Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/1938/16 Головуючий у 1-й інстанції: Горбачов Ю.М.
Є.У.№ 319/1057/15-ц Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Савченко О.В.,

При секретарі:Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_6 на заочне рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 28 грудня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, восени 2014 року подружжя ОСОБА_6, які мали намір купити належний їй на праві власності будинок АДРЕСА_1, з її дозволу вселилися в будинок. Оскільки сторони не дійшли згоди щодо ціни договору і правочин не було укладено, навесні 2015 року відповідачі виселилися із будинку. Посилаючись на те, що за час користування спірним будинком відповідачі самочинно здійснили перебудову в будинку і літній кухні, просила суд на підставі ст.ст.1166,1167 ЦК України стягнути з них в солідарному порядку 14 000 грн. на відшкодування майнової і 2000 моральної шкоди.

Заочним рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 28 грудня 2015 року позовні вимоги задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 13 714 грн. майнової шкоди, 2000 грн. моральної шкоди і 4 143, 60 грн. компенсації судових витрат.

Ухвалою цього ж суду від 24 лютого 2016 року заява ОСОБА_5 і ОСОБА_6 про перегляд заочного рішення залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про відмову у позові ОСОБА_5 і ОСОБА_6 посилаються на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Зазначають, що мали намір купити спірний будинок у спільну сумісну власність, у зв'язку з чим вселилися в нього восени 2014 року, сплативши продавцю завдаток у сумі 10 000 грн. З дозволу ОСОБА_4 зробили в будинку косметичний ремонт, перебудували піч, яка була в неробочому стані і не обігрівала будинок. В літній кухні знесли аварійну перегородку. Вважають, що проведені ними роботи покращили стан будинку і літньої кухні. З вини ОСОБА_4, яка завдаток залишила собі, договір купівлі-продажу не відбувся.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, судове рішення - скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову з огляду на таке.

На підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

За ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За змістом ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що неправомірними діями подружжя ОСОБА_6 власнику будинку ОСОБА_4 завдано майнової і моральної шкоди, яка на підставі ст.ст.1166,1167 ЦК України підлягає відшкодуванню в солідарному порядку. При визначенні розміру відшкодування суд керувався висновком судової будівельно-технічної експертизи, згідно якої вартість ремонтно-відновлювальних робіт становить 13 714 грн.

Проте в повній мірі погодитися з такими висновками суду не можна, оскільки суд дійшов їх з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 02.11.2012 року являється власником житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.9-10).

За даними технічного паспорту спірний житловий будинок «А» являється саманним, обкладений цеглою, збудовано у 1962 році, знос становить 53%; літня кухня «Б» має саманні стіни, знос становить 60% (а.с.6-8).

За домовленістю сторін відповідачі, маючи намір купити спірний будинок, восени 2014 року поселилися в ньому і сплатили ОСОБА_4 завдаток у сумі 10 000 грн., який в подальшому судовим рішенням від 18 червня 2015 року був стягнутий з останньої, оскільки правочин купівлі-продажу будинку не відбувся, а від повернення коштів продавець відмовилася.

В засіданні апеляційного суду відповідачі не оспорювали факту реконструкції інженерного обладнання - печі в житловому будинку «А» і знесення перегородки в літній кухні «Б». Внаслідок реконструкції печі зменшилися її розміри, проте вона обігріває весь будинок і придатна для приготування їжі. Знесення перегородки в літній кухні було обумовлено її аварійним станом.

За висновком №12/15 судової будівельно-технічної експертизи від 16 жовтня 2015 року в будівлі житлового будинку «А» в кімнаті 5 була проведена реконструкція під час проведення поточного ремонту інженерного обладнання - печі. Будинок знаходиться в задовільному технічному стані, загальний процент зношеності становить 38,7%, придатний для подальшого проживання. Піч забезпечує обігрів будинку в зимовий час та придатна для приготування їжі. Вартість будівельно-відновлювальних робіт з урахуванням фізичного зносу для конструктивного елементу печі складає 2 682 грн. (а.с.39-85: частина 1 пунктів 2,4,6 висновку експертизи).

В будівлі літньої кухні «Б», яка знаходиться в незадовільному стані, загальний процент зношеності становить 54,5%, проведено перепланування, в результаті чого між приміщеннями літньої кухні і сараю знесено перегородку, демонтовано піч з духовкою, грубу на три колодязі, лежак, лежак на горищ, стояк під димар і димар. Експлуатація белемнів будівлі можлива лише при проведенні ремонту. Вартість ремонтно-відновлювальних робіт з урахуванням фізичного зносу 54,5% будівлі літньої кухні «Б» складає 4 714 грн. ( а.с.39-85: частина 2 пунктів 2,4, 6 висновку експертизи).

Аналіз фактичних обставин справи і зібраних у справі доказів свідчить про те, що з жовтня 2014 року по березень 2015 року відповідачі користувалися належним позивачеві житловим будинком на умовах договору позички.

Згідно статті 827 ЦК України за договором позички одна сторона безоплатно передає або зобов'язується передати другій стороні річ для користування протягом встановленого строку. Якщо сторони не встановили строку користування річчю, він визначається відповідно до мети користування нею (стаття 831 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 827 ЦК України до договору позички застосовуються положення глави 58 цього Кодексу, яка містить загальні положення про найм (оренду) та якою, зокрема, встановлений обов'язок наймача усунути погіршення речі, які сталися з його вини, а у разі неможливості відновлення речі - відшкодувати завданих збитків.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 785, ч.1 ст.779 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено у договорі. В разі погіршення речі, яке сталося з вини наймача, він зобов'язаний усунути погіршення.

Застосування такого способу захисту, як відшкодування збитків, та інших способів відшкодування майнової шкоди визначається положенням ст. 22 ЦК України та здійснюється, як у договірних зобов'язаннях (ст. 611 ЦК України), так і в позадоговірних (гл. 82 ЦК України), якщо порушенням цивільного права особі завдано майнової шкоди, заподіяного збитку. Зокрема для відшкодування завданих збитків передбачених за порушення таких договірних зобов'язань, як ст.ст. 766, 768, 776 ЦК України. У цьому контексті слід мати на увазі, що стягнення збитків можливе в разі наявності договірних відносин і неналежного виконання договірних зобов'язань.

На вимогу особи, якій завдано збитки та відповідно до обставин справи збитки можуть бути покриті і в інший спосіб, зокрема в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження речі). Визначення способу захисту своїх прав є правом позивача.

Не виконання обов'язку відповідачів щодо передачі речі у стані, у якому вона передавалась є підставою для звернення до суду позивача з позовом про відшкодування збитків, завданих об'єкту позички.

Проведений аналіз дає можливість дійти висновку, що за своєю правовою природою договір позички в силу безоплатного характеру не є договором оренди, але до нього застосовують положення Кодексу про найм (оренду), зокрема і положення статті 777 ЦК України.

Оскільки у березні 2015 року відповідачі виїхали із спірного будинку, вони у відповідності до ст. ст.ст.785, 779 ЦК України зобов'язані повернути будинок і надвірні споруди у стані, в якому вони були одержані.

Зважаючи на те, що якість будинку «А» під час проживання відповідачів в ньому не погіршилася, він знаходиться в задовільному технічному стані, придатний для подальшого проживання, загальний процент зношеності становить 38,7%, тоді як за даними технічного паспорту станом на 2012 року процент зношеності будинку становив 53%; піч забезпечує обігрів будинку в зимовий час та придатна для приготування їжі, передбачених законом підстав для стягнення з відповідачів 2 682 грн. на перебудову печі колегія суддів не вбачає.

Разом з тим, відповідачі відмовилися відновити будівлю літньої кухні до того стану, в якому вона перебувала до жовтня 2014 року, а отже після виселення вони зобов'язані відшкодувати власнику вартість відновлювального ремонту з урахуванням проценту зношеності будівлі у розмірі 4 714 грн.

Доводи відповідачів про те, що знесення перегородки, печі, груби і димаря в літній кухні було зумовлено їх аварійним станом належними доказами не підтверджені.

Вимоги ОСОБА_4 про відшкодування вартості відновлювального ремонту літньої кухні без урахування проценту зношеності будівлі не ґрунтуються на законі, оскільки на момент передачі будівлі у користування відповідачів вона перебувала в незадовільному стані, мала процент зношеності 60%.

Не ґрунтуються на вимогах закону і вимоги ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди.

Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування, визначаються ст. 23 ЦК України. Підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових (ст.ст. 386, 396 ЦК), особистих немайнових (ст. 280 ЦК) прав особи, а також зобов'язань у випадках, передбачених договором або законом (ст. 611 ЦК), прийняття неправомірних рішень, а також дій чи бездіяльності органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (ст. 1167 ЦК), заподіяння каліцтва, іншого ушкодження здоров'я або смерті особи (ст. 1168 ЦК) тощо. Моральна шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Договором позички не передбачено відшкодування моральної шкоди, а отже в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

Згідно приписів ч.1, п.п.2 ч. 3 статті 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на правову допомогу, та витрат пов'язаних з проведенням судових експертиз.

Судові витрати суд розподіляє відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України - пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Позивачем ОСОБА_4 понесені судові витрати зі сплати судового збору, послуг адвоката і витрат на експертизу на загальну суму 4 143, 60 грн. Відповідачами ОСОБА_6 при подачі заяви про перегляд судового рішення і апеляційної скарги понесено витрат на суму 881, 93 грн. Позовні вимоги ОСОБА_4 задовольняються частково - на 29, 45%, а отже понесені нею судові витрати підлягають частковій компенсації за рахунок відповідачів шляхом взаємозаліку з відшкодуванням на їх користь 71, 55% понесених ними судових витрат. З ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 підлягають стягненню компенсація судових витрат у розмірі 583, 60 грн., тобто по 291, 80 грн. з кожного. При подачі позову ОСОБА_4 не був сплачений судовий збір за вимогами про відшкодування майнової шкоди. На підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» і ст.88 ЦПК України несплачена суми судового збору за вимогами, у задоволенні яких відмовлено, підлягає стягненню з позивача на користь держави.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6 задовольнити частково.

Заочне рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 28 грудня 2015 року по цій справі скасувати і ухвалити нове, яким позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 4 714 грн. (чотири тисячі сімсот чотирнадцять гривень) на відшкодування майнової шкоди і по 291, 80 грн. (двісті дев'яносто одній гривні 80 коп.) з кожного компенсації судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 243, 60 грн. (двісті сорок три гривні 60 коп.).

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: