Справа № 199/2291/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

18 квітня 2016 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

при секретарі Лавріщевій Г.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування свідоцтва про право власності та державної реєстрації, визнання права власності та домоволодіння, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача про скасування свідоцтва про право власності та державної реєстрації, визнання права власності на домоволодіння №33 по вул. Орджонікідзе у м. Дніпропетровську.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що домоволодіння №33 по вул. Орджонікідзе у м. Дніпропетровську належало позивачу ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 18.07.2007 року. На підставі свідоцтва про придбання майна від 13.11.2008 року ОСОБА_4 набув право власності на вказане домоволодіння. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2012 року вказане свідоцтво про придбання майна від 13.11.2008 року було визнано недійсним.

Під час користування вказаним майном між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був укладений договір дарування від 02.04.2009 року, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_6 Позивач зазначає, що свідоцтво від 13.11.2008 року визнано недійсним на підставі ч.1 ст.203 ЦК України, тому правочин дарування від 02.04.2009 року також є нікчемним.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29.07.2010 року була затверджена мирова угода від 01.06.2010 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, за умовами якої за відповідачем ОСОБА_2 було визнано право власності на домоволодіння №33 по вул. Орджонікідзе у м. Дніпропетровську.

Позивач зазначає, що згідно з довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, домоволодіння №33 по вул.Орджонікідзе у м.Дніпропетровську належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області під №16786899.

На думку позивача, усі правочини після постановлення Апеляційним судом Дніпропетровської області рішення від 27 вересня 2012 року, яким визнано недійсним свідоцтво про придбання майна від 13.11.2008 року у вигляді домоволодіння №33 по вул. Орджонікідзе у м.Дніпропетровську, є нікчемними, оскільки є недійсними через невідповідність їх вимогам Закону.

Відповідач, який ще не був власником вказаного домоволодіння, згідно з актом від 14.12.2012 року зніс в домоволодінні №33 по вул. Орджонікідзе у м.Дніпропетровську житловий будинок літ. А-1, сарай літ. В та вольєр літ. Г з метою будівництва нежитлової будівлі гаражу-майстерні.

Після знесення будинку та споруд ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного судом м. Дніпропетровська від 18.03.2013 була накладена заборона на проведення будь-яких будівельних робіт у домоволодінні №33 по вул. Орджонікідзе у м. Дніпропетровську, про що 26.04.2013 року державним виконавцем АНД ВДВС ДМУЮ ОСОБА_7 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Однак, незважаючи на існування заборони на проведення будь-яких будівельних робіт у спірному домоволодінні, відповідачем було самочинно побудовано у 2013 році майстерню за адресою: м.Дніпропетровськ, вул. Орджонікідзе, 33.

На підставі зазначеного та з урахуванням уточнених позовних вимог позивач просив суд скасувати свідоцтво про право власності №16280094, видане 17.01.2014 реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області на імя ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1, на будинок №33 по вулиці Орджонікідзе у м. Дніпропетровську; визнати за позивачем право власності на домоволодіння №33 по вулиці Орджонікідзе у м.Дніпропетровську, яке складається з: гаража майстерні під літ. Б-2; оглядової ями, підвала, майстерні та споруд; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на домоволодіння №33 по вулиці Орджонікідзе у м.Дніпропетровську в електронному реєстрі прав у Реєстраційній службі Дніпропетровського міського управління юстиції у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер 16786899.

Позивач ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та додатково зазначив, що висновки проведеної в ході розгляду справи судової будівельно-технічної експертизи не у повному обсязі відповідають дійсним обставинам справи, оскільки начебто побудовані ОСОБА_2 приміщення не є новоствореним майном та не є житловими приміщеннями, а також були побудовані іще до 2008 року позивачем.

Представник позивача ОСОБА_8 просила задовольнити позовні вимоги та пояснила, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області було визнано недійсним свідоцтво про придбання майна від 13.11.2008 року домоволодіння №33 по вул.Орджонікідзе у м.Дніпропетровську ОСОБА_4. У подальшому ОСОБА_4 подарував вказане домоволодіння ОСОБА_5, а ОСОБА_5 за мировою угодою передала домоволодіння відповідачу ОСОБА_2, вказана мирова угода була затверджена ухвалою Бабушкінського районного суду.

Зважаючи на те, що свідоцтво про придбання майна від 13.11.2008 року визнано недійсним, тому усі угоди по відчуженню домоволодіння №33 по вул.Орджонікідзе у м.Дніпропетровську у подальшому, є також недійсними.

З цих підстав представник позивача просила витребувати майно у ОСОБА_2 шляхом скасування свідоцтва про право власності №16280094, виданого 17.01.2014 реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області на його імя, на будинок №33 по вулиці Орджонікідзе у м.Дніпропетровську; визнати за позивачем право власності на вказане домоволодіння та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на домоволодіння №33 по вулиці Орджонікідзе у м.Дніпропетровську в електронному реєстрі прав у Реєстраційній службі Дніпропетровського міського управління юстиції у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер 16786899.

Представник відповідача ОСОБА_9 у судовому засіданні проти позову заперечував та зазначив, що відповідач ОСОБА_2 набув право власності на новостворене нерухоме майно у встановленому законом порядку, яке ним було побудовано за власні кошти, а майна, на яке позивач просить визнати за ним право власності, не існує. До того ж, право власності за ОСОБА_2 визнано на підставі ухвали Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29.07.2010 року про затвердження мирової угоди від 01.06.2010 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, яка на теперішній час є чинною.

На думку представника відповідача, позивачем неправомірно ставиться питання про витребування майна із чужого володіння, посилаючись виключно на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.09.2012 року, яким було визнано недійсним свідоцтво про придбання майна від 13.11.2008 року домоволодіння №33 по вул.Орджонікідзе у м.Дніпропетровську ОСОБА_4. У подальшому ОСОБА_4 подарував вказане домоволодіння ОСОБА_5, однак ОСОБА_1 у задоволенні позову в частині визнання вказаного договору дарування недійсним, було відмовлено.

ОСОБА_5 за мировою угодою передала домоволодіння відповідачу ОСОБА_2, вказана мирова угода була затверджена ухвалою Бабушкінського районного суду від 29.07.2010 року, яка набрала законної сили та позивачем не оскаржувалася.

На теперішній час спірне нерухоме майно належить ОСОБА_2 не на підставі угоди, а на підставі свідоцтва про право власності, виданого 17.01.2014 реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, яке було видано йому після здійснення будівництва. Окрім цього, домоволодіння №33 по вул.Орджонікідзе у м.Дніпропетровську на теперішній час перебуває в іпотеці у ОСОБА_10 на підставі нотаріально посвідченого договору іпотеки від 22.10.2010 року.

Вислухавши пояснення позивача та представників сторін, експерта, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що на підставі договору дарування від 18.07.2007 року домоволодіння №33 по вул. Орджонікідзе у м. Дніпропетровську належало позивачу ОСОБА_1.

Відповідно до свідоцтва про придбання майна від 13.11.2008 року ОСОБА_4 набув право власності на вказане домоволодіння.

02.04.2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був укладений договір дарування домоволодіння №33 по вул. Орджонікідзе у м. Дніпропетровську, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_6

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2012 року вказане свідоцтво про придбання майна від 13.11.2008 року було визнано недійсним. В позовних вимогах про визнання недійсним вказаного договору дарування Амур-Нижньодніпровським районним судом було відмовлено, в цій частині рішення Апеляційним судом залишено без змін та роз'яснено право позивачу ОСОБА_1 на звернення до суду з віндикаційним позовом на підставі ч.3 ст.388 ЦК України.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.07.2010 року була затверджена мирова угода від 01.06.2010 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, за умовами якою за відповідачем ОСОБА_2 було визнано право власності на домоволодіння №33 по вул. Орджонікідзе у м. Дніпропетровську (а.с. 69-71, т.1.).

Суд звертає увагу на те, що вказана ухвала суду позивачем не оскаржувалась, набрала чинності та на теперішній час є чинною. На підставі вказаної ухвали за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на домоволодіння №33 по вул.Орджонікідзе у м. Дніпропетровську, про що 13.08.2010 року була проведена реєстрація переходу права власності, що підтверджується інформаційною довідкою з реєстру прав власності на нерухоме майно №17188577 від 31.01.2014 року (а.с. 25-28, т.1.).

ОСОБА_2, як власник домоволодіння, з метою будівництва житлового будинку літ. Б-2 зніс в домоволодінні №33 по вул. Орджонікідзе у м.Дніпропетровську житловий будинок літ. А-1, сарай літ. В та вольєр літ. Г, що відображено в акті від 14.12.2012 року.

В результаті будівельних робіт на земельній ділянці №33 по вул. Орджонікідзе у м. Дніпропетровську був збудований житловий будинок літ. Б-2, загальною площею 451,7 м.кв., житловою 22,2 м.кв., господарська будівлі літ. Д, споруди 1-3, ОСОБА_11 власності на зазначене новостворене нерухоме майно було зареєстровано за ОСОБА_2 17.01.2014 року, про що було видано свідоцтво про право власності №16280094 (а.с. 82 т.1), яке зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під №01 (а.с. 83 т.1).

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

У своєму позові позивач посилається на норми ст.215 ЦК України, якою передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Суд звертає увагу на те, що ст.203 ЦК України насамперед встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а конкретні підстави для визнання договорів недійсними визначені ст.ст. 215, 218-235 ЦК України, і такі підстави повинні мати місце саме на час укладення такого договору.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що підставою виникнення у ОСОБА_2 права власності на домоволодіння №33 по вул. Орджонікідзе у м.Дніпропетровську була ухвала Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.07.2010 року, якою затверджена мирова угода від 01.06.2010 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, за умовами якої за відповідачем ОСОБА_2 було визнано право власності на домоволодіння №33 по вул. Орджонікідзе у м. Дніпропетровську. Вказана ухвала не оскаржувалась та набрала чинності. До даного правовстановлюючого документу не застосовуються положення ст.ст. 203, 215 ЦК України для визнання їх недійсними через невідповідність вимогам закону, а встановлений інший порядок оскарження, передбачений ст.ст. 292, 293 ЦПК України.

В ході розгляду справи була проведена судова будівельно-технічна експертиза домоволодіння №33 по вул. Орджонікідзе у м. Дніпропетровську, згідно з висновком якої від 18.06.2015 року встановлено, що по функціональному використанню будівля літ. Б-2 у домоволодінні на теперішній час частково відповідає будівлі гаражу майстерні літ. Б-2 станом на 10.09.2010 року та використовується в якості житлових приміщень, які задіяні у господарській діяльності. Домоволодіння №33 по вул. Орджонікідзе у м.Дніпропетровську, що складається з житлового будинку літ. Б-2, загальною площею 451,7 м.кв., житловою 22,2 м.кв., господарської будівлі літ. Д, споруд 1-3, І не відповідає даним технічного паспорту станом на 26.11.2008 року, а відокремлення житлового будинку літ. Б-2 зі складу домоволодіння без порушення функціонального призначення домоволодіння №33 по вул. Орджонікідзе у м. Дніпропетровську неможливо.

Допитаний у судовому засіданні експерт ОСОБА_12 підтвердив, що будівля будинку літ. Б-2 в домоволодінні №33 по вул. Орджонікідзе у м. Дніпропетровську використовується як житлове приміщення разом з нежитловими приміщеннями, а його відокремлення неможливо.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 будь-яких угод щодо нерухомого майна - домоволодіння №33 по вул.Орджонікідзе у м.Дніпропетровську не укладалось, тому посилання позивача на норми, ст. 203, 2015 ЦК України, як підставу недійсності правочину між сторонами, є помилковим.

На земельній ділянці №33 по вул.Орджонікідзе у м.Дніпропетровську відповідачем ОСОБА_2 за власні кошти був збудований житловий будинок літ. Б-2, загальною площею 451,7 м.кв., житловою 22,2 м.кв., господарська будівлі літ. Д, споруди 1-3, ОСОБА_11 власності на зазначене новостворене нерухоме майно було зареєстровано за ним 17.01.2014 року, про що було видано свідоцтво про право власності №16280094, яке зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під №01.

Надаючи оцінку усім зібраним по справі доказам у їх сукупності, в межах заявлених позовних вимог та згідно з підставами позову, суд не вбачає правових підстав для задоволення жодної позовної вимоги, а саме: скасування свідоцтва про право власності №16280094, виданого 17.01.2014 реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області на імя ОСОБА_2 на будинок №33 по вулиці Орджонікідзе у м. Дніпропетровську; визнання за позивачем права власності на домоволодіння №33 по вулиці Орджонікідзе у м.Дніпропетровську, яке складається з: гаража майстерні під літ. Б-2; оглядової ями, підвалу, майстерні та споруд; скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на домоволодіння №33 по вулиці Орджонікідзе у м.Дніпропетровську в електронному реєстрі прав у Реєстраційній службі Дніпропетровського міського управління юстиції у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер 16786899.

Враховуючи вищевикладене, встановлені обставини по справі, висновок експертизи та показання експерта ОСОБА_12, суд вважає ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_2 про скасування свідоцтва про право власності та державної реєстрації, визнання права власності на домоволодіння, - відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 203, 215, 392, 387, 388 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_2 про скасування свідоцтва про право власності та державної реєстрації, визнання права власності на домоволодіння, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: