20 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючий суддя: Качан В.Я.
Судді: Шиманський В.Й., Кравець В.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участі третіх осіб: приватного нотаріуса КМНО Строгої Марії Дмитрівни, Органу опіки та піклування Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання договору дарування квартири недійсним та визнання права власності, -
У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування квартири недійсним та визнання права власності, посилаючись на те, що на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21.07.2014 вона є опікуном над недієздатною матір'ю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка маючи психічні розлади, 06.09.2013 уклала договір дарування квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Строгою М.Д., зареєстрований в реєстрі № 951, за яким подарувала вказану квартиру своїй онуці ОСОБА_2 Однак, наразі ОСОБА_4 не може пояснити такі свої дії, не пам'ятає подій, за якими вона передала в дар квартиру.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 09 лютого 2016 року позов задоволено частково. Визнано договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений 06.09.2013 між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Строгою М.Д., зареєстрований в реєстрі № 951 - недійсним. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 243,60 грн.

Не погодившись з рішенням, позивач ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.

Справа 753/15761/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5265/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Коренюк А.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Качан В.Я.
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить суд скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 лютого 2016 року в частині відмови у задоволенні вимог про визнання права власності на квартиру та ухвалити нове рішення, яким визнати за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх вимог позивач ОСОБА_1 посилається на те, що судом першої інстанції було правильно визнано недійсним договір дарування квартири, проте відповідачем не визнається право власності за ОСОБА_4 на квартиру, документи, які засвідчують право власності в даний час існують в електронній формі, тому ОСОБА_4 фактично втратила даний документ, судом повинна була бути застосована реституція у формі визнання права власності на спірну квартиру.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що06.09.2013 між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір дарування квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Строгою М.Д., зареєстрований в реєстрі № 951, за умовами якого ОСОБА_4 передала належну їй на праві власності квартиру в дар своїй онуці ОСОБА_2

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21.07.2014 ОСОБА_7 визнано опікуном над недієздатною матір'ю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також, зазначеним рішенням ОСОБА_4 визнано недієздатною

В рамках цивільної справи, що розглядається, ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 02.12.2014 було призначено судово-психіатричну експертизу.

Із висновку судово-психіатричної експертизи № 410 від 14.05.2015 вбачається, що станом на 06.09.2013 ОСОБА_4 страждала стійким хронічним психічним розладом у вигляді органічного ураження головного мозку судинного ґенезу з вираженим інтелектуально-мнестичним зниженням (F 01.8 згідно МКХ). На момент складання договору дарування квартири від 06.09.2013 за своїм психічним станом ОСОБА_4 не усвідомлювала свої дії та не могла керувати ними.

Судом першої інстанції задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання договору дарування, укладеного ОСОБА_4 від 06.09.2013, недійсним.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з вимог апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог не оскаржується, тому колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, а саме в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на спірну квартиру.

Так, відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно Свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлового забезпечення КМДА від 20.05.2005 на підставі наказу № 827-С/КІ від 11.05.2005, зареєстрованого в КМБТІ 25.05.2005 за № 44402, квартира АДРЕСА_1 на праві власності належить ОСОБА_4

Із п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вбачається, що за змістом статті 216 ЦК та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Інші наслідки недійсності оспорюваного правочину суд застосовує відповідно до статті 11 ЦПК. Судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. У разі якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків (частина перша статті 216 ЦК).

Із правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові при розгляді справи № 6-1124цс15 від 11.11.2015 вбачається, щопри вирішенні справи судам необхідно встановити чи продовжує проживати позивач у спірному будинку, чи відбулася фактична передача будинку згідно умов договору дарування (зокрема передача ключів), чи здійснює позивачка особисто оплату комунальних послуг. З'ясування зазначених обставин та їх належна оцінка мають значення для вирішення питання про те, чи дійсно позивач мала на меті безоплатну передачу відповідачу свого будинку у власність на противагу її тверджень про те, що спірний будинок є її єдиним місцем проживання.

Таким чином, оскаржуваним рішенням суду договір дарування від 06.09.2013 визнано недійсним, рішення суду в цій частині не оскаржується, при цьому, як вбачається з матеріалів справи, квартира АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право власності належить ОСОБА_4, докази того, що відбулася фактична передача спірної квартири відповідачу, того що відповідач здійснює особисто оплату комунальних послуг, а також того, що відповідач проживає у спірній квартирі відсутні, оскільки направлені на адресу спірної квартири судові повістки, адресовані ОСОБА_2, жодного разу не були отримані нею за вказаною адресою, тобто відсутні докази, що договір дарування від 06.09.2013 є виконаний.

Враховуючи викладене та обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4, оскільки договір дарування від 06.09.2013 є таким, що не виконаний, а тому не створює жодних юридичних наслідків.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до обставин справи, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участі третіх осіб: приватного нотаріуса КМНО Строгої Марії Дмитрівни, Органу опіки та піклування Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання договору дарування квартири недійсним та визнання права власності - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: