Провадження №2/760/2212/16
Справа №760/303/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі

головуючого судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Носачова А.К

представника позивача- ОСОБА_6.

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми боргу, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивачка 04 січня 2016 року звернулася до суд з позовом і просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 449 645, 00 гр. боргу за договором позики, та 1000, 00гр. з відповідача ОСОБА_3, як поручителя.

Посилається в позові на те, що 01 червня 2012 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 був укладений Договір позики, за яким вона надала відповідачу в борг 14 500,00 доларів США, що еквівалентно 345 245,00 гр., та 4000,00 євро, що еквівалентно 104 400,00 грн.

Договір укладений у письмовій формі.

Строк повернення боргу ними за договором був обумовлений до кінця 2012 року.

Для забезпечення виконання зобов'язань позичальника за договором позики між нею та відповідачем ОСОБА_3 був укладений Договір поруки.

Відповідно до умов договору поруки у випадку невиконання позичальником будь-якого зобов'язання за кредитним договором, позичальник та поручитель несуть часткову відповідальність перед кредитором як солідарні боржники в обсязі 1 000, 00 грн.

При цьому відповідальність поручителя та боржника є солідарною.

Відповідач ОСОБА_2 своє зобов'язання перед нею не виконав, кошти, отримані за договором позики, не повернув.

Виходячи з цього, просила задовольнити позов та стягнути з відповідача ОСОБА_2 суму боргу за курсом НБУ станом на 29.12.2015 року в розмірі 449 645, 00 гр.

В судовому засіданні представник позивача уточнила порядок стягнення суми боргу з урахуванням укладеного Договору поруки і просить стягнути з відповідача ОСОБА_4 448 645, 00гр. бору та солідарно з нього та відповідача ОСОБА_3 1000,00 гр.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином у порядку, визначеному п.9 ст.74 ЦПК України, тобто через оголошення в пресі.

Про причину неявки суд до відома не поставив, а тому суд вважає за можливе розглядати справу в його відсутності.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання також не з»явився, подав до суду клопотання і просить розглядати справу в його відсутності.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За правилами ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з ч.1 ст.1049 кодексу позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що 01 червня 2012 року між позивачкою та відповідачем ОСОБА_2 був укладений Договір позики, за яким позивачка надала відповідачу в борг 14 500 доларів США та 4000 євро, про що відповідачем була видана власноручна розписка.

За домовленістю сторін борг відповідачем мав бути повернутий до кінця 2012 року.

25 липня 2012 року між позивачкою та відповідачем ОСОБА_3 був укладений Договір поруки.

Відповідно до п. п. 3,4 Договору поруки у випадку невиконання позичальником будь-якого зобов'язання за кредитним договором позичальник та поручитель несуть солідарну відповідальність перед кредитором як солідарні боржники в обсязі 1 000 грн. 00 коп.

/а.с.6 - 7 /

Виходячи з положень ч. 1 ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Таким чином, законодавством України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту.

Відповідач ОСОБА_2, належно повідомлений про час розгляду справи, своїм правом не скористався, проти вимог позивача заперечень не подав і наявність боргових зобов"язань перед позивачем не спростував.

З точки зору закону в разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання.

Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

На підтвердження укладеного з відповідачем договору позики та передачу йому грошових коштів представник позивача в судовому засіданні надала суду оригінал розписки відповідача про отримання грошових коштів, наявність якої у нього є свідченням невиконання відповідачем умов договору позики.

Виходячи з викладеного вище, невиконання відповідачем зобов"язань за договором позики, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та їх задоволення.

Звертаючись до суду позивач просить стягнути суму боргу в українській гривні станом на день звернення до суду.

Відповідно до ч.1 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" гідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання.

У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Звертаючись до суду, позивач просить стягнути суму боргу за курсом НБУ станом на 29.12.2015 року, який становив 23,80 гр. за 1 долар США, та 26,10 за 1 Євро, що в загальній сумі становить 449 645,00гр. , тобто за курсом меншим, ніж станом на день ухвалення рішення.

В судовому засіданні представник позивача наполягав на стягнення саме цієї суми боргу та саме за таким курсом.

Відповідно до ч.ч.1,2 т.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Виходячи з цього, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача в розмірі, приведеному позивачем при зверненні до суду.

Статтями 553,554 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов»язку.

У разі порушення боржником зобов»язання,забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову/субсидіарну / відповідальність поручителя.

Пунктом 3 Договору поруки, укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_3, сторони домовилися, що відповідач ОСОБА_3. як поручитель, відповідає перед позивачем частково в обсязі, що становить 1000,00гр.

Відповідно до ст.6, ч.1 ст.627, ч.1 ст. 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Виходячи з викладеного, умов Договору поруки, визначених сторонами при його укладенні, вільного волевиявлення сторін при його укладенні, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачів солідарно на користь позивача 1000,00 гр. бору, а решту суми 448 645,00гр. з відповідача ОСОБА_2

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Виходячи з цього та розміру задоволених судом вимог позивача суд приходить до висновку про стягнення 4486, 45 гр. судового збору на користь позивача з відповідача ОСОБА_2, та 10,00гр. судового збору на користь позивача з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Керуючись ст. ст. 6, 15, 16, ч.1 ст.20, 526,ч.1 ст.533, ч.1 ст.627, ч.1 ст.628, 1046, 1047, ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1051 ЦК України, ст. ст. 3-4, 10-11, 57-60, ч. 1 ст. 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 448 645,00 гр. боргу.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1000,00 гр. боргу.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 4 496, 45гр. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя