АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-6825 Головуючий у 1-й інстанції - Козленко Г.О.
Доповідач - Пікуль А.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2016 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Невідомої Т.О.

РатніковоїВ.М.

секретар Кучер Є.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" про відшкодування матеріальної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ПрАТ "Українська охоронно-страхова компанія" (далі - ПрАТ "УОСК") про стягнення страхового відшкодування у розмірі 27 183 грн. 07 коп., пені за несвоєчасне виконання зобов'язання в сумі 14 158 грн. 30 коп., інфляційних втрат у розмірі 15 283 грн. 41 коп., 3% річних за користування чужими грошовими коштами у розмірі 1027 грн. 74 коп. Крім того просив стягнути судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу у розмірі 8000 грн. та суму сплаченого судового збору.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2016 року позов задоволено частково.

Суд стягнув з ПрАТ "УОСК" на користь ОСОБА_4 страхове відшкодування у розмірі 24 783 грн., пеню в сумі 9 156 грн. 44 коп. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 339 грн. 40 коп.

У задоволенні решти позовних вимог судом відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позову, ОСОБА_4 через свого представника, ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування районним судом норм матеріального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду змінити - задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с. 136-141).

В суд апеляційної інстанції представник ПрАТ "УОСК" не з'явився, про місце та час апеляційного розгляду сторона повідомлена належним чином, про що свідчить завірене штемпелем поштового відділення та підписом начальника відділення зв'язку зворотне повідомлення про вручення судової повістки уповноваженій особі ПрАТ "УОСК" 15 квітня 2016 року (а.с.149).

26 квітня 2016 року представник відповідача надіслав до суду електронною поштою заперечення, у якому просив апеляційну скаргу позивача відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Суд ухвалив розглядати справу у відсутність представника відповідача, оскільки відповідно до положень ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторони, належним чином повідомленої про час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення представника ОСОБА_4, ОСОБА_3, яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила суд її задовольнити, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

При ухваленні рішення суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

11 січня 2014 року о 23.00 год. ОСОБА_5, керуючи автомобілем ВАЗ-2107, д.н.з. НОМЕР_5, по вул.50 річчя СРСР, буд.147 у м. Донецьку порушив п.п.12.1 ПДР - не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечну швидкість руху, внаслідок чого скоїв наїзд на стоячий автомобіль НОМЕР_1, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Вина водія ОСОБА_5 у вищевказаній дорожньо-транспортній пригоді встановлена постановою Куйбишевського районного суду м. Донецька від 13 лютого 2014 року (а.с.19).

Транспортний засіб автомобіль НОМЕР_2, власником якого є ОСОБА_4, на момент дорожньо-транспортної пригоди був забезпечений полісом №АВ/4562951, що укладений з ПрАТ "УАСК "АСКА" (а.с.16).

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_5 на момент дорожньо-транспортної пригоди також була застрахована в ПрАТ "УОСК" відповідно до полісу №АС/9688280 (а.с.20).

В матеріалах справи міститься акт виконаних робіт ТОВ "Автогалс" №ТО-14/001700 від 7 лютого 2014 року, де замовником значиться ОСОБА_4 (а.с.21), а також рахунок-договір №СФ-АГ-14/01608 від 9 лютого 2014 року, укладений між ТОВ "Автогалс" та ОСОБА_4, відповідно до якого загальна вартість ремонту транспортного засобу Toyota складає 31 512 грн. 77 коп., в т.ч. ПДВ 5252 грн. 13 коп. (а.с.24-25).

Відповідно до акту виконаних робіт ТОВ "Автогалс" №ТО-14/002789 від 7 березня 2014 року, де замовником значиться ОСОБА_4, вартість ремонту автомобіля Toyota з ПДВ склала 28 183 грн. 07 коп. (без знижки 32022 грн. 56 коп., загальна знижка склала 3 839 грн. 49 коп.) (а.с.27).

Факт сплати позивачем грошових коштів у розмірі 28 183 грн. 07 коп. за ремонт автомобіля Toyota до ТОВ "Автогалс" підтверджується квитанцією №17 від 7 лютого 2014 року (а.с.23), квитанцією №43 від 11 лютого 2014 року (а.с.26), квитанцією №100 від 7 березня 2014 року (а.с.29), квитанцією №102 від 7 березня 2014 року (а.с.29).

Відповідно до висновку Центру незалежних експертиз автотоварознавчого дослідження спеціаліста №403/14-02 від 14.03.2014 КТС: Тоуоta моделі Highlander д.н.з. НОМЕР_3, відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого власнику КТС Тоуоta Highlander д.н.з. НОМЕР_3, без вартості ПДВ складає 25 783 грн. 85 коп. (в т.ч. запчастини з ПДВ)/ 23030 грн. 48 коп (в т.ч. запчастини без ПДВ).

Згідно повідомлення ПрАТ "УОСК" про прийняте рішення по події, яка мала місце 11 січня 2014 року вих.4545 від 26 травня 2014 року позивачу ОСОБА_4 було відмовлено у виплаті страхового відшкодування у зв'язку з невиконанням своїх зобов'язань страхувальником (а.с.30).

Надалі, на підставі страхового акту №14113 за страховим випадком згідно Полісу №АС/9688280 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 3 січня 2014 року та здійсненого розрахунку суми страхового відшкодування загальна сума збитку склала 22 330 грн. 48 коп. та вказана подія кваліфікована як страховий випадок.

В подальшому повідомленням ПрАТ "УОСК" про прийняте рішення по події, яка мала місце 11 січня 2014 року вих.5934 від 4 липня 2014 року ОСОБА_6 було повідомлено про виплату страхового відшкодування в розмірі 22 030 грн. 48 коп. (франшиза за полісом АС/9688280 становить 1000 грн.) (а.с.32).

За встановлених обставин, ураховуючи визнання представником відповідача позовних вимог про стягнення страхового відшкодування на суму 25 783 грн. 85 коп., районний суд при визначенні розміру страхового відшкодування, яке підлягає стягненню зі страхової компанії на користь позивача, поклав в основу рішення висновок Центру незалежних експертиз автотоварознавчого дослідження спеціаліста №403/14-02 від 14.03.2014 КТС: Тоуоta моделі Highlander д.н.з. НОМЕР_3, відповідно до якого вартість матеріального збитку складає 25 783 грн. 85 коп. При цьому районним судом, із посиланням на положення п.22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відхилені надані позивачем на підтвердження понесених ним збитків: акт виконаних робіт № ТО-14/002789 від 07.03.2014 на суму 28 183 грн. 07 коп. та квитанції про оплату цієї суми (а.с.26-29).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат районний суд виходив з того, що такі вимоги не ґрунтуються на нормах діючого законодавства, оскільки законом не передбачено застосування ст.625 ЦК України до деліктних правовідносин, які виникли між потерпілим і страховою компанією.

Задовольняючи частково позовну вимогу про стягнення пені несвоєчасного виконання зобов'язання, суд виходив в наступного.

Позивачем здійснено розрахунок пені внаслідок несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за період з 23 червня 2014 року по 28 серпня 2015 року, де кількість днів прострочення - 414 днів, що склало 14 158 грн. 30 коп.

Позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання підлягають розгляду судом за період з 23 червня 2014 року (з моменту порушення прав) по 22 червня 2015 року, в іншій частині до вказаної позовної вимоги суд застосував спеціальну позовну давність.

Таким чином, суд стягнув пеню за період з 23 червня 2014 року (з моменту порушення прав) по 22 червня 2015 року у розмірі 9156 грн. 44 коп.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що висновки районного суду щодо часткового задоволення позовних вимог не в повній мірі відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

При визначенні розміру страхового відшкодування районним судом не враховано наступне.

Правовідносини, що виникли між сторонами, крім загальних норм цивільного законодавства врегульовані спеціальним законодавством у сфері страхування - Законом України «Про страхування», Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», стаття 22, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Відповідно до вимог ст. 29 указаного Закону, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно з положеннями ст.36 цього Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, зокрема, зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

У даному випадку спір про здійснення страхового відшкодування розглядається в судовому порядку. На час прийняття страховиком першого рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування - 26 травня 2014 року (а.с.30), позивач провів відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля і його витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням нульового коефіцієнту зносу, склали 28 183 грн. 07 коп. (а.с.26-29).

Сума цих витрат за мінусом франшизи (1000 грн.) складає 27 183 грн. 07 коп. і не перевищує страхової суми за договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, на підставі якого у відповідача виник обов'язок по відшкодуванню шкоди (а.с.20).

Оскільки проведені позивачем ремонтні роботи відповідають характеру та обсягу пошкоджень автомобіля в результаті дорожньо-транспортної пригоди, суд, ураховуючи вищенаведені положення Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування у розмірі 27 183 грн. 07 коп.

Висновки районного суду про те, що правові підстави для покладення на відповідача обов'язку сплатити позивачу страхове відшкодування з урахуванням індексу інфляції (інфляційні втрати) та три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов'язання відсутні, також не відповідають обставинам справи та положенням чинного законодавства України.

Статтею 979 ЦК встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхувальникові грошову суму (страхову виплату).

За правилом п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Оскільки зобов'язання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобов'язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч.2 ст. 625 ЦК, зокрема сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Проценти річних, так само як інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов'язання і на відміну від пені не є грошовою санкцією за порушення грошового зобов'язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляції і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідача обов'язку сплатити позивачу за період з 23 червня 2014 року по 25 вересня 2015 року (відповідно до заявлених вимог; а.с.73-74) інфляційні втрати у розмірі 15 283 грн. 41 коп. та три проценти річних за порушення строків виплати страхового відшкодування у розмірі 1 027 грн. 74 коп. (відповідно до наданого позивачем розрахунку, правильність якого відповідачем не оспорюється; а.с.75-77).

При застосуванні позовної давності до позовних вимог про стягнення пені районним судом не враховано наступне.

За правилом ст. 549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Тобто пеня - це грошова санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й доки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (ч.2 ст. 258 ЦК України).

За правилами ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Правова природа пені така, що строк позовної давності щодо її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Враховуючи викладене, при поданні позову у травні 2015 року та збільшенні розміру позовних, відповідно, 30 липня 2015 року (а.с.56-65) та 14 вересня 2015 року (а.с.72-81) позивач не пропустив строк позовної давності до заявлених ним вимог про стягнення пені за період з 23 червня 2014 року по 29 вересня 2015 року у розмірі 14158 грн. 30 коп. (відповідно до наданого позивачем розрахунку, правильність якого відповідачем не оспорюється; а.с.78).

Таким чином апеляційний суд приходить до висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідача обов'язку сплатити позивачу пеню за період з 23 червня 2014 року по 25 вересня 2015 року у розмірі 14158 грн. 30 коп.

При вирішенні питання розподілу судових витрат та відмовляючи позивачу у відшкодуванні його витрат на правову допомогу у розмірі 8000 грн. районний суд виходив з того, що доказів фактичного понесення таких витрат суд не надано.

Водночас, у матеріалах справи наявна квитанція про оплату на суму 8000 грн. (а.с.46) та розрахунки гонорару адвоката, які місять періоди вчинених ним процесуальних дій, час витрачений на їх вчинення та розрахунок встановленого законом граничного розміру компенсації витрат на правову допомогу (а.с.47-48; 63-64; 79-80).

Виходячи з наявних у справі письмових доказів у цій частині, апеляційний суд приходить до висновку, що фактично понесені позивачем витрати на правову допомогу у розмірі 8000 грн. є адекватними характеру та обсягу даної справи, знаходяться в межах встановленого законом граничного розміру компенсації витрат на правову допомогу, а тому, ураховуючи положення ст. 88 ЦПК України, при задоволенні позову можуть бути присуджені позивачу за рахунок відповідача поряд із витратами позивача по сплаті судового збору у загальному розмірі 1 210 грн. 13 коп. (510,77 + 48.89 + 16.86 + 633.61 = 1210,13; а.с.1, 56, 73, 135).

Ураховуючи вищевикладене у контексті положень ст. 309 ЦПК України, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" (, місто Київ, вулиця Борщагівська, 145) на користь ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_4, АДРЕСА_1: страхове відшкодування у розмірі 27 183 грн. 07 коп.; пеню за несвоєчасне виконання зобов'язання у розмірі 14 158 грн. 30 коп.; інфляційні втрати у розмірі 15 283 грн. 41 коп.; 3% річних у розмірі 1 027 грн. 74 коп. та 9 210 грн. 13 коп. на відшкодування судових витрат, а всього: 66 862 грн. 65 коп. (Шістдесят шість тисяч вісімсот шістдесят дві грн. 65 коп.)

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Т.О. Невідома

В.М. Ратнікова