Справа № 216/8494/15-ц
Провадження № 2/216/719/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2016 року

Центрально-Міський районний суд м.Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Мясоєдової О.М.,

за участі секретаря - Усік М.О.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_3 цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради про визнання права власності на квартиру в цілому,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який в подальшому уточнив та обгрунтовував тим, що 03.08.1952 року між ним та ОСОБА_5 було укладено шлюб. В період їх спільного проживання, вони придбали на праві спільної сумісної власності квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (далі - Квартира). Так як виникнення права власності на Квартиру не залежало від державної реєстрації до набрання чинності ЦК України та Закону України від 01 липня 1994 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», з причини своєї юридичної необізнаності, вони з дружиною не зареєстрували право власності на вищевказану Квартиру в КП ДОР «Криворізьке БТІ».

23 липня 2001 року його дружина ОСОБА_5 померла, тому на теперішній час він змушений захищати свої права як власника зазначеної Квартири та здійснити державну реєстрацію права власності у законному порядку, однак для цього потрібно вирішувати цю справу в судовому порядку.

Після смерті ОСОБА_5 до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, крім нього, ніхто не звертався. Інших спадкоємців не має. Заповіту за життя ОСОБА_5 не складала. Він вважає, що фактично прийняв спадщину після смерті дружини, так як проживав і був зареєстрований на момент її смерті разом з нею у Квартирі і продовжує проживати в ній по теперішній час.

Крім того, факт прийняття спадщини після смерті дружини підтверджується наявністю у нього таких документів як свідоцтво про право власності на житло від 02.04.1993, технічного паспорту, плану, а також фактом володіння і користування квартирою.

На підставі вищевикладеного, він просить визначити, що ОСОБА_4, належить, а ОСОБА_6, яка померла 23.07.2001 року, за життя належало, кожному окремо, в праві спільної сумісної власності подружжя по ? частині трикімнатної квартири, загальною площею 61,6 кв.м., житловою площею 45,0 кв.м., яка розташована на третьому поверсі пятиповерхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2; встановити факт прийняття ним спадщини після смерті дружини ОСОБА_6, яка померла 23 липня 2001 року, у вигляді ? частини вищевказаної квартири; визнати за ним право власності на ? частку трикімнатної квартири, загальною площею 61,6 кв.м., житловою площею 45,0 кв.м., яка розташована на третьому поверсі пятиповерхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2, в порядку спадкування за законом після смерті дружини ОСОБА_6, яка померла 23 липня 2001 року.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала.

Вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги в уточненому вигляді обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії ФИ № 200018, актовий запис № 2216 (а.с. 10), ОСОБА_4 та ОСОБА_6 уклали шлюб 03.08.1952 року.

Згідно зі свідоцтва про смерть серії 1-КИ № 390189, актовий запис № 939 (а.с. 11), ОСОБА_6 померла 23 липня 2001 року.

Як вбачається зі свідоцтва про право власності на житло від 02 квітня 1993 року (а.с. 12), видане Органом приватизації Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської Ради народних депутатів (а.с. 12), ОСОБА_4 та ОСОБА_6 дійсно належить на праві приватної спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_3.

Крім того, згідно Ордеру № 1761 від 07.12.1971 року, виданого Виконавчим комітетом райради депутатів працюючих міста ОСОБА_3, ОСОБА_6 та сімї з чотирьох осіб було видано ордер на право зайняття квартири АДРЕСА_3.

Також, згідно технічного паспорту на квартиру (а.с. 13) вбачається, що вказаний технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_3 записаний на імя ОСОБА_4.

Відовідно до довідки КП ДОР «Криворізьк БТІ» № 142811 від 01.10.2015 (а.с. 16), згідно архівної справи станом на 31.12.2012 року право власності на нерухоме майно на імя ОСОБА_4, ОСОБА_6 не зареєстровано.

Згідно листа Криворізької філії державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області № 855/01-16 від 16 жовтня 2016 року (а.с. 18), встановлено, що спадкоємцем після померлої ОСОБА_6 є ОСОБА_4, якому видано свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові вклади у Ощадбанку.

Всі ці докази свідчать про те що квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_4, належить на праві сумісної власності померлій 23.07.2001 року ОСОБА_6 та її чоловіку ОСОБА_4, які володіли нею та позивач продовжує володіти.

Юридично оформити Свідоцтво про право на спадщину відносно квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_5, яка відкрилась після смерті ОСОБА_6 позивач не в змозі, оскільки правовстановлюючий документ, у звязку з юридичною необізнаністю, не зареєстровано в КП ДОР «Криворізьке БТІ».

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає у порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ст. 256 ЦПК України, суд за вимогою заявника може встановити факт належності правовстановлюючих документів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Щодо заявленої вимоги позивача визначення належності в праві спільної сумісної власності подружжя по ? частині вказаної вище квартири, необхідно зазначити наступне.

Оскільки спірні правовідносини виникли у період дії Кодексу про шлюб та сімю України, то їх потрібно розглядати згідно цього Кодексу.

Тому, відповідно до ч. 1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Згідно ч. 1 ст. 28 Кодексу про шлюб та сімю України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Тому суд також вважає можливим встановити частки в праві спільної сумісної власності, а саме, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, належить, а ОСОБА_6, яка померла 23 липня 2001 року, за життя належало, кожному окремо, в праві спільної сумісної власності подружжя по ? частині трикімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_5.

Відносно вимоги позивача про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності суд приходить до наступних висновків.

Оскільки спадщина після смерті ОСОБА_6 відкрилася 23 липня 2001 року, застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

На час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом.

Відповідно до ст. ст. 524, 529 ЦК УРСР, чинного на час відкриття та оформлення спадщини після смерті ОСОБА_6, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцем за законом першої черги є її чоловік ОСОБА_4

Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно ч. 1-2 ст. 549 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

На підставі викладеного, суд, оцінивши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, з урахуванням положень ст. 236, 256 ЦПК України, ст. 548, 549, 560 ЦК УРСР, приходить до висновку, що ОСОБА_4 в установлений законом строк дійсно прийняв спадщину у вигляді ? частини квартири АДРЕСА_6, після смерті своєї дружини ОСОБА_6, померлої 23 липня 2001 року, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном.

Крім того, факт управління та володіння спадковим майном підтверджується наявністю у Позивача оригіналів правовстановлюючих документів на спадкову квартиру.

У зв'язку з тим, що позивач позбавлений можливості оформити спадщину, що залишилась після смерті його дружини у вигляді квартири АДРЕСА_6, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 392, 1223, 1268 ЦК України, ст.ст. 61, 174, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради про визнання права власності на квартиру в цілому - задовольнити.

Визначити, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, належить, а ОСОБА_6, яка померла 23 липня 2001 року, за життя належало, кожному окремо, в праві спільної сумісної власності подружжя по ? частині трикімнатної квартири, загальною площею 61,6 кв.м., житловою площею 45,0 кв.м., яка розташована на третьому поверсі пятиповерхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_5.

Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_4 після смерті дружини ОСОБА_6, яка померла 23 липня 2001 року, у вигляді ? частини квартири АДРЕСА_7.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на ? частку трикімнатної квартири, загальною площею 61,6 кв.м., житловою площею 45,0 кв.м., яка розташована на третьому поверсі пятиповерхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_8, в порядку спадкування за законом після смерті дружини ОСОБА_6, яка померла 23 липня 2001 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які не були присутніми при оголошенні рішення у той же строк з дня отримання копії рішення.

Суддя: О.М. Мясоєдова