Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/2340/15-ц Головуючий у 1-й інст. Зубчук І. В.
Категорія 33 Доповідач Широкова Л. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Широкової Л.В.,

суддів Галацевич О.М., Матюшенка І.В.,

при секретарі судового

засідання Мишаковській В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі цивільну справу за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 14 липня 2016 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України (далі - ДКСУ), третя особа - Прокуратура Житомирської області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ДКСУ про відшкодування 228455,00 грн. шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду. Свій позов мотивувала тим, що 10.04.2007 відносно неї було порушено кримінальну справу по обвинуваченню за ч.2 ст. 382 КК України і вона в період з 10.04.2007 по 15.06.2012 незаконно перебувала під слідством та судом у зв'язку з чим зазнала почуття принизливості та образи. Розмір моральної шкоди розраховувала у грошовому еквіваленті виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 14 липня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з державного бюджету України, шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку ДКСУ, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду на користь ОСОБА_2 88450,00 грн. моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ДКСУ просить скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 за безпідставністю.

На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Відповідач вважає, що судом у оскаржуваному рішенні помилково не дана оцінка законності дій з боку органу досудового слідства, а саме проведення процесуальних дій, передбачених чинним законодавством не може бути безперечною підставою для відшкодування шкоди на підставі ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Вказує, що ДКСУ є юридичною особою та не може нести відповідальність за зобов'язаннями інших юридичних осіб. Крім того, відсутній причинно-наслідковий зв'язок між діями ДКСУ та заподіяною шкодою позивачу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Судом встановлено, що 10.04.2007 старшим слідчим прокуратури Корольовського району м.Житомира Василевським М.Л. було винесено постанову про порушення кримінальної справи щодо ОСОБА_2 за фактом умисного невиконання службовою особою постанови суду, що набрала законної сили, що спричинило істотну шкоду охоронюваним законом інтересам юридичної особи за ознаками складу злочину, передбаченого ст. 382 ч. 2 КК України (а. с. 8).

18.04.2007 цим же слідчим було винесено постанову про притягнення ОСОБА_4 як обвинуваченої і пред'явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ст. 382 ч. 2 КК України (а. с. 9-10).

Крім того, останнім 26.04.2007 було винесено постанову про притягнення як обвинуваченої ОСОБА_2 і пред'явлено їй обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ст. 382 ч. 2 КК України (а. с. 11-12).

Вироком Корольовського районного суду м.Житомира від 23 жовтня 2009 року ОСОБА_2 було засуджено по ст. 382 ч. 2 КК України на 2 роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах Державної виконавчої служби строком на 1 рік. Відповідно до вимог ст.75 КК України останню звільнено від відбування основного покарання, призначеного у виді 2 років позбавлення волі з випробовуванням та встановлено іспитовий строк 1 рік. Згідно п.3 ст.76 КК України зобов'язано ОСОБА_2 повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи. На підставі п. 3 ч.1 ст. 49 та ч. 5 ст. 74 КК України останню було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинений злочин в зв'язку із закінченням строків давності. Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено попередній - підписку про невиїзд. Цивільний позов залишено без розгляду у зв'язку з неявкою представника цивільного позивача (а. с. 17-21).

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 22 грудня 2009 року в порядку ст. 365 КПК України вищевказаний вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_2 змінено та звільнено останню від покарання. У решті вирок залишено без змін (а. с. 22-25).

03 серпня 2010 року ухвалою Верховного Суду України скасовано зазначену ухвалу Апеляційного суду Житомирської області, а справу направлено до того ж апеляційного суду на новий апеляційний розгляд (а. с. 26-27).

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 16 листопада 2010 року вирок Корольовського районного суду м.Житомира від 23 жовтня 2009 року залишено без змін (а. с. 28-32).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 26 січня 2012 року вирок Корольовського районного суду м.Житомира від 23 жовтня 2009 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 16 листопада 2010 року скасовано, а справу направлено на нове розслідування прокурору Корольовського району м.Житомира (а. с. 33-35).

15.03.2012 кримінальну справу № 1-12/09 по обвинуваченню ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 382 КК України направлено на нове розслідування до прокуратури м. Житомира.

У березні 2012 року прокуратурою м.Житомира здійснювався допит ОСОБА_2 по вищевказаній справі.

06.05.2012 останньою було подано до Богунського районного суду м.Житомира скаргу на постанову про порушення кримінальної справи від 10.04.2007. Крім того, 17.05.2012 подано клопотання до прокуратури м.Житомира про здійснення слідчих дій для встановлення обставин по зазначеній кримінальній справі та подано клопотання про її закриття на підставі ст. 6 КПК України.

30 травня 2012 року постановою Богунського районного суду м.Житомира було скасовано постанову старшого слідчого прокуратури Корольовського району м.Житомира від 10.04.2007 про порушення кримінальної справи щодо ОСОБА_2 за ознаками складу злочину, передбаченого ч.2 ст.382 КК України (а. с. 36).

Із матеріалів справи також вбачається, що 15.06.2012 старшим слідчим прокуратури м.Житомира винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_2 за ст. 382 КК України, у зв'язку з відсутністю в її діях складу злочину, передбаченого даною статтею (а. с. 38-42).

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові, зокрема, внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду (п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 1 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Частиною 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України передбачено, що відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Згідно ст. 13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Виходячи із наведеного, аналіз вказаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що розгляд судом заяви про відшкодування такої шкоди має особливості і не зводиться до вирішення цивільно-правового спору шляхом подання позовної заяви та участі в її розгляді позивача і відповідача.

Виходячи із суті прийнятого судом рішення, в якому не зроблено висновок про те, що ДКСУ, яка брала участь в розгляді справи, перебуває у матеріально-правових відносинах із заявником як самостійна юридична особа, суд правильно стягнув кошти на відшкодування завданої ОСОБА_2 моральної шкоди, як це передбачено чинним законодавством з державного бюджету України шляхом їх списання Державною казначейською службою.

При цьому будь-яких обов'язків на останню, як на самостійну юридичну особу, не покладено.

Представник ДКСУ брав участь у розгляді справи за позовом ОСОБА_2

Здійснення такого безспірного списання коштів казначейством визначено пунктом 35 Постанови КМУ від 03.08.2011 № 845 «Про затвердження порядку виконання рішень про стягнення коштів державного і місцевих бюджетів або боржників».

Відповідно до п. п. 5 п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України № 460/2011 від 13.04.2011, Казначейство України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги про те, що при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди були порушені права Державної казначейської служби, безпідставні.

Суд першої інстанції, встановивши наведені обставини обґрунтовано дійшов висновку про часткове задоволення позову. При цьому визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 88450,00 грн. суд правильно врахував встановлений законом розмір мінімальної заробітної плати, характер та обсяг страждань, які отримав позивач, перебуваючи під слідством та судом.

Отже, з огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України відхилити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 14 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: