УхвалА

іменем україни

14 грудня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Закропивного О.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Харківської області від 25 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 11 липня 2000 року вона з ОСОБА_5 перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають дитину - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. У 2014 році шлюбні відносини з відповідачем припинені.

Позивачка вказувала про те, що під час перебування у шлюбі вона потрапила у дорожньо-транспортну пригоду, отримала значні травми та визнана непрацездатною, а з 12 лютого 2010 року їй встановлено ІІ групу інвалідності, унаслідок загального захворювання.

Зазначала про те, що єдиним джерелом її доходів є пенсія по інвалідності, а відповідач покинув її та неповнолітнього сина, матеріальної допомоги на її утримання не надає.

З урахуванням наведеного ОСОБА_4 просила суд стягнути з ОСОБА_5 аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі 500 грн щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 13 липня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь непрацездатної дружини ОСОБА_4 аліменти на її утримання у розмірі 500 грн, щомісячно, починаючи з 14 березня 2016 року та протягом строку непрацездатності ОСОБА_4 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 25 серпня 2016 року рішення районного суду скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати й залишити у силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції й відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про те, що аналіз ст. 75 СК України дає підстави для висновку, що аліментні зобов'язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (ст. 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Отже, право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 13 квітня 2016 року № 6-3066цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов вірного висновку про те, що позивачка є інвалідом ІІ групи та отримує пенсію у розмірі 1 222 грн 24 коп., що свідчить про те, що відсутні підстави для визнання її такою, що потребує матеріальної допомоги, оскільки розмір її пенсії перевищує встановлений законом у грудні 2015 року прожитковий мінімум на 2016 рік.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що ОСОБА_4 не надано належних та допустимих доказів, що є її процесуальним обов'язком (ст. 10, 60 ЦПК України), щодо не забезпечення потреб позивачки у лікуванні законодавчо встановленим прожитковим мінімумом.

Доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, а посилання у ній на нові докази безпідставні, оскільки такі не були предметом дослідження у судах першої та апеляційної інстанцій.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 25 серпня2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д.Д. Луспеник

О.В. Закропивний

С.Ф.Хопта