АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 21 січня 2016 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову Державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, -

ВСТАНОВИЛА:

Справа № 753/24124/15
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6147/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Вовк Є.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на рішення державного виконавця в якій просила скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 04 грудня 2015 року у виконавчому провадженні №49539729 та на час розгляду справи зобов'язати державного виконавця не вчиняти будь-які дії по виконання виконавчого листа №2-4385/14.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 21 січня 2016 року у задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, порушення норм матеріального і процесуального права, просила ухвалу скасувати та постановити нову про задоволення скарги в повному обсязі.

В обґрунтування заявлених вимог апелянт посилалася на те, що суд першої інстанції не врахував, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року відстрочено виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, у зв'язку із дією мораторію, а тому дане рішення не підлягає виконанню під час дії мораторію, а тому, на думку апелянта, державний виконавець незаконно відкрив виконавче провадження.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом встановлено, що 23 грудня 2014 року рішенням Апеляційного суду м. Києва позов ПАТ «Банк Форум» до ОСОБА_1 задоволено частково. Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на належну ОСОБА_1 квартиру, шляхом продажу на прилюдних торгах. Виселено ОСОБА_1 та її неповнолітніх дітей із вказаної квартири без надання іншого жилого приміщення.

В прядку ст.217 ЦПК України відстрочено виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки та про виселення на період дії мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Постановою державного виконавця від 04.13.2015р. відкрито виконавче провадження по виконання виконавчого листа 2-4385/14, виданого 11.02.2015р. на підставі вище зазначеного судового рішення про виселення.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова не містить даних щодо проведення конкретних виконавчих дій - заходів, спрямованих на примусове виконання рішення суду про виселення ОСОБА_1 та її неповнолітніх дітей, а також те, що її винесення імперативно вимагає ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», а тому вимоги про її скасування є безпідставними.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки суд правильно визначився із виниклими правовідносинами, а судове рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу є доводи апеляційної скарги про незаконність рішення суду першої інстанції та постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, виходячи з наступного.

Відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

З огляду на статтю 3 вказаного Закону він носить тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

За своїм змістом Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться.

Суд першої інстанції правильно вказав, що вказаний мораторій унеможливлює вжиття органами і посадовими особами проведення конкретних виконавчих дій - заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень, натомість в даному випадку державним виконавцем таких конкретних дій не вчинялося.

Правильним є і посилання суд на те, що винесення оскаржуваної постанови імперативно вимагає від державного виконавця ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон).

Так, відповідно до ч.1,2 ст.25 Закону, державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що державний виконавець правильно відкрив виконавче провадження, проте не має право здійснювати реальних, конкретних дій на виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року, виконання якого відстрочено самим судом.

Згідно ст.37 Закону, виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки виконання рішення.

Даних про те, що державним виконавцем відмовлено апелянту у зупиненні вказаного виконавчого провадження судам надано не було та вимог, пов'язаних із такою відмовою, скаржником не заявлялося, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно розглянув справу в межах вимог скарги.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін, оскільки вона постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства.

Керуючись ст.ст. 218,303-305, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 21 січня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді