Справа № 463/2681/15-ц
Провадження № 2/463/198/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді Гирич С. В.

при секретарі судових засідань ОСОБА_1

з участю представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

в м. Львові

у відкритому судовому засіданні,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третіх осіб: ОСОБА_6, ОСОБА_7, Управління державної автомобільної інспекції Управління МВС України у Закарпатській області про витребування майна із чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, третіх осіб про витребування у ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, і.н. НОМЕР_1 на користь позивача ОСОБА_4, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_3 автомобіль марки МАZDА RХ-8., 2004 року випуску, тип кузова легковий купе-В, номер кузова НОМЕР_2, днз. ВС 3762 ЕА (попередній днз. АО 7961 АХ.), скасування державної реєстрації автомобільного транспортного засобу марки МАZDА RХ-8., 2004 року випуску, тип кузова легковий купе-В, номер кузова НОМЕР_2, днз. ВС 3762 ЕА (попередній днз. АО 7961 АХ.), зобов'язання Управління державної автомобільної інспекції Управління МВС України в Закарпатській області відновити державну реєстрацію транспортного засобу легкового автомобіля марки МАZDА RХ-8., 2004 року випуску, тип кузова легковий купе-В, номер кузова НОМЕР_2, днз. АО 7961 АХ за позивачем ОСОБА_4, НОМЕР_3, виданий Тячівським РВ УМВС України в Закарпатській області 13.10.2003 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_4.

В ході розгляду справи позовні вимоги уточнив, просить витребувати у відповідача - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь позивача - ОСОБА_4, легковий автомобіль марки МАZDА RХ-8., 2004 року випуску, тип кузова - легкова купе-В, номер кузова НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_5, скасувати державну реєстрацію транспортного засобу - легкового автомобіля марк МАZDА RХ-8., 2004 року випуску, тип кузова - легковий купе-В, номер кузова НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_5. за гр. ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, скасувати державну реєстрацію транспортного засобу - легкового автомобіля марки МАZDА RХ-8., 2004 року випуску, тип кузова легковий купе-В, номер кузова НОМЕР_2, за гр. ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7, зобов'язати Управління державної автомобільної інспекції Управління МВС України в Закарпатській області відновити державну реєстрацію транспортного засобу - легкового автомобіля марки МАZDА RХ-8., 2004 року випуску, тип кузова - легковий купе-В, номер кузова НОМЕР_2 за громадянином ОСОБА_4, паспорт ВР № 125861, виданий Тячівським РВ УМВС України в Закарпатській області 13.10.2003 р., ідентифікаційний номер НОМЕР_4.

Позов вмотивує тим, що позивач передав у користування ОСОБА_6 автомобіль марки МАZDА RХ-8, 2004 року випуску, номер кузова НОМЕР_2. 03.08.2012 року ОСОБА_6 здійснив реєстрацію вказаного автомобіля за собою у звязку із купівлею такого на аукціоні. 06.03.2013 року вказаний автомобіль було знято з реєстрації та 09.03.2013 року зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу, та який на даний час є власником автомобіля. Оскільки вказаний автомобіль вибув із власності позивача проти його волі, а тому для відновлення становища, що існувало до порушення прав позивача, змушений звернутись до суду із позовом.

В судовому засіданні 21.12.2015 року представник позивача, який також представляє інтересе третьої особи ОСОБА_7 позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Додатково пояснив, що ОСОБА_4 22.10.2011 року було надано довіреність ОСОБА_7 на користування автомобілем МАZDА RХ-8, 2004 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, в якого він фактично перебував у володінні та користуванні. Під час перебування за кордоном, ОСОБА_7 дізнався, що автомобіль потрапив у користування інших осіб з невідомих причин. Було встановлено, що автомобіль було знято з реєстрації за заявою ОСОБА_7 та зареєстровано за ОСОБА_6, а в подальшому за ОСОБА_5, який на даний час є власником спірного автомобіля. Зазначає, що підпис на заяві про зняття з обліку автомобіля та накладних виконаний не ОСОБА_7, який в цей час перебував за кордоном. Таким чином, автомобіль вибув з користування та володіння ОСОБА_7, тим самим вибув з права власності позивача в супереч їх волі. А тому, для відновлення порушеного права власності, позивач звернувся до суду із позову. Зазначив, що при підготовці первинної позовної заяви було допущено помилку, адже довіреність ОСОБА_4 надав саме ОСОБА_7, а не ОСОБА_6 Зазначив, що ОСОБА_7 виїхав з території України 25.11.2011 року, проте інформація про повернення у нього відсутня. Просить позов задоволити.

Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечили. Зазначили, що ОСОБА_4 було надано довіреність ОСОБА_7 з правом розпорядження автомобілем. Вказаний документ сторонами не оспорюється. Окрім цього, при знятті з обліку здійснюється перевірка особи власника або особи, яка його представляла. Жодних даних про те, що вказані дії були вчинені не довіреною особою немає, як і інформації про кримінальні провадження з приводу вказаного підроблення документів. Слід врахувати, що ОСОБА_6 здійснив купівлю автомобіля з комісійного магазину, користувався ним протягом року без жодних проблем. В подальшому 07.03.2013 року був проданий ОСОБА_5 З того часу відповідач добросовісно користувався вказаним автомобілем. Окрім цього, в межах попереднього судового розгляду було встановлено, що позивач в період з 25.11.2011 по кінець січня 2012 року перебував на території України, зокрема під час зняття з реєстрації автомобіля. Крім цього, ОСОБА_7 перебував в розшуку з серпня 2012 року у звязку із вчиненням ним злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України. Також, з початку 2014 року позивач був обізнаний про наявністю спору щодо автомобіля, оскільки був залучений як третя особа у справі №463/4844/13-ц за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння, отримував документи по справі та виклики. Окрім цього, ОСОБА_6 придбав автомобіль в комісійному магазині у відповідності до вимог законодавства із отриманням технічного паспорта, відмітку про зняття з реєстрації, двох комплектів ключів. Аналогічні документи та комплект ключів в подальшому був переданий ОСОБА_5 при укладенні договору-купівлі продажу. Також, в генеральному дорученні наданому ОСОБА_7 жодних застережень не зазначено, таке довірителем не відкликалось. А тому відсутні підстав вважати, що автомобіль вибув з власності позивача поза його волею. З врахуванням наведеного просять в задоволенні позову відмовити.

Третя особа ОСОБА_6 окрім першого судового засідання, яке було відкладено у звязку із неявкою позивача та його представника, в судові засідання за викликом суду не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв про відкладення не подав, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без його участі на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення сторін, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, суд в задоволенні позову відмовляє з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 був власником транспортного засобу МАZDА RХ-8, 2004 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, що стверджується матеріалами справи, зокрема обліковою карткою приватного ТЗ (а.с.73, 164).

Як вбачається із копії довіреності від 22.10.2011 року (а.с.54), позивач ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_7 на управління з правом виїзду за кордон, продати, за ціну і на умовах на свій розсуд, зняти з обліку в органах ДАІ, належний мені на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу МАZDА RХ-8, 2004 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, для чого надано ряд прав. Позивачем в ході розгляду справи визнано, що така не відкликалась та недійсною не визнана.

У відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Крім цього, у відповідності до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема заяви №68834 від 12.01.2012 року (а.с.64), журналу карток (а.с.65,), копії накладних про здачу та отримання транзитних номерів (а.с.88), позивач ОСОБА_4 подав заяву про зняття з обліку для реалізації автомобіля засобу МАZDА RХ-8, 2004 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, та на підставі вказаної заяви вказаний автомобіль було знято з обліку Тячівським МРЕВ, що стверджується обліковою карткою приватного ТЗ (а.с.73, 164).

В подальшому, вказаний автомобіль був проданий ОСОБА_6, що стверджується копією заяви про реєстрацію транспортного засобу, копіями накладних, довідкою рахунком, що були оглянуті в судовому засіданні та зберігаються у справі 463/4844/13-ц (а.с. 61-63 том 1 справи 463/4844/13-ц). Вказані обставини також стверджуються відповіддю ТзОВ «Галицьке Розвиткове Товариство» (а.с.163), що були отримані останнім ОСОБА_7 за довіреністю ОСОБА_4

Окрім цього, як вбачається із журналу карток та копій реєстраційних матеріалів (а.с.55-61), 06.03.2013 року ОСОБА_8 спірний автомобіль було знято з реєстрації, та в подальшому зареєстровано 09.03.2013 року ОСОБА_5 у звязку із укладенням договору купівлі-продажу вказаного автомобіля.

Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України).

Одночасно за положеннями п.3 ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

В ході судового розгляду встановлено, що позивач володіючи спірним автомобілем на законних підставах та володіючи усіма правами власника, визначених цивільним законодавством, надав ОСОБА_7 довіреність зокрема з правом продажу та зняття автомобіля з реєстрації. Також встановлено, що ОСОБА_7 було здійснено зняття з реєстрації вказаного автомобіля через Тячівський МРЕВ і в подальшому вказаний автомобіль було продано ОСОБА_6

Суд не погоджується із доводами позивача в частині того, що ОСОБА_7 не звертався органи МВС із заявами про зняття автомобіля з обліку та не продавав автомобіль з таких підстав.

У Постанові Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року зазначено позицію, згідно якої, відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК, власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК.

Як вбачається із відповіді Головного центру обробки інформації (а.с.126 том 1 справи 463/4844/13-ц), що були оглянуті в судовому засіданні, позивач ОСОБА_7 державний кордон в період з 25.12.2011 року по 03.08.2012 року не перетинав. Із долучених до матеріалів справи копій паспорту ОСОБА_7 для виїзду закордон доводи в частині відсутності позивача на території України, на які посилається позивач встановити неможливо. Жодних інших доказів в цій частині суду не представлено.

Окрім цього, як вбачається із висновку експертизи №124/14 від 28.04.2014 року (а.с.77-86), дослідження здійснювалось на підставі електрографічних копій досліджуваних документів, зразки підпису у позивача не відбирались. Окрім цього, вказане дослідження здійснювалось на підставі заяви ОСОБА_9 не в межах цивільного провадження та не є судовою експертизою. В межах вказаної справи сторонами клопотань про призначення експертизи не подавалось.

Як вбачається із показів свідка ОСОБА_10, яка є колишньою дружиною ОСОБА_7, останній в 2011 році здійснив обмін автомобіля МАZDА RХ-8, 2004 року випуску на автомобіль Mercedes ML із братом ОСОБА_4 на прізвиську «Утя», та був зареєстрований на позивача. Автомобіль Mercedes ML був на той час заставним майном за зобовязаннями перед ПАТ «Приватбанк», про що брат позивача знав, проте погодився на обмін. В кінці 2011 року свідок вирушила до Києва, коли її повідомив ОСОБА_7 про те, що щодо нього відкриті кримінальні провадження та він змушений переховуватись. Вони спілкували по телефону та за допомогою скайпу. В зимку їй зателефонував батько та повідомив, що до нього звернуся «Утя», який повідомив, що автомобіль арештували у звязку із наявністю заборгованості в розмірі 2 000 000 грн. перед ПАТ «Приватбанк». Після цього «Утя» приїздив до неї і вимагав повернути спірний автомобіль, але ОСОБА_7 по телефону повідомив, що автомобіль його так як вони обмінялися і заборонив його віддавати. Згодом за вказівкою чоловіка вона передала особам, які приїхали від чоловіка, ключі від автомобіля та документи і вони забрали автомобіль, який згодом був проданий. Пояснила, що автомобілем ОСОБА_7 користувався декілька місяців, він вважав його своїм майном, т.я. отримав автомобіль по обміну.

Таким чином, суд вважає безпідставними доводи позивача в частині вибуття автомобіля з права користування та володіння ОСОБА_7 без його волі.

Також в судовому засіданні безспірно встановлено, що відповідач ОСОБА_5 на законних підставах придбав спірний автомобіль у іншої особи, яка також на законних підставах набула на нього право власності.

У постанові Верховного Суду України від 12 лютого 2014 року по справі №6-165цс13 міститься висновок про те, що відповідно до пунктів 2 та 3 частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно від добросовісного набувача в тому разі, якщо майно було викрадене в нього або вибуло з його володіння не з його волі іншим шляхом. У випадку, якщо майно вибуло з володіння власника на підставі вчиненого правочину, перевірці судом при вирішенні справи підлягає чинність правочину. Вирішуючи питання про наявність чи відсутність в учасника правочину волевиявлення на його вчинення, суду слід виходити з ретельного дослідження наявних у справі доказів як кожного окремо, так і їх сукупності. Зокрема, у разі вчинення правочину представником за довіреністю, суду слід зясувати, чи наділив довіритель свого представника повноваженнями на вчинення правочину, чи діяв він у межах наданих йому повноважень, а якщо ні, то чи схвалив у подальшому довіритель укладений представником у його інтересах правочин.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. Таку правову позицію також було закріплено у постанові Верховного суду від 22.04.2015 року по справі 6-209цс14.

Таким чином, оскільки позивачем було надано ОСОБА_7 довіреність на спірний автомобіль, зокрема із наданням права відчуження, що вказує на наявність волі на таке, довіреність була чинна та не відкликана на час зняття автомобіля з реєстрації та продажу такого, підстав вважати, що продаж був здійснений без волі позивача ОСОБА_4 в суду немає, а тому в позові слід відмовити.

Відмовляючи у задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати, у відповідності до положень ст.88 ЦПК України, слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст.10, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третіх осіб: ОСОБА_6, ОСОБА_7, Управління державної автомобільної інспекції Управління МВС України у Закарпатській області про витребування майна із чужого незаконного володіння, - відмовити у звязку із безпідставністю.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Львівської області в порядку та строки визначені ст. 294 ЦПК України.

Суддя: Гирич С. В.