У Х В А Л А

Іменем України

21 квітня 2016 року м. Київ

Суддя Деснянського районного суду міста Києва Петріщева І.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Відділ у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Деснянського району м. Києва, про усунення перешкод у здійсненні права власності на квартиру, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 до Реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві, ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Деснянська районна у м. Києві державна адміністрація; ОСОБА_1; Деснянський відділ у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві, про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на житло, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, за позовною заявою третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві, ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа: Деснянська районна у м. Києві державна адміністрація про встановлення факту постійного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу; визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру; визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири,

В С Т А Н О В И В:

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся до суду з зазначеною позовною заявою, в якій, з урахуванням збільшення позовних вимог, просить: усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_2 права володіння та користування квартирою АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування даною квартирою, зняття його з реєстраційного обліку та виселення з даної квартири.

ОСОБА_4 звернувся до суду з зазначеною зустрічною позовною заявою, в якій просить: визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

Представник ОСОБА_1, третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, звернувся до суду з зазначеною позовною заявою, в якій просить: встановити факт її постійного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 з 08 березня 2009 року до 25 лютого 2015 року за адресою: квартира АДРЕСА_1; визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру за адресою: квартира АДРЕСА_1, видане на ім'я ОСОБА_4; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить в якості забезпечення позову накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1, зазначивши, що після смерті ОСОБА_4 відповідачем за позовом третьої особи ОСОБА_2 її було незаконно виселено з даної квартири, в результаті чого їй завдано матеріальної та моральної шкоди, та вона позбавлена постійного місця проживання, за фактом чого відомості внесено до ЄРДР та розпочато досудове розслідування кримінального провадження №0014065, ОСОБА_1 було подано позовну заяву про вселення, додатково зазначивши, що ОСОБА_2 збирається відчужити спірну квартиру, а така його поведінка свідчить про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду. Також зазначивши, що незаконна видача свідоцтва про право власності на спірну квартиру призвела до зміни власника на ОСОБА_2, вважаючи, що подальше її відчуження унеможливить виконання рішення суду також в частині користування квартирою ОСОБА_1, убачаючи прямий зв'язок між заявленими вимогами та способом забезпечення позову, що не потребує додаткового обґрунтування виду забезпечення позову.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 10 лютого 2016 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Відділ у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Деснянського району м. Києва, про усунення перешкод у здійсненні права власності на квартиру, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 до Реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві, ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Деснянська районна у м. Києві державна адміністрація; ОСОБА_1; Деснянський відділ у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві, про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на житло, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, за позовною заявою третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві, ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа: Деснянська районна у м. Києві державна адміністрація про встановлення факту постійного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу; визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру; визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири було відмовлено.

При вирішенні питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту суд, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття даного заходу з урахуванням розумності, обґрунтованості й адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між даним конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог заявника, зокрема, чи спроможний таких захід, як арешт забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення її позову; імовірність утруднення виконання рішення суду або не виконання рішення суду в разі невжиття такого заходу; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям такого заходу прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які беруть участь у справі, суд дійшов висновку, що вимоги заявника є необґрунтованими та безпідставними.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 06 квітня 2016 року ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 10 лютого 2016 року було скасовано, а питання передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

При вирішенні питання про скасування ухвали про відмову у забезпеченні позову шляхом накладення арешту Апеляційний суд міста Києва зазначив, що саме квартира, на яку заявник просить накласти арешт, є предметом спору між сторонам, а тому, у випадку продажу такого майна ОСОБА_2, виконання можливого рішення у справі про задоволення позову буде унеможливлене або значно утруднене.

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника проти несумлінних дій відповідача.

Матеріально-правовий інтерес заявника у даній справі це: 1. Встановлення факту постійного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу; 2. Визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру; 3. Визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, щодо яких заявником не зазначено та судом не встановлено будь-яких несумлінних дії з боку відповідача або інших осіб, у тому числі, які беруть участь у справі.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення у вигляді арешту може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду про встановлення факту постійного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу; визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру; визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири не обґрунтоване, зокрема, право користування, на яке також посилається заявник, не є предметом позову.

Згідно п. 4 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Вирішуючи питання про забезпечення позову суд також бере до уваги інтереси інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням даного заходу.

Згідно ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як зазначає Пленум Верховного Суду України у постанові № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов'язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

А тому, забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Судом встановлено, що звертаючись до суду з позовом про встановлення факту її постійного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4; визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру; визнання недійсним договору купівлі-продажу цієї квартири, позивач не просив застосувати наслідки недійсності правочину або визнати право користування, а у заяві про забезпечення позову не навів обґрунтування, як саме незабезпечення даного позову може утруднити виконання можливого рішення суду про задоволення зазначених позовних вимог немайнового характеру.

Суд також звертає увагу, що при цьому ОСОБА_1 зазначає, що: "подальше відчуження спірної квартири унеможливить невиконання рішення також в частині користування квартирою ОСОБА_1", як причини, у зв'язку з якими також потрібно забезпечити позов, що взагалі не є предметом спору у цій справі, оскільки вимоги щодо права користування ОСОБА_1 не заявлялись.

Відповідно до роз'яснень, які викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Суд звертає увагу, та виходить з того, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог, у даному випадку - немайнових вимог ОСОБА_1 щодо: 1. Встановлення факту її постійного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 з 08 березня 2009 року до 25 лютого 2015 року за адресою: квартира АДРЕСА_1; 2. Визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру за адресою: квартира АДРЕСА_1, видане на ім'я ОСОБА_4; 3. Визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,а не інших вимог, які не є предметом розгляду, зокрема права користування.

Заявник не навів будь-яких обґрунтувань, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно утруднить або зробить неможливим виконання рішення щодо немайновогоспору.

Згідно ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ст. 152 ЦПК України, п. 3,4 Постанови пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільно процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»позов майнового характерувідповідно до п.1, ч.1 ст. 152 ЦПК Україниможе бути забезпечений накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього, або в інших осіб.

Вирішуючи питання про забезпечення позову суд виходить у першу чергу із предмета позову та правовідносин, які склалися між сторонами.

Постановлюючи ухвалу суд також вважає, що із заяви не вбачається даних про реальний намір відчужити майно, що в заяві не наведено обставин та не надано доказів відповідно до вимог ч. 3 ст. 151 ЦК України на підтвердження того, що заходи забезпечення позову, які просить вжити заявник, є співмірними із заявленими позовними вимогами немайнового характеру, що в сукупності позбавляє суд можливості дійти до висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту квартири, так і встановити їх співмірність із заявленими вимогами немайнового характеру.

Згідно ч. 2 ст. 152 ЦПК України у разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Згідно ч. 6 ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Використовуючи таке повноваження, яке надано суду законодавцем з метою перешкодити зловживанням заінтересованою особою своїм правом на забезпечення позову та заявленням необґрунтованих вимог, суд, залежно від наведених вище обставин даної конкретної справи забезпечує позов частково, застосовуючи інший вид забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти будь-які дії щодо: свідоцтва про право власності на квартиру за адресою: квартира АДРЕСА_1, виданого на ім'я ОСОБА_4; та Договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, які дійсно є предметом спору.

Згідно ч. 5 ст. 153 ЦПК України про вжиття заходів забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, порядок виконання, розмір застави, якщо така призначена. Копія ухвали надсилається заявнику та заінтересованим особам негайно після її постановлення.

Згідно ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов'язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов'язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов'язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Враховуючи вищенаведене, з метою гарантування захисту прав та виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог немайнового характера, суд приходить до обґрунтованого висновку про часткове забезпечення позову та застосування забезпечення позову у вигляді оголошення заборони вчиняти дії щодо Свідоцтва про право власності на квартиру за адресою: квартира АДРЕСА_1, виданого на ім'я ОСОБА_4, Договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, та спірної квартири, що є співмірним із заявленими ОСОБА_1 вимогами.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 151, 152, 153, 210 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Відділ у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Деснянського району м. Києва, про усунення перешкод у здійсненні права власності на квартиру, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 до Реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві, ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Деснянська районна у м. Києві державна адміністрація; ОСОБА_1; Деснянський відділ у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві, про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на житло, визнання права недійсним договору купівлі-продажу квартири, за позовною заявою третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві, ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа: Деснянська районна у м. Києві державна адміністрація про встановлення факту постійного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу; визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру; визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири задовольнити частково.

Оголосити заборону на вчинення будь-яких дій щодо Свідоцтва про право власності на квартиру за адресою: квартира АДРЕСА_1, виданого на ім'я ОСОБА_4, Договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_1.

Ухвала суду про забезпечення позову вступає в силу негайно.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Петріщева І.В.