Справа № 303/5743/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

15 серпня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів КОЖУХ О.А., ІГНАТЮКА Б.Ю.

при секретарі ВОЛОЩУК В.І.

за участю сторін розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 22 вересня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

ПАТ КБ «ПриватБанк» у вересні 2015 р. звернулося до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_1 Позов мотивувався тим, що ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», на підставі кредитного договору від 12.07.2006 НОМЕР_1 надало ОСОБА_1 на строк по 06.07.2016 кредит у розмірі 20000,00 дол. США зі сплатою за користування коштами 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, сплатою комісії розміром у 2,0% від суми кредиту в момент його видачі, винагороди за надання фінансового інструмента у розмірі 0,2% від суми виданого кредиту щомісячно у період сплати та інших передбачених договором платежів.

Позичальник не виконував належно своїх зобов'язань, внаслідок чого станом на 26.06.2015 утворився борг у розмірі 6408,56 дол. США, що для цілей визначення ціни позову за офіційним курсом НБУ 1 дол. США/21,19 грн на цю дату складає 135797,39 грн, в т.ч., заборгованість: за кредитом - 5674,79 дол. США, за процентами - 461,17 дол. США, за комісією за користування кредитом - 200,00 дол. США, пеня - 72,60 дол. США.

Посилаючись на ці обставини, на право вимагати дострокового повернення боргу, сплати неустойки, банк просив стягнути на свою користь з відповідача заборгованість за кредитним договором від 12.07.2006 НОМЕР_1 у розмірі 6408,56 дол. США, що за офіційним курсом НБУ 1 дол. США/21,19 грн на 26.06.2015 складає 135797,39 грн, і покласти на нього судові витрати.

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 22.09.2015 позов задоволено, стягнуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 12.07.2006 НОМЕР_1 у розмірі 6408,56 дол. США, що за офіційним курсом НБУ 1 дол. США/21,19 грн на 26.06.2015 складає 135797,39 грн, а також 2036,96 грн у рахунок відшкодування витрат із оплати судового збору.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 02.06.2016 заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду залишено без задоволення.

Відповідач оскаржив заочне рішення суду як незаконне, на обґрунтування скарги наводить цитати з норм ЦПК України щодо прав і обов'язків сторін, доказування, змісту судового рішення та умов його законності, підстав для скасування апеляційним порядком рішення суду тощо. Виходячи з цього, сторона вважає, що суд першої інстанції не забезпечив дотримання принципів рівності сторін у процесі, їх змагальності, не встановлював фактичні обставини справи, надав перевагу неналежним доказам позивача та не врахував заперечень відповідача. Просить скасувати заочне рішення суду та наступні рішення в даній справі, у позові відмовити за його недоведеністю та закрити провадження в справі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників: відповідача ОСОБА_1 адвоката Гайдука І.В., який апеляцію підтримав щодо скасування заочного рішення суду та відмови в позові, позивача - ОСОБА_3, яка скаргу не визнала, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Задовольняючи позов і відмовляючи відповідачу в перегляді заочного рішення, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності вимог кредитора, що боржником не були заперечені та спростовані у належний процесуальний спосіб. Рішення суду відповідає вимогам закону, обставинам справи та ґрунтується на її матеріалах і доказах, яким дано правильну оцінку.

Встановлено, що за кредитним договором від 12.07.2006 НОМЕР_1 Закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», надало ОСОБА_1 на строк по 06.07.2016 кредит у розмірі 20000,00 дол. США зі сплатою за користування коштами 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, сплатою комісії розміром у 2,0% від суми кредиту в момент його видачі, винагороди за надання фінансового інструмента у розмірі 0,2% від суми виданого кредиту щомісячно у період сплати та інших передбачених договором платежів (а.с. 10-14, 16, 17).

Позичальник порушив свої договірні зобов'язання і спричинив виникнення боргу, який станом на 26.06.2015 складав 6408,56 дол. США, що за офіційним курсом НБУ 1 дол. США/21,19 грн на цю дату еквівалентно 135797,39 грн, в т.ч., заборгованість: за кредитом - 5674,79 дол. США, за процентами - 461,17 дол. США, за комісією за користування кредитом - 200,00 дол. США, пеня - 72,60 дол. США (а.с. 4-9). З розрахунку боргу вбачається, серед іншого, що відповідач періодичними платежами з інтервалами між ними від одного до кількох місяців частково виконував зобов'язання за договором, останні за часом платежі зафіксовані: сплата процентів - 14.01.2015 у розмірі 77,16 дол. США, сплата комісії - 02.06.2015 у розмірі 40,00 дол. США. Право банку вимагати дострокового повернення всього заборгованого за кредитним договором та сплати неустойки у разі порушення зобов'язань позичальником передбачене договором (п. 2.3.3. та ін.).

Розпоряджаючись своїми цивільними та процесуальними правами, здійснюючи своє право на захист та виконуючи обов'язки щодо доказування вільно, на власний розсуд (ст. 12 ч. 1, ст. 20 ч. 1 ЦК України (тут і далі норми матеріального права в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), ст.ст. 10, 11, 57-61 ЦПК України), у суді першої інстанції на час ухвалення заочного рішення відповідач не заперечував факти виникнення боргу за кредитним договором і виникнення у кредитора права на стягнення боргу та неустойки, встановленим процесуальним порядком не спростовував розрахунку та розміру боргу, його елементів, пред'явлених до стягнення, не подавав своїх доказів на заперечення відповідних доводів кредитора тощо. Не маючи перешкод для обрання правової позиції із метою захисту від позову, для надання доказів на її підтвердження та на спростування доводів позову, користуючись правовою допомогою адвоката, відповідач не надав такі докази й із заявою про перегляд заочного рішення суду, не надав їх і під час розгляду судом справи після скасування апеляційним судом ухвали суду першої інстанції від 18.03.2016 про залишення заяви про перегляд заочного рішення суду без розгляду, на що обґрунтовано вказував позивач (а.с. 38-39, 42, 77-78, 85-88 та ін.), не були відповідні докази подані й на стадії двох апеляційних проваджень у справі.

Отже, позичальник не довів відсутності вини у порушенні зобов'язання, не спростував підстав позову та доводів, якими обґрунтовувалися вимоги про стягнення боргу.

Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ст. 303 ч. 1 ЦПК України). Апеляційна скарга не містить жодних конкретних доводів по суті спору, щодо предмета позову тощо, а відповідачем не надано суду ніяких доказів, які б спростовували правову позицію позивача, законність, обґрунтованість і правильність по суті рішення суду першої інстанції про задоволення позову. Доводи скарги про те, що суд першої інстанції не встановлював обставин справи, порушив принципи верховенства права, змагальності судового процесу, рівності сторін, а відтак - порушив вимоги закону та права відповідача безпідставні та спростовуються матеріалами справи включно зі змістом судових рішень. Правова позиція відповідача в справі ґрунтується суто на недопустимих у доказуванні припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України).

За таких умов, суд першої інстанції правильно застосував норми ст.ст. 11-14, 202, 509, 525, 526, 549, 550, 611, 612, 614, 622-625, ст. 1050 ч. 2, ст. 1054 ЦК України, якими регулюються спірні правовідносини та відповідно до яких цивільні права та обов'язки, що виникають з договорів, повинні належно виконуватися; позичальник зобов'язаний повернути борг кредитору, а останній вправі вимагати з боржника стягнення боргу, за відповідних умов - достроково, а також сплати неустойки; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Оскільки апеляційна скарга не дає підстав для скасування рішення суду із відмовою в позові, її згідно із ст. 308 ЦПК України слід відхилити, заочне рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Вимоги скарги про скасування «послідуючих рішень у даній справі» та про закриття провадження в справі до уваги апеляційним судом не беруться: конкретні судові рішення, окрім заочного рішення в справі, не оскаржувалися, тому відсутній відповідний предмет апеляційного розгляду, а законність ухвали суду від 02.06.2016 про відмову в перегляді заочного рішення суду, якщо про таку йдеться, знайшла своє підтвердження по суті під час апеляційного розгляду справи; в судовому засіданні апеляційного суду представник позивача пояснив, що просить вирішити вимогу скарги про скасування заочного рішення суду із відмовою в позові, а вимогу про закриття провадження в справі не підтримує, тож, оскільки і цього предмету розгляду для апеляційного суду немає, відсутні й підстави для ухвалення відповідного судового рішення.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п. 1, ст.ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 22 вересня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді