Справа № 650/247/16-ц
провадження № 2/650/133/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2016 року Великоолександрівський районний суд Херсонської області

в складі: головуючого - судді Сікора О.О.,

за участю секретаря Ялаєвої Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Велика Олександрівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом в якому просить стягнути на її користь з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в сумі 113442 грн. та визнати за нею право власності на 1/20 частину земельної ділянки (пай) площею 7,41 га, розташованої на території Новокалужської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області.

В обґрунтування позову позивачка вказала, що 28.12.2005 року між нею та відповідачкою було укладено змішаний договір за умовами якого вона надала останній в борг грошові кошти в розмірі 4200 доларів США в рахунок орендної плати за укладеним в майбутньому Договором оренди належної їй земельної ділянки (пай) площею 7,41 га, розташованої на території Новокалужської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області. У свою чергу відповідачка взяла на себе зобовязання щодо передачі позивачці в оренду земельної ділянки (пай) строком на 10 років. Крім того, відповідачка вказала, що зобовязується повернути борг в разі дострокового розірвання основного договору оренди.

Вважає, що умови письмової розписки дають обґрунтовані підстави стверджувати, що між ними склалися правовідносини, які випливають із договору позики та попереднього договору щодо укладення в майбутньому договору оренди земельної ділянки. Як наслідок на вказані правовідносини поширюються загальні положення про розписку та положення про попередній договір у відповідних частинах. На час подання позову між сторонами не укладено основного договору оренди земельної ділянки.

Оскільки укладений між сторонами договір не містить умови щодо строку (терміну) його виконання (укладення основного договору оренди) позивачкою були направлені відповідні письмові вимоги, які відповідачкою були проігноровані. Вказує, що відповідачка повинна виконати покладений на неї обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги.

Виходячи з приписів ст.ст. 1046, 1047, 629, 526 ЦК України позивачка заявила вимогу про стягнення боргу, що обрахований за офіційним курсом НБУ станом на 19.02.2016 року.

Крім того, позивачка на підставі ст. 392 ЦК України просить визнати за нею право власності на вказану земельну ділянку.

Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилася, про розгляд справи повідомлялася у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомила.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Пояснив, що відповідачка не виконала взяти на себе зобовязання, а відтак з неї підлягає стягненню сума боргу за розпискою. Також, за позивачвкою підлягає визнання права власності на земельну ділянку.

Відповідачка в судове не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена, про поважність причин неявки суд не повідомила.

В судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав, просив у їх задоволенні відмовити. Вказав на відсутність у розписці від 28.12.2005 року істотних умов притаманних договорам про які стверджує представник позивачки, а отже позовні вимоги є необґрунтованими. Просив застосувати строк позовної давності у випадку, якщо суд знайде підстави позивача обґрунтованими.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши, оцінивши та проаналізувавши матеріали і докази по справі в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 28.12.2005 року відповідачкою ОСОБА_2 було складено розписку в якій вона визнала те, що винна ОСОБА_5 4200 доларів США. Так як цієї суми у позивачки на час складення розписки не було, вказано про здачу свого земельного паю в оренду з вичетом даного боргу строком на десять років (тобто з 2006 до 2015 року). Договір укладений в усній формі та обговорений двома сторонами. Також позивачка вказала, що якщо забере свій пай раніше обговореного строку то вона зобовязується повернути борг з вичетом від цієї суми 4200 доларів США орендної плати, яка буде встановлена сільською радою на той день.

Зазначений документ із назвою «розписка», який представник позивача на судовому розгляді називав «змішаний договір» в якому на його думку поєднані договір позики та попередній договір оренди земельної ділянки, суд не відносить до вказаних видів договорів з причини відсутності у документі істотних умов притаманних їм згідно вимог чинного цивільного законодавства.

Так, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобовязанням їх повернення та дати отримання коштів, що узгоджується з правовою позицією ВСУ викладеної у Постанові від 11 листопада 2015 року № 6-1967цс15.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Досліджена судом розписка від 28.12.2005 року не містить зазначених умов, а лише підтверджує станом на 28.12.2005 року факт наявності заборгованості в сумі 4200 доларів США взятих відповідачкою за розпискою від 15.11.2002 року, ні копії, ні оригіналу якої суду не надано. Згідно пояснень представника позивача оригінал вказаної розписки був переданий відповідачці при складенні розписки від 28.12.2005 року.

Тобто, із даної розписки неможливо встановити на яких умовах позивачкою було надано грошові кошти відповідачці, дату отримання кошів та строк їх повернення.

Зі змісту даної розписки суд вбачає намагання відповідачки добровільно врегулювати питання щодо повернення раніше взятої позики у визначений нею спосіб зважаючи на відсутність підпису позивачки.

Розписка від 28.12.2005 року не містить ознак попереднього договору оренди земельної ділянки виходячи з наступного.

Основні вимоги до форм та умов договорів оренди землі визначені ЦК України, ЗК України та Законом України «Про оренду землі».

Відповідно до ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально (ст. 14 Закону).

Зазначеним Законом у ст. 15 встановлений перелік істотних умов договору оренди землі, дотримання яких є обовязковим при укладенні договору, до яких належать: обєкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

Згідно ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відповідно до ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Зі змісту вказаної розписки не вбачається визначення сторонами умов на яких в майбутньому має бути укладений основний договорі оренди земельної ділянки, строк або термін протягом якого таке має відбутися, не визначено місцезнаходження земельної ділянки, інше. Крім того, розписка не містить підпису та повного найменування із зазначенням ідентифікуючих даних, іншої сторони договору, а саме ОСОБА_1 на виконання вимог щодо письмової форми договору та його двосторонності.

Крім того, у розписці зазначено про усний договір щодо укладення договору оренди земельної ділянки, тобто мається фактично відсилання до іншого договору.

При цьому, слід зазначити, що доведення позивачем факту укладення попереднього договору оренди землі не має доказового значення для встановлення підстав щодо стягнення суми боргу за договором позики, оскільки відповідно до частин 3, 4 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вимоги щодо визнання права власності на земельну ділянку суд також вважає необґрунтованими, оскільки позивачем не визначено підстави такого набуття. Посилання позивачки на ст. 392 ЦК України лише свідчить про право особи звертатись до суду із вимогою про визнання права власності, якщо таке право особи оспорюється або не визнається іншою особою. Про такі обставини представник позивачки суд не повідомив, а спори суд розглядає в межах заявлених позовних вимог.

Отже, ураховуючи встановлені фактичні обставини справи, зокрема невідповідність розписки від 28.12.2005 року умовам договору позики та попереднього договору оренди земельної ділянки, а також ненадання суду доказів на підтвердження підстав для набуття за позивачем права власності на земельну ділянку, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 179, 209, 212 ЦПК України, ст.ст. 635, 792, 1046, 1047, 1049 ЦК України, Законом України «Про оренду землі» суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та визнання права власності відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Херсонської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення виготовлений 17.05.2016 року.

Суддя: ______________ О.О.Сікора