АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Макарова М.О.,

суддів Максюти Ж.І., Прозорової М.Л.,

при секретарі Григорєва В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 30 травня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, згідно умов якого - позивач надав ОСОБА_2 кредитні кошти у сумі 15000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 30 травня 2010 року,

Свої зобовязання ОСОБА_4 виконав у повному обсязі надавши кредит відповідачу, але останній ухилився від виконання своїх обовязків з повернення кредиту, а враховуючи те, що зобовязання за цим кредитним договором були забезпечені порукою в розмірі 10000 грн. згідно договору поруки від 20 жовтня 2010 року укладеного між Банком та ПАТ «Акцент-Банк», а також договору поруки від 30 травня 2005 року укладеного між Банком та ОСОБА_3, просив стягнути з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором у розмірі 25 962,60 доларів США та судовий збір; стягнути солідарно із усіх відповідачів - 10 000 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2015 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду в частині відмови в задоволені позову змінити та ухвалити нове рішення про задоволення їх позову, судові витрати покласти на ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Цим вимогам закону судове рішення частково не відповідає.

Так, судом встановлено, що 30. травня 2005 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №1/259-МК, згідно умов якого - позивач надав ОСОБА_2 кредитні кошти у сумі 15 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 30 травня 2010 року (а. с. 9-13).

У звязку із неналежним виконанням відповідачем умов зазначеного договору заборгованість станом на 05 березня 2012 року склала 27 214,16 доларів США, в тому числі: заборгованість за кредитом 10 135,29 долари США; заборгованість по процентам за користування кредитом 9 723,98 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором - 7 354,89 доларів США (а. с. 4-5).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог з підстав наявності рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська 12 серпня 2011 року, яким з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 стягнуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №1/259-МК від 30 травня 2005 року у розмірі 180215 грн. 17 коп.стягнута, та ця сума складається із суми заборгованості станом на 05 липня 2011 року в розмірі 22604,6,0 доларів США, еквівалентних сумі 180215 грн. 17 коп., що складається із суми заборгованості за кредитом в розмірі 10135,29 доларів США, суми заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 7527,76 додарів США та 4943,55 доларів США пеня за неналежне виконання зобовязань за договором, суд першої інстанції не взяв до уваги, що зазначеним рішенням було стягнуто заборгованість, яка утворилася станом на 05 липня 2011 року (а.с.36).

Згідно статтей 598, 599 ЦК України договірні зобовязання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, а саме: виконанням цього зобовязання, проведеним належним чином.

Відповідно до п.5.1 Кредитного договору, він набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами зобовязань.

Крім того, ч.1 ст.554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржниками, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє останніх від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, оскільки належним виконанням зобовязання є виконання, у результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання.

У звязку з тим, що доказів погашення кредитної заборгованості за Кредитним договором № 1/259-МК від 30 травня 2005 року суду не надано, слід вважати, що договірні відносини належним чином не виконані, а тому вони не можуть вважатись припиненими, боржники не звільняються від відповідальності за невиконання ними грошового зобовязання, а кредитор не позбавлений права на отримання процентів за користування кредитом на теперішній час.

У звязку з чим еолегія суддів вважає, що з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по процентам за користування кредитом за Кредитним договором № 1/259-МК від 30 травня 2005 року за період з 12 серпня 2011 року по 05 березня 2012 року у розмірі 1982,01 доларів США.

Вимоги в частині стягнення з цих відповідачів пені в сумі 7354,89 доларів США підлягають задоволенню частково, з наступних обставин.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 616 ЦК України, якщо порушення зобовязання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються із боржника.

Як вбачається з матеріалів справи, після набрання рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська 12 серпня 2011 року, яким з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 стягнуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №1/259-МК від 30 травня 2005 року, законної сили, ПАТ КБ «ПриватБанк» не вичнив жодних дій з приводу виконання вказаного рішення суду, що в свою чергу потягло збільшення суми заборгованості в частині пені за несвоєчасність виконання зобовязань за кредитним договором, а також враховуючи стягнуту станом на 05 липня 2011 року суму пені в розмірі 4943,55 доларів США, колегія суддів вважає за необхідне зменшити суму пені з 2411,34 доларів США до 1000 грн.

Що стосується позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором із боржників та ПАТ «Акцент-Банк» в сумі 10000 грн., колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Судом встановлено, що відповідно до договору поруки №167 від 20 жовтня 2010 року, укладеного між позивачем та ПАТ «Акцент-Банк», останній поручився за виконання Боржником зобовязань за кредитним договором на суму 10000 грн. (а.с. 6), які ОСОБА_4 звертаючись до суду із вказаним позовом, також просив стягнути солідарно з відповідачів, а саме боржника та поручителів суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 10000 грн., але ці вимоги не узгоджуються з вимогами статті 554 ЦК України та умовами договорів поруки.

Норми закону, якими врегульована порука, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого, у разі укладення між ними кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобовязання між ними не виникає солідарної відповідальності між собою.

За таких обставин кредитор, керуючись статтею 543 ЦК України, має право на свій розсуд предявити вимогу до боржника й кожного з поручителів разом чи окремо, в повному обсязі чи частково, але поручитель, що виконав зобовязання, не вправі предявити вимогу до іншого поручителя на предмет розподілу відповідальності перед кредитором.

Відповідно до статті 16 ЦПК України не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною другою статті 118 ЦПК України позивач має право обєднати в одній позовній заяві кілька вимог, повязаних між собою.

Відповідно до розяснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» (далі постанова Пленуму Верховного Суду України № 2), вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 розяснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути обєднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно повязані між собою, або відвирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке обєднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року № 6-745цс15, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтвоано прийшов до висновку про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду є частково необгрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню в частині відмови стосовно стягнення процентівза користування кредитом та пені за несвоєчасність виконання зобовязань за кредитним договором, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення скасуванню в цій частині з ухваленням нового рішення.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України колегія суддів вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судовий збір в сумі 168 грн. 82 коп. з кожного, які були понесені позивачем при розгляді даної справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2015 року по справі в частині відмови в задоволені позову Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 процентів за користування кредитом та пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором скасувати та ухвалити нове рішення.

Стягнути солідарно із ОСОБА_2 (іпн НОМЕР_1) та ОСОБА_3 (іпн НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 «ПриватБанк» () за кредитним договором № 1/259-МК від 30 травня 2005 року заборгованості по процентам за користування кредитом 1982,01 доларів США та пені за несвоєчасність виконання зобовязань за кредитним договором в розмірі 1000 грн.

Стягнути із ОСОБА_2 (іпн НОМЕР_1) та ОСОБА_3 (іпн НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 «ПриватБанк» () судовий збір в сумі по 168 грн. 82 коп. з кожного.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту оголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді