Справа №584/447/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Данік Я. І.
Номер провадження 22-ц/788/1404/16 Суддя-доповідач - Сибільова Л. О.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

05 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Сибільової Л. О.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І. ,

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Путивльського районного суду Сумської області від 01 червня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_5, про стягнення аліментів на дитину і утримання дружини,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 01 червня 2016 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до його повноліття, починаючи стягнення з 12 квітня 2016 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_4 у розмірі 1/10 частини з усіх видів його заробітку (доходу) на час проживання з нею дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення дитиною трирічного віку, починаючи стягнення з 12 квітня 2016 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 в доход держави судовий збір в сумі 551,20 гр. і на користь ОСОБА_4 1125 гр. витрат на правову допомогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання ОСОБА_4 у розмірі 1/10 частини з усіх видів його заробітку (доходу) на час проживання з нею дитини скасувати, а в частині розподілу судових витрат - змінити, стягнути з нього на користь держави судовий збір в сумі 275,6 гр., а витрати на правову допомогу - в розмірі 225,16 гр., а не в розмірі, визначеному судом.

Вказує, зокрема, що судом безпідставно було стягнуто з нього аліменти на утримання ОСОБА_4 у розмірі 1/10 частини з усіх видів його заробітку (доходу) на час проживання з нею сина ОСОБА_7 до досягнення дитиною трирічного віку, оскільки позивач не довела належними доказами ті обставини, на які посилалась як на підставу своїх вимог, зокрема, що він не намагався допомагати в утриманні сина, посезонно займається сільським господарством, отримуючи при цьому значні суми доходів, отримував нерегулярний і мінливий дохід, підробляючи у приватних підприємців, не бажає надавати матеріальної допомоги дитині, всі кошти витрачає на власні потреби, не піклуючись про потреби дитини.

Зазначає, що він докладав і докладає максимум зусиль, щоб брати участь у вихованні дитини, але позивач перешкоджає його зустрічам з сином, внаслідок чого він змушений був звернутися до служби у справах дітей для вирішення цього питання.

При ухваленні рішення про стягнення аліментів на утримання колишньої дружини судом не в повній мірі було взято до уваги те, що вона перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення та в центрі зайнятості, і її сукупний щомісячний дохід становить 1960 гр., а тому вона не потребує утримання. Він не має змоги сплачувати на користь позивачки на її утримання 1/10 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дитиною трирічного віку, і з цієї підстави не визнавав позов у цій частині, оскільки отримує мінімальну заробітну плату і об'єктивно не має можливості сплачувати аліменти на утримання колишньої дружини. Стягнення аліментів на утримання позивачки буде надмірним тягарем для нього, оскільки 1/4 частину з усіх видів його заробітку (доходу) він вже сплачує на утримання дитини від першого шлюбу, та не заперечує сплачувати 1/4 частину з усіх видів його заробітку (доходу) на утримання спільної з позивачкою дитини.

Посилається на зміст ч. ч. 1-3 ст. 88 ЦПК України та роз'яснення, які містяться у пунктах 35 та 36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про практику застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», згідно яких, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в доход держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, в т.ч. і якщо його сплачено за мінімальною ставкою.

Зазначає, що позовні вимоги судом були задоволені на 83%, проте судовий збір було стягнуто не пропорційно до задоволеної частини вимог, а у мінімальному розмірі.

Вважає, що на користь держави підлягав стягненню судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції в сумі 457,50 гр. (551,20 х 83% / 100), а не в розмірі, визначеному судом.

Не погоджуючись з висновком суду щодо розміру стягнених з нього витрат на правову допомогу, посилається на незастосування судом ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», якою передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Зазначає, що статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» встановлено у 2016 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі - 1378 гр.; у погодинному розмірі - 8 гр. 29 коп., а тому розмір компенсації витрат на правову допомогу при розгляді справи у погодинному розмірі не може перевищувати 551, 2 гр. (1378 гр. х 40%) та бути нижчим 8 грн. 29 коп.

Максимальний розмір компенсації витрат на правову допомогу за участь у судових засіданнях, де брав участь представник позивача, які тривали 49 хв. (24 травня 2016 р. - 33 хв., 01 червня 2016 р. - 16 хв.) становить 450,31 гр. (551,2 гр. : 60 хв. = 9,19 гр.), (49 хв. х 9,19 грн. = 450,31 гр.).

Вважає, що витрати на правову допомогу перевищують граничні межі, визначені Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» і стягнена сума витрат не відповідає часу, витраченому адвокатом позивача на виконання цих послуг, їх характеру та ступеню складності, враховуючи, що в договорі про надання правової допомоги не вказано, які послуги зобов'язується надати адвокат, немає розрахунку послуг, тому встановити, хто складав позовну заяву, чи були надані консультації та інші послуги адвокатом, неможливо.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, яка підтримала скаргу з мотивів, в ній викладених, позивача та її представника, які заперечують проти скарги та вважають рішення суду вірним, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

12 квітня 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що з 01 березня 2014 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з нею та знаходиться на її утриманні.

Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 24 лютого 2016 року шлюб між нею та ОСОБА_3 розірвано.

Після фактичного припинення шлюбних відносин та спільного проживання відповідач не намагався їй допомагати в утриманні їх спільного сина, а вона не наполягала на його допомозі, оскільки матеріально їй допомагають її батьки.

Їй не відомо про офіційне працевлаштування відповідача. До моменту припинення шлюбних відносин він офіційно ніде не працював, отримував нерегулярний і мінливий дохід, підробляючи у приватних підприємців в Путивльському районі, посезонно займається сільським господарством, отримуючи при цьому значні суми доходів.

Відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, але всі свої кошти витрачає на власні потреби, не піклуючись про потреби дитини.

Вона на даний час не може працювати, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною. Основним джерелом існування її та дитини є допомога її батьків, одноразова допомога при народженні дитини та допомога по безробіттю.

Просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 600 гр. щомісячно та на її утримання у твердій грошовій сумі 200 гр. до досягнення сином трьох років.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Вирішуючи спір та частково задовольняючи позов в частині стягнення аліментів на утримання матері дитини, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є працездатною особою, має постійне місце роботи - працює на посаді директора ПП «Волокитинське», виплачує аліменти на утримання дитини від попереднього шлюбу в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу); з урахуванням аліментів на утримання сина ОСОБА_6 загальний розмір аліментів на дітей після набрання рішенням законної сили буде становити 50% від його заробітку (доходу), позивачка отримує дохід як безробітна, розмір заробітної плати відповідача не значно перевищує розмір мінімальної заробітної плати, строк стягнення аліментів на утримання матері - до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 року, а тому відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання матері дитини у розмірі 1/10 частини з усіх видів його заробітку (доходу).

При визначенні розміру судових витрат суд першої інстанції керувався вимогами ст. 88 ЦК України.

Такі висновки суду узгоджуються з обставинами справи, вірно встановленими судом, та відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що з 01 березня 2014 року сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Путивльського районного управління юстиції за актовим записом № 21, від якого мають малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 5, 7).

Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 24 лютого 2016 року шлюб між сторонами розірвано. Після реєстрації розірвання шлюбу відновлено позивачу її дошлюбне прізвище «ОСОБА_4» (а.с. 3, 6).

Неповнолітній син проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні, що не спростовується сторонами.

Згідно довідки виконавчого комітету Путивльської міської ради № 959 від 17 березня 2016 року ОСОБА_8 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. Разом з нею за вказаною адресою зареєстровані її син ОСОБА_6, батько ОСОБА_9, мати ОСОБА_4 та брат ОСОБА_10 (а.с.8).

Згідно довідок управління соціального захисту населення Путивльської районної державної адміністрації №1992 і № 1993 від 17 березня 2014 року, ОСОБА_8 отримала державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям у вересні - жовтні 2015 року в сумі 1552,42 гр., а також щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини по 860 гр. - всього 5160 гр. - протягом вересня 2015 року - лютого 2016 року (а.с.9, 10).

Згідно довідки Путивльського районного центру зайнятості № 394 від 15 березня 2016 року ОСОБА_8 зареєстрована як безробітна в Путивльському РЦЗ з 22 жовтня 2015 року і її дохід з 22 жовтня 2015 року по 29 лютого 2016 року становить всього 3 858,42 гр. (а.с. 11).

Відповідно до довідки ПП «Волокитинське» №1 від 26 квітня 2016 року, ОСОБА_3 працює в ПП «Волокитинське» з 01 березня 2016 року, займає посаду директора і його дохід за період з 01 березня 2016 року по 31 березня 2016 року склав 1 500 гр. (а.с.26).

Рішенням Буринського районного суду Сумської області від 25 серпня 2010 року у справі № 2-1405/2010 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів стягнуто з ОСОБА_3 аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму відповідного віку дитини, на утримання дочки ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3, щомісячно, до досягнення нею повноліття (а.с. 27).

Ухвалою Путивльського районного суду Сумської області від 12 травня 2016 року залучено до участі у справі третьою особою ОСОБА_5 (а.с.30).

Частина 1 ст. 180 СК України передбачає обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 3 ст. 181, ст. 182 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я і матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших обставин, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Частина 1 ст. 183 СК України встановлює, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного; право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Частиною 1 ст. 80 СК України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Частинами 2, 4 ст. 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Отже, кошти на утримання дружини, відповідно до положень ст. ст. 75, 80, 84 СК України, є аліментами.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. ст. 57, 58, ч. ч. 2-3 ст. 60 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішення суду відповідає принципу диспозитивності, встановленому ч. 1 ст. 11 ЦПК України, згідно якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Апеляційна скарга відповідача підлягає відхиленню, оскільки, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, він не довів наявності підстав для скасування рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання позивачки.

Суд вірно врахував, що позивачка, маючи на утриманні дворічного сина, на момент звернення з позовом до суду не має можливості самостійно утримувати себе, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, позбавлена можливості одержувати будь-який дохід власною працею, домовленість про утримання між сторонами не досягнута.

Виходячи з матеріального становища відповідача, він може надавати матеріальну допомогу на утримання колишньої дружини у розмірі, який враховує інтереси позивачки, дитини та не порушує права відповідача, який не надав доказів тому, що добровільно надає допомогу на їх утримання.

Колегія суддів враховує, що відповідач не є інвалідом, є працездатним і спроможний платити аліменти і на утримання матері дитини.

Посилання відповідача на його низький заробіток та доходи позивачки - допомогу по безробіттю та щомісячну соціальну допомогу при народженні дитини, не доводять наявність підстав для звільнення відповідача від сплати аліментів на утримання позивачки. В справі відсутні докази тому, що обов'язок відповідача утримувати двох дітей позбавляє його можливості утримувати і позивачку в розмірі, визначеному судом, який є помірним і не є завищеним. Крім того, не спростовані пояснення позивачки про те, що виплата допомоги по безробіттю їй буде через місяць припинена.

Представник відповідача надала апеляційному суду копію наказу засновника ПП «Волокитинське» № 2 від 5 вересня 2016 року про те, що він звільнений з роботи 5 вересня 2016 року, тобто в день розгляду справи апеляційним судом, за угодою сторін.

Незалежно від працевлаштування, наявності постійного заробітку чи розміру доходу чоловік зобов'язаний утримувати дружину, яка доглядає за дитиною до досягнення нею трьох років. Така особа не може бути визнана неспроможною сплачувати аліменти, якщо вона, будучи працездатною, не працює без поважних причин чи отримує мінімальну заробітну плату.

Не спростував відповідач і доводів позивачки про те, що під час їх спільного життя він утримував велике домашнє господарство, має автомобіль. З наданої позивачкою суду апеляційної інстанції довідки Яцинської сільської ради Путивльського району від 13 липня 2016 року вбачається, що відповідач протягом чотирьох років використовує господарство, належне іншій особі, в с. Стара Шарпівка Путивльського району, яке, згідно погосподарського обліку, значиться як дача відповідача.

Враховуючи, що суд розглянув дві окремі самостійні позовні вимоги, кожна з яких підлягала оплаті судовим збором окремо, від чого позивач звільнена за законом, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо завищеності розміру судового збору - 551, 2 гр., стягнутого з відповідача в доход держави.

Враховуючи наведене та обставини справи, колегія суддів вважає безпідставними і доводи відповідача про завищеність розміру стягнених з нього витрат на правову допомогу в сумі 1125 гр. Позивач та її представник підтвердили в засіданні апеляційного суду ту обставину, що не спростувала і представник відповідача, що, крім участі в судових засіданнях, адвокат складала позовну заяву, знайомилась з матеріалами справи та надавала іншу правову допомогу позивачці у вигляді консультацій, зокрема, щодо надання доказів в справі, відповідно до умов договору про надання правової допомоги від 11 квітня 2016 року (а.с.32 - 35).

Крім того, похвилинний розрахунок часу участі адвоката - представника позивача в судових засіданнях, наведений в апеляційній скарзі, не відповідає фактичній затраті часу з врахуванням часу початку розгляду справи, призначеного судом на кожне судове засідання, і фактичним початком розгляду справи.

З огляду на зазначене відсутні підстави для висновку про те, що часткове стягнення судом витрат на правову допомогу перевищує їх граничний розмір, визначений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а тому підстави для скасування рішення суду в оскаржуваній частині відсутні.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Путивльського районного суду Сумської області від 01 червня 2016 року в даній справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -