АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1093/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 53 Шкреба В. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоСіренка Ю. В.
суддівМіщенка С. В. , Трюхана Г. М.
при секретаріКолеснику Я. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційні скарги ОСОБА_6 та представника Державного підприємства «Укрспирт» - Корчука Олександра Валерійовича на рішення Кам'янського районного суду Черкаської області від 15 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» про скасування наказів про внесення змін до штатного розпису та про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, затримки розрахунку при звільненні, стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди, заслухавши учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги,-

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду із зазначеним позовом та з урахуванням уточнених вимог, посилалась на те, що розпочала свою трудову діяльність з 23 листопада 1995 року на посаді інспектора відділу кадрів ДП «Косарський спиртзавод».

14 лютого 2011 року через структурні зміни підприємства вона була переведена на посаду начальника відділу Косарського МПД ДП «Укрспирт», з подальшим переведенням 23 вересня 2013 року на посаду провідного юрисконсульта Косарського МПД ДП «Укрспирт».

9 червня 2015 року наказом № 6/7-к її було звільнено з роботи у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

Зазначила, що при звільненні за вказаної підстави не було дотримано встановленого законодавством порядку вивільнення працівників, грубо порушено її право на виплату матеріальної допомоги на оздоровлення.

У зв'язку із зазначеним, посилалась на наявність підстав для стягнення з Відповідача на її користь матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі 22017 грн. 35 коп., середнього заробітку за час вимушеного прогулу та затримки розрахунку при звільненні у розмірі 40470 грн. 17 коп., моральної шкоди на суму 20000 грн. Просила суд визнати незаконним та скасувати накази Відповідача від 22.05.2015 року № 1/7 про внесення змін до штатного розпису Косарського МПД ДП «Укрспирт» в частині виведення посади провідного юрисконсульта та від 09.06.2015 року № 6/7-к про її звільнення з роботи, поновити її на роботі на раніше займаній посаді, стягнути вище вказані кошти та суму понесених нею витрат.

Рішенням Кам'янського районного суду Черкаської області від 15 березня 2016 року позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Скасовано наказ Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (ДП «Укрспирт») від 09.06.2015 року № 6/7-к про звільнення ОСОБА_6 за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_6 на посаді провідного юрисконсульта Косарського МПД ДП «Укрспирт».

Стягнуто з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (ДП «Укрспирт») на користь ОСОБА_6 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09.06.2015 року по 15.03.2016 року в сумі 40470 (сорока тисяч чотириста сімдесяти) грн. 17 коп.

Стягнуто з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (ДП «Укрспирт») на користь ОСОБА_6 моральну шкоду, завдану незаконним звільненням у розмірі 5000 (п'яти тисяч) грн.

Стягнуто з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (ДП «Укрспирт») на користь ОСОБА_6 понесені судові витрати на загальну суму 2415 (дві тисячі чотириста п'ятнадцять) грн. 18 коп., з яких витрати по сплаті судового збору 133 (сто тридцять три) грн. 98 коп., витрати, пов'язані з явкою до суду 196 (сто дев'яносто шість) грн. 70 коп., витрати на правову допомогу 2084 (дві тисячі вісімдесят чотири) грн. 50 коп.

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить змінити рішення суду в частині відмови в її позовних вимогах та ухвалити нове рішення про задоволення її вимог.

В апеляційній скарзі представник Державного підприємства «Укрспирт» - Корчука О.В. просив рішення Кам'янського районного суду Черкаської області від 15.03.2016 року скасувати у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права та неповним встановленням обставин справи, ухваливши нове рішення про відмову в позові повністю.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційних скарг та вимог заявлених у суді першої інстанції, приходить до наступного.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає не повністю.

Відповідно до вимог ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Зі змісту ст. 60 ЦПК України випливає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування лежить не на суду, а на сторонах. При цьому докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Встановлено, що позивачка ОСОБА_6 з 23 листопада 1995 року працювала на посаді інспектора відділу кадрів ДП «Косарський спиртзавод».

14 лютого 2011 року через структурні зміни підприємства вона була переведена на посаду начальника відділу Косарського МПД ДП «Укрспирт», з подальшим переведенням 23 вересня 2013 року на посаду провідного юрисконсульта Косарського МПД ДП «Укрспирт». (а.с. 28-30 т.1)

13 лютого 2015 року Міністерство аграрної політики та продовольства України (уповноважений орган управління) з метою зменшення адміністративних витрат звернулося до керівника ДП «Укрспирт» з листом № 37-32-3-13/1976 щодо проведення оптимізації кадрів ДП «Укрспирт» шляхом їх скорочення (а.с. 178 т.1).

22 травня 2015 року в.о. директора заступника директора ДП «Укрспирт» своїм наказом № 1/7 затвердив зміни до штатного розпису Косарського МПД ДП «Укрспирт», в результаті чого посада юрисконсульта виведена з указаного штатного розпису. В результаті затвердження нового штатного розпису кількість працюючих в апараті Косарського МПД ДП «Укрспирт» була зменшена з 186 до 185 чоловік (а.с.15-16 т.1).

5 червня 2015 року вказаний наказ, зміни до штатного розпису, супровідний лист та попередження були направленні Позивачу на адресу АДРЕСА_1 (а.с. 13-17 т.1).

9 червня 2015 року наказом № 6/7-к її було звільнено з роботи у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України. (а.с. 18)

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про скасування наказу Відповідача про внесення змін до штатного розпису, суд виходив із того, що право власника або уповноваженого ним органу визначати штат і чисельність робітників нормативно визначене у ч.3 ст. 64 ГК України. Однак, незалежно від того, закріплене таке право законодавчо чи ні, право визначати чисельність і штат робітників належить виключно власнику або уповноваженому ним органу. Суд при розгляді спору про поновлення на роботі робітника зобов'язаний з'ясувати наявність підстав для звільнення, але не вправі вирішувати питання доцільності скорочення чисельності або штату робітників.

Колегія суддів погоджується з висновками суду про те, що позивачем не надано доказів неправомірності винесення наказу Відповідача від 22.05.2015 року № 1/7 про внесення змін до штатного розпису Косарського МПД ДП «Укрспирт» в частині виведення посади провідного юрисконсульта, а тому вимоги про визнання його незаконним та скасування є не обґрунтованими, тому не підлягають до задоволення.

Обґрунтованими є й висновки суду, щодо відмови у стягненні з Відповідача матеріальної допомоги на оздоровлення.

Так, встановлено, що після звільнення Позивачу у відповідності до довідок від 10.08.2015 року (а.с. 82-83 т.1) були перераховані розрахункові на суму 27792 грн. 29 коп. та лікарняні на суму 6612 грн. 21 коп.

Відповідно до ч. 1ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про оплату праці" та пунктом 1.3 розділу 1 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату за № 5 від 13.01. 2004 р. визначено структуру оплати праці, до якої входять:

- основна заробітна плата-винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки);

- додаткова заробітна плата, винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій;

- інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагороди за підсумки роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсації за інші грошові і матеріальні виплати, які передбачені актами законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами.

У п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12. 1999 р. №13 "Про практику застосування законодавства про оплату праці" роз'яснено, що при вирішенні спорів про оплату премій, винагороди за підсумки роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат, необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначені умови і розміри цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або їх розмір може бути зменшений) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами. З мотивів відсутності коштів у проведених вказаних виплат може бути відмовлено в тому разі, коли вони обумовлені в зазначених актах наявністю певних коштів чи фінансування.

Умови праці працівників ДП "Укрспирт" врегульовані колективним договором на 2013-2015 роки, укладеного між ДП "Укрспирт" та профспілковою організацією на 2013-2015 роки, що зареєстрований управлінням соціального захисту населення Броварської міської ради, реєстраційний номер 08-21/24/13 05.07. 2013 р. (а.с. 129-135 т.1)

Суд вірно виходив із того, що колективним договором передбачено, що структура заробітної плати складається з основної, додаткової та інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Підстави, порядок надання, позбавлення заохочувальних та компенсаційних виплат визначено додатками до зазначеного колективного договору.

