Справа № 344/8537/13-ц
Провадження № 22-ц/779/933/2016
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Бойчук І.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Проскурніцького П.І., Ясенковенко Л.В.,

секретаря Шемрай Н.Б.,

з участю ОСОБА_2 та представника відповідачів,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Івано-Франківського міського суду від 29 травня 2015 року

в с т а н о в и л а :

У червні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 10 лютого 2013 року ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3) та ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_5), діючи умисно, нанесли її сину ОСОБА_6 тілесні ушкодження, після чого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 2 ст. 121 КК України (умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого), а ОСОБА_3 та ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 296 КК України (хуліганство). Позивач визнана потерпілою, оскільки є матір'ю померлого ОСОБА_6 Вважала, що діями відповідачів їй спричинено матеріальну та моральну шкоду. Посилаючись на зазначене і на підставі ст. ст. 1167, 1168 ЦК України, просила стягнути у солідарною порядку з відповідачів 34 620,13 грн заподіяної матеріальної шкоди та по 1 000 000 грн із кожного моральної шкоди.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 травня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 2 983 грн матеріальної шкоди 100 000 грн моральної шкоди, 1 762, 04 грн витрат на правову допомогу Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_3 у дохід держави 1029,38 грн судового збору.

В решті позову відмовлено.

ОСОБА_2 не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції подала апеляційну скаргу в якій зазначає, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, дав неправильну оцінку поданим доказам, допустив порушення норм матеріального і процесуального права й ухвалив незаконне рішення. На думку апелянта, суд не врахував того, що нею на лікування було в загальній сумі понесено 7190 грн., із врахуванням індексу інфляції.

Просить рішення суду першої інстанції змінити та стягнути з відповідачів у солідарному порядку 7693 грн. матеріальної шкоди, 200000 грн. моральної шкоди та витрати на правову допомогу.

ОСОБА_3 та ОСОБА_3 на рішення суду першої інстанції подали апеляційну скаргу в якій посилаються на відсутність причинного зв'язку між їхніми діями та смертю ОСОБА_8, так як їх визнано винними у злочині проти громадського порядку та моральності. Також, апелянти зазначають, що їхні хуліганські дії по відношенню до потерпілого не стали наслідком моральної та матеріальної шкоди спричинені позивачеві, а така шкода є результатом дії іншої особи, які їй кваліфіковано у кримінальній справі, що перебувають у прямому причинному зв'язку із наслідком.

Просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та представника відповідачів, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги ОСОБА_2 та задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 і ОСОБА_3 з наступних підстав.

Вироком Івано-Франківського міського суду від 12 грудня 2013 року, який набрав законної сили 17 лютого 2014 року встановлено, що ОСОБА_3 наніс потерпілому ОСОБА_6 три удари, а ОСОБА_3 жодного. Їх дії кваліфіковано за ч.2 ст. 296 КК України як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 2 ст. 296 КК України як хуліганство та за ч.2 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Відповідно до ч. 4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанова суду, з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно із ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пленум Верховного Суду України у п. п. 2, 3 постанови № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз'яснив, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємопов'язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими.

За змістом роз'яснень, наданих у п. п. 5, 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Судам слід мати на увазі, що у разі заподіяння особі моральної шкоди неправомірно вчиненими діями кількох осіб, розмір відшкодуванні визначається з урахуванням ступеня вини кожної з них.

З аналізу наведеного вбачається, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування як матеріальної так і моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння і заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Ураховуючи вимоги ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Стягуючи з ОСОБА_3 та ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду та моральну шкоду, суд вважав доведеним, що неправомірність дій відповідачів та їх вина підтверджується вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, який набрав законної сили.

Однак, до такого висновку суд першої інстанції прийшов передчасно, без належного з'ясування дійсних обставин справи та в порушення норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Виходячи зі змісту вироку суду, вбачається, що відповідачі засуджені за скоєння хуліганства, а винним у смерті сина позивачки визнано іншу особу - ОСОБА_7, від дій якого і наступила смерть потерпілого.

Колегія суддів вважає, що ані вироком суду, ані рішенням суду не встановлено наявність безпосереднього причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням відповідачів та вини останніх в її заподіянні.

За таких обставин відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди з відповідачів, оскільки відсутній безпосередній причинний зв'язок між шкодою і протиправними діями відповідачів та вина їх у заподіянні такої шкоди.

Доводи апелянтки про те, що ОСОБА_3 наносив удари її синові при вчиненні злочину, а ОСОБА_9 утримував ОСОБА_10, який намагався захистити її сина, не можуть бути підставою для відшкодування їй такої шкоди з вищенаведених мотивів.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постановлено рішення без додержання норм матеріального і процесуального права, тому воно підлягає скасуванню з постановленням у даній справі нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 29 травня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: І.В. Бойчук

П.І. Проскурніцький

Л.В. Ясеновенко