АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 643/618/15 Головуючий суддя І інстанції Єлізаров
Провадження № 22-ц/790/115/16 Суддя доповідач Пилипчук Н.П.
Категорія: Спори, що виникають із житлових правовідносин про виселення
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Піддубного Р.М., Гуцал Л.В.,

при секретарі - Огар І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 03 червня 2015 року та на додаткове рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що 21.02.2014 року вона придбала квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, з торгів, однак не має можливості користуватись своєю власністю та вселитись у своє житло, так як відповідачі чинять їй перешкоди. Позивачка зазначила, що спірна квартира була продана з торгів, іпотека знята, стягнення за рахунок переданого в іпотеку майна відбулося, право власності на квартиру зареєстровано за позивачем, тому підстав для знаходження в квартирі інших осіб не має, позивач зазначила, що їй не відомо хто мешкає в її квартирі, так як вона позбавлена можливості потрапити у власне житло. Просила суд усунути їй перешкоди в здійсненні права власності шляхом виселення осіб, які проживають у квартирі розташованій за адресою: АДРЕСА_2, забезпечити їй вільний доступ у вказану квартиру, зобовязати відповідачів не чинити перешкоди у вільному доступі до спірної квартири.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 03 червня 2015 року позов ОСОБА_2 - задоволено частково. Усунуто перешкоди ОСОБА_2 в здійсненні права власності квартирою № 247 по пр. Московському ,97 в м.Харкові. Зобовязано ОСОБА_3, ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкоди в здійсненні права власності квартирою № 247 по пр. Московському, 97 в м.Харкові.

Додатковим рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2015 року доповнено рішення Московського районного суду м. Харкова від 03 червня 2015 року. Забезпечено ОСОБА_2 вільний доступ у квартиру АДРЕСА_3, у задоволенні позовних вимог в частині виселення осіб, які проживають у спірній квартирі відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції від 03 червня 2015 року та додаткове рішення від 13 листопада 2015 року. Вказує на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Позивач рішення Московського районного суду м. Харкова від 03 червня 2015 року та додаткове рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2015 року не оскаржувала, отже з ним погодилась.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07.03.2014 року приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 видано свідоцтво яким посвідчено, що ОСОБА_2 на праві власності належить квартира АДРЕСА_4.

Із змісту довідки Московського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області від 07.07.2014 року вих. № 67/248498 вбачається, що згідно обліків ЖЄО Московського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_2, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, зверталась до правоохоронних органів із заявою з приводу перешкоджання їй у проживанні у вказаній квартирі. Із зазначеної довідки не вбачається, що позивач зверталася щодо порушення її прав саме відповідачами.

Задовольняючи вимоги позивача суд першої інстанції виходив з того, що право власності позивача було порушено відповідачами і підлягає захисту у визначений ним спосіб.

Судова колегія вважає, що таких висновків суд першої інстанції дійшов при неповному зясуванні обставин справи, з порушенням норм процесуального права.

Згідно з вимогами ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. 1, ч. 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просила суд усунути їй перешкоди в здійсненні права власності саме шляхом виселення осіб, які проживають у квартирі розташованій за адресою: АДРЕСА_2.

Між тим, відмовивши у задоволенні позовних вимог в частині виселення суд першої інстанції ухвалив рішення про усунення позивачу перешкод в здійсненні права власності.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що саме ОСОБА_3 та ОСОБА_1 чинили перешкоди у вільному доступі в квартиру позивачу. Із змісту позовної заяви прямо вбачається, що позивачу невідомо хто саме мешкає у спірній квартирі. Відсутні докази того, що позивач зверталася до відповідачів із вимогою надати вільний доступ у квартиру, а ОСОБА_1 та ОСОБА_3 їй у цьому відмовили.

Задовольняючи позовні вимоги в частині забезпечення ОСОБА_2 вільного доступу у квартиру ані позивач у позовній заяві, ані суд першої інстанції у судовому рішенні не зазначили, яким чином відповідачі повинні такий доступ забезпечити.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині зобовязання ОСОБА_3 та ОСОБА_1Є не чинити ОСОБА_2 перешкоди в здійсненні права власності квартирою та додаткове рішення в частині забезпечення ОСОБА_2 вільного доступу у квартиру було ухвалено судом при неповному зясуванні обставин справи, суд вважав встановленим той факт, що відповідачі порушили права позивача, в той час, як ці обставини залишились недоведеними.

В суді першої інстанції ОСОБА_1, заявляла клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення справи за позовом ОСОБА_1 до Філії 21 ПП «Нива-В.Ш.», ОСОБА_2Б, треті особи: ОСОБА_3, ПАТ «Укрсиббанк» про визнання недійсним торгів.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні такого клопотання, в той час як рішення за результатами розгляду позову ОСОБА_1 має суттєве значення для вирішення справи.

Так, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 29 грудня 2015 року позов ОСОБА_1 було задоволено частково. Визнано недійсними прилюдні торги, проведені 21 лютого 2014 року філією 21 ПП «Нива-В.Ш.» з реалізації однокімнатної квартири АДРЕСА_5 за ціною 156 000 грн. покупцем якої стала ОСОБА_2 Визнано недійсним акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, складений головним державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління ОСОБА_6 Визнано недійсним свідоцтво від 07 березня 2014 року, видане приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі № 391 про належність ОСОБА_2 на праві власності квартири № 247 за вказаною адресою.(а.с 170).

Вказане рішення залишено без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 01 березня 2016 року, отже набрало законної сили.(а.с 180)

Таким чином, порушення судом норм процесуального права призвело до неправильного вирішення справи, оскільки підстави набуття ОСОБА_2 права власності на АДРЕСА_6 визнані судом недійсними, тому відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності.

За таких обставин рішення суду першої інстанції від 03 червня 2015 року та додаткове рішення від 13 листопада 2015 року підлягають зміні відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, підставою для чого, згідно п. п. 2, 4, ч. 1 ст. 309 ЦПК України є неповне зясування судом обставин справи, порушення судом норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. ст. 313, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 03 червня 2015 року змінити, в частині усунення перешкод ОСОБА_2 в здійсненні права власності та в частині зобовязання ОСОБА_3, ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкоди в здійсненні права власності скасувати, у задоволенні цих позовних вимог - відмовити.

Додаткове рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2015 року змінити, в частині задоволення вимог про забезпечення ОСОБА_2 вільного доступу у квартиру скасувати, у задоволенні цих позовних вимог - відмовити. В решті додаткове рішення залишити без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді