і цей розмір не оспорюється позивачем (т.3 а.с.94-95).

Виходячи із вказаного середньоденного заробітку ОСОБА_2 за останні два місяця перед звільненням та встановлений колегією суддів період його вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням з роботи, а саме:з 23 травня 2012 року по 21 квітня 2014 року та з 25 лютого 2015 року по 30 червня 2015 року, судова колегія приходить до висновку, що середній заробіток позивача за час його вимушеного прогулу становить 334 095 грн.80 коп. ( з розрахунку: з 23.05.2012р. по 21.04.2014 р. - 482 робочих дня, з 25 лютого 2015 року по 30 червня 2015 року - 83 робочих дня, всього - 565 робочих днів х 591,32 грн.(середньоденний заробіток) = 334 095 грн.80 коп., які належить стягнути з ТОВ «Метро Кеш енд Кері Україна» на користь ОСОБА_2

Відповідно до ст.309 ч.1 п.4 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Виходячи із наведеного вище, колегія суддів вважає, що рішення районного суду в частині відмови ОСОБА_2 в стягненні середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення цих позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303,304, ст.307, п.3.ч.1 ст. 309, ст. 313, ч.2 ст. 314 ст.ст.316, 317, 319 ЦП України колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 02 квітня 2013 року в частині відмови ОСОБА_2 в стягненні середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення цих позовних вимог.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Метро Кеш Енд Кері Україна" в користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 травня 2012 року по 21 квітня 2014 року та з 25 лютого 2015 року по 30 червня 2015 року що становить 334 095 (триста тридцять чотири тисячі дев'яносто п'ять) грн.80 коп..

В решті цих позовних вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання цим рішенням законної сили.

Головуючий: Штефаніца Ю.Г.

Судді: Береза В.І.

Бойко С.М.