Відповідно до Положення про надання соціальних гарантій, компенсацій та пільг працівникам ДП "Укрспирт", яке є додатком № 4 до колективного договору (а.с. 139-140 т.1), з метою матеріальної зацікавленості працівників соціальні пільги та компенсації надаються додатково, при фінансовій можливості підприємства.

Соціальні гарантії, компенсації та пільги (надалі-соціальні виплати), які передбачені додатком № 4 до колективного договору (а.с. 136-138 т.1) не належать до основного фонду оплати праці та є заохочувальними та компенсаційними виплатами зокрема: одноразовими заохоченнями, не пов'язаними з конкретними результатами праці.

Таким чином, невиплата таких соціальних пільг, не пов'язаних із заробітною платою, не є підставою для їх стягнення згідно з положенням статті 116 КЗпП України.

Відповідно до п. 41 Положення про оплату праці працівників ДП "Укрспирт", яке є додатком № 2 до колективного договору, розміри доплат і надбавок, премій та інших стимулюючих виплат можуть змінюватися, їх виплата може припинятися за умови наявності дисциплінарних стягнень та при відсутності фінансової можливості.

Відповідно до розділу 7 Статуту Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт", затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 10 травня 2012 року № 260 (а.с. 141-150 т.1), основним показником, що узагальнює фінансові результати діяльності підприємства, є прибуток (дохід).

Розподіл прибутку (доходу) підприємства здійснюється відповідно до затвердженого фінансового плану з урахуванням вимог Господарського Кодексу України та інших законів.

Суд вірно визначився з характером спірних, в цій частині правовідносин та дійшов обґрунтованого висновку, що Позивачка не надала суду доказів, які б свідчили про те, що ДП "Укрспирт" мало фінансові можливості виплатити їй одноразову матеріальну допомогу, а витребувані докази (а.с. 219-249 т.1, а.с. 1-28 т.2) вказували на те, що заяви Позивачки про надання їй відпустки за час роботи не містили прохання про виплату їй матеріальної допомоги, і згідно розпоряджень Відповідача вказівка на надання матеріальної допомоги відповідно не виносилась.

Отже, підстав для стягнення з Відповідача матеріальної допомоги на оздоровлення ні в ході розгляду справи судом першої інстанції, ні в ході розгляду апеляційним судом не встановлено.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись із рішенням суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_6 про скасування наказу ДП «Укрспирт» від 09.06.2015 року № 6/7-к про звільнення її за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, поновлення її на посаді провідного юрисконсульта Косарського МПД ДП «Укрспирт», стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Так, задовольняючи позовні вимоги Позивачки у вищезазначеній частині, суд виходив із того, що їй не були запропоновані взагалі ніякі вакантні посади, що і послужило написання нею заяви про розірвання трудового договору.

З наданого суду переліку вакантних посад встановлено, що станом на 09.06.2015 року в ДП «Укрспирт», на підприємстві існували 421 вакантні посади, які запропоновані Позивачці не були (а.с.76-80 т.1), в тому числі посада юрисконсульта (а.с. 77 т.1).

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Згідно з частинами першою та третьою статті 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Встановлено, що 28 травня 2015 року ДП «Укрспирт» було направлено за місцем реєстрації Позивачки копію наказу № 1/7 від 22.05.2015 року та попередження про майбутнє звільнення.

В попередженні про скорочення посади, ОСОБА_6 було повідомлено , що на Косарському МПД ДП «Укрспирт» відсутня вакантна посада яка б відповідала її кваліфікаційним здібностям .

Крім того, Позивачці було запропоновану іншу роботу та надано для ознайомлення перелік вакантних посад на ДП «Укрспирт». При цьому будь-яких перешкод для ознайомлення Позивачки з переліком вакантних посад Відповідач не здійснював.

На попередженні мається розписка ОСОБА_6 про те, що вона раніше отримала попередження по пошті, а вказаний запис зробила 09.06.2015 року. (а.с. 75 т. 1)

Зазначене свідчить, що Відповідач виконав вимоги трудового законодавства, зокрема щодо положень ст. 492 КЗпП України.

Натомість, Позивачка 09.06.2015 року подала ДП «Укрспирт» повідомлення - заяву про розірвання трудового договору 09.06.2015 року об 11-00 год., тобто до закінчення двомісячного терміну повідомлення про скорочення посади провідного юрисконсульта Косарського МПД ДП «Укрспирт» на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 81 т. 1).

На день звільнення Позивачці також були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які існували на ДП «Укрспирт» відповідно до переліку вакансій станом на 09.06.2015 року, однак вона, подавши вказану заяву про розірвання трудового договору, від іншої роботи відмовилася.

Вказані факти також підтвердив в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 - працівник відділу кадрів.

Верховний Суд України у справі за № 6-40 цс 15 висловив правову позицію, що власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, назалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

За наявності згоди працівника його звільнення за п. 1. ст. 40 КЗпП України до закінчення двомісячного строку є правомірним. (Лист Міністерства праці та соціальної політики України від 25.05.2010 року № 107/06/186-10).

Таким чином по справі встановлено, що у Відповідача мали місце скорочення чисельності працівників (зі змінами в організації виробництва і праці), додержано норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, працівник відмовився від переведення на іншу роботу, а Відповідач не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, вивільнюваний працівник не користувався переважним правом на залишення на роботі та попереджався за 2 місяці про наступне вивільнення.

Вказане залишилось поза увагою суду, та стало підставою для ухвалення рішення при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для вирішення справи, а відтак рішення суду першої інстанції не може залишатись в силі в цій частині та підлягає зміні.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, розглядаючи спір, суд встановлює фактичні обставини на підставі наданих сторонами письмових, або речових доказів, пояснень свідків чи інших передбачених законом фактичних даних. При цьому за правилами ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог, або заперечень.

Належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів Позивачкою не надано, не добуто таких доказів і в ході апеляційного розгляду.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що звільнення ОСОБА_6 було проведено з додержанням вимог чинного законодавства України про працю, а тому підстав для поновлення її на роботі немає.

Оскільки колегія суддів прийшла до висновку про правомірність дій Відповідача, щодо звільнення Позивачки, то й підстав для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди немає.

В решті рішення суду є законним і обґрунтованим, тому підстав для його зміни за наведеними у апеляційній скарзі ОСОБА_6 доводами колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного апеляційна скарга Позивачки підлягає до відхилення, а апеляційна скарга Відповідача - до часткового задоволення.

Питання про розподіл судових витрат, колегія суддів вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.

З Позивачки на користь Відповідача необхідно стягнути судові витрати, понесені при подачі апеляційної скарги в розмірі 1212 грн. 64 коп.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів судової палати , -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Апеляційну скаргу представника Державного підприємства «Укрспирт» - Корчука Олександра Валерійовича - задовольнити частково.

Рішення Кам'янського районного суду Черкаської області від 15 березня 2016 року у даній справі змінити, скасувавши його в частині задоволення позовних вимог про скасування наказу Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» від 09.06.2015 року № 6/7-к про звільнення ОСОБА_6 за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, поновлення її на посаді провідного юрисконсульта Косарського МПД ДП «Украспирт», стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди та понесених судових витрат.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити ОСОБА_6 в частині задоволення позовних вимог про скасування наказу Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» від 09.06.2015 року № 6/7-к про звільнення ОСОБА_6 за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, поновлення її на посаді провідного юрисконсульта Косарського МПД ДП «Украспирт» , стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди та понесених судових витрат.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь Державного підприємства «Укрспирт» судові витрати в розмірі 1212 грн. 64 коп.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :