АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2438/16 Справа № 201/6181/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Демченко Е.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Волошина М.П., Куценко Т.Р.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 02 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про визнання договору поруки припиненим, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з уточненим позовом до публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» (далі ПАТ «ВТБ Банк») про визнання договору поруки припиненим мотивуючи тим, що в забезпечення виконання зобов'язань товариства з обмеженою відповідальністю «Металобаза Комекс» (далі ТОВ «Металобаза Комекс») за кредитним договором №4/11В від 25 березня 2011 року, укладеним між цим товариством та ПАТ «ВТБ Банк», 25 березня 2011 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ним був укладений договір поруки.

Зазначав, що протягом дії кредитного договору сторонами було укладено ряд додаткових договорів, якими було подовжено строк дії акредитиву, змінено графік погашення заборгованості, розмір і порядок нарахування відсотків.

Вказував, що зокрема договором про внесення змін №3 до договору поруки сторони домовились, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печаткою банку та діє до 31 серпня 2014 року включно або до припинення основного зобовязання.

Посилаючись на те, що не дивлячись на закінчення строку дії договору поруки 31 серпня 2014 року, в січні 2015 року він дізнався, що банк звернувся до суду з позовом до нього про стягнення заборгованості, вважає, що договір поруки від 25 березня 2011 року є припиненим, а тому просив суд ухвалити рішення, яким визнати поруку ОСОБА_2 перед ПАТ «ВТБ Банк», яка виникла на підставі договору поруки від 25 березня 2011 року, укладеного між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2І., припиненою з 01 вересня 2014 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 02 червня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 02 червня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2015 року рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 02 червня 2015 року скасоване та ухвалене нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено. Вирішено питання стосовно судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2015 року скасоване, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ч. 1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно положень ст.ст.526,527,530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 25 березня 2011 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки, відповідно до умов якого позивач поручився перед банком за виконання ТОВ «Металобаза Комекс» зобовязань, що виникли на підставі кредитного договору, укладеного 25 березня 2011 року між товариством та ПАТ «ВТБ Банк».

Умови вищевказаного договору поруки змінювались договорами №1 від 22 лютого 2012 року та договором №2 від 28 грудня 2012 року.

Договором №3 від 23 вересня 2013 року сторони внесли зміни до предмету договору поруки, зазначивши, що поручитель поручається перед банком за належне виконання позичальником зобовязань, які витікають із вищевказаного кредитного договору, за яким банк надав позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії, що складає 4.785.249 доларів США 47 центів, а позичальник зобовязаний погасити боргові зобовязання, а саме повернути банку кредит не пізніше 31 серпня 2014 року або в інший термін, відповідно до умов основного договору зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,5% річних, починаючи з 1 вересня 2013 року або в іншому розмірі, передбаченому кредитним договором, комісійні винагороди, договірні санкції, пеню та штрафи в порядку, терміни, строки та на умовах, визначених основним договором, відшкодувати збитки, а також здійснити будь-які інші платежі, що підлягають сплаті позичальником на користь банку відповідно до умов кредитного договору та чинного законодавства.

Пунктом 7 договору №3 від 23 вересня 2013 року сторони передбачили, що договір поруки набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печаткою банку й діє до 31 серпня 2014 року включно або до припинення основного зобовязання.

Пунктами 2.1. та 2.2. договору поруки, в редакції договору №3 про внесення змін до договору поруки, у разі порушення позичальником основного зобов'язання, визначеного основним договором, банк має право звернутися до поручителя з письмовою вимогою про необхідність виконання/належного виконання основного зобов'язання в повному обсязі або частково, в порядку, передбаченому пунктом 8.2 договору. У разі отримання письмової вимоги банку, зазначеної в пункті 2.1. договору, поручитель зобов'язаний виконати основне зобов'язання в обсязі, строки/терміни, зазначені у вимозі.

У листопаді 2014 року ПАТ «ВТБ Банк» звернувся до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредитному договору, як з поручителя.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про відсутність підстав для задоволення позову про визнання договору поруки припиненим, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 553 ЦК України під порукою розуміється договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку.

Будучи за своєю правовою природою зобовязанням порука припиняється на загальних підставах, передбачених главою 50 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Крім того, у ст.559 ЦК України встановлені спеціальні підстави припинення поруки.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Виходячи із ч.4 ст.559 ЦК України такий строк може бути передбачений в договорі або визначений в законі.

Договірний строк застосовується до всіх без винятку зобовязань. Визначення строку дії поруки, як припиняючого, тягне певні юридичні наслідки, зокрема, його закінчення є підставою для припинення поруки.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначено актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

На підставі ч.1 ст.252, ч.1 ст.253 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями, годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Частина перша статті 530 ЦК України містить загальне правило, згідно з яким якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Водночас абзац другий частини першої статті 530 ЦК України містить норму, якою встановлено, що зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ІІК України).

Пунктом 7 договору №3 від 23 вересня 2013 року сторони передбачили, що договір поруки набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печаткою банку й діє до 31 серпня 2014 року включно або до припинення основного зобовязання. Даним пунктом договору сторони передбачили альтернативний строк дії договору.

Позичальник зобов'язаний повернути кредит до 31 серпня 2014 року. В свою чергу, порука припиняється з наступного дня повного виконання позичальником своїх обов'язків, передбачених основним зобов'язанням, до 31 серпня 2014 року - при умові виконання кредитного договору.

Умова договору поруки про його дію до припинення основного зобов'язання боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 вказаного Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Тобто, виходячи з однорідної юридичної природи поруки як засобу забезпечення виконання зобовязань, а також того факту, що порука припиняється у разі припинення основного зобовязання.

У п.24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року №5 судам розяснено, що відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів, суд має враховувати, що згідно зі ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобовязання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобовязання у повному обсязі або у звязку із застосуванням права повернення кредиту достроково.

Отже, виходячи з умов кредитного договору та положень ст.599 ЦК України, днем настання виконання основного зобовязання у спірних правовідносинах є наступний день після спливу наданого банком у вимозі строку для добровільного виконання зобовязання за кредитним договором.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2015 року у справі №6-616цс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Предявленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і предявлення до нього позову. При цьому в разі предявлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобовязання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобовязань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст.252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

Сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Позивачем ОСОБА_2 не заперечувався той факт, що ПАТ «ВТБ Банк» звернувся до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовом до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором, як з поручителя.

На підставі цього з Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська було витребувано вищезазначену цивільну справу. Дана справа була оглянута та досліджена під час судового засідання в апеляційному суді.

З цієї справи вбачається, що 14 жовтня 2014 року за №7600/1-2 на адресу позичальника ТОВ «Металобаза Комекс», а 29 жовтня 2014 року за №8218/1-2 на адресу поручителя ОСОБА_2 були надіслані листи вимоги.

З позовом до ОСОБА_2 банк звернувся 19 листопада 2014 року.

Умовами кредитного договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення втім, з деталізованого розрахунку заборгованості та виписки по особовим рахункам позичальника вбачається, що позичальник здійснює проплати за кредитом кожного місяця навіть після закінчення строку дії кредитного договору. Вимога до поручителя ОСОБА_2 предявлена у межах визначеного законом терміну.

Таким чином, посилання апелянта про припинення договору поруки з 01 вересня 2014 року є помилковим, а заявлені вимоги необґрунтованими.

На підставі викладеного судова колегія не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги та визнання договору поруки припиненим.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що зясувавши в достатньо повному обємі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Керуючись ст.ст.304,307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 02 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Волошин М.П.

ОСОБА_3