Справа № 352/272/16-ц
Провадження № 2/352/498/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2016 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Дузінкевича І.М.

секретаря Кукули О.С.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідачів ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виселення з незаконно зайнятого житлового приміщення, -

в с т а н о в и в:

Позивач 24.02.2016 р. звернувся в суд з позовом до відповідачів про виселення з з незаконно зайнятого житлового приміщення. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що він являється власником житлового будинку по вул. Незалежності, 4 в с. Слобідка Тисменицького району Івано-Франківської області, згідно договору дарування від 22.12.2000 р. За рішенням суду від 10.06.2015 р. шлюб між ним та відповідачкою ОСОБА_4 розірвано. У належному йому будинку проживають відповідачі- колишня дружина ОСОБА_4, дочка ОСОБА_5, зять ОСОБА_6 та онуки. Впродовж тривалого часу між членами сім»ї виникли неприязні відносини. У 2007 році його дочка уклала шлюб з ОСОБА_6, і з того часу сімейні відносини погіршились, оскільки зять ставиться до нього, позивача, неадекватно, постійно принижує та ображає. Таку його поведінку заохочують колишня дружина та дочка. Декілька разів сварки переростали в бійку, під час якої йому були нанесені тілесні ушкодження. Він являється інвалідом 2-ої групи. Колишня дружина неодноразово наносила йому побої, повідомляла щодо нього неправдиві відомості, завідомо неправдиво заявляла до органів внутрішніх справ про вчинення ним злочину, який він не вчиняв. Відповідачка ОСОБА_4 може проживати зі своїми батьками, які є власниками житлового будинку в с. Слобідка. 02.02.2016 р. ним на адресу відповідачів було надіслано пропозицію укласти договір оренди, однак останні відмовились, і знову нанесли йому побої. Вважає, що він як власник будинку не зобов»язаний надавати житло для безкоштовного проживання відповідачів, які постійно його принижують, завдають шкоду його здоров»ю та заподіюють йому моральні страждання. Просив виселити відповідачів з належного йому будинку, зобов»язати ОСОБА_4 переселитись в с. Слобідка, вул. Шевченка Тисменицького району, а ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в с. Слобода, вул. Рівнянська Рожнятівського району.

Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити.

Відповідачі та їх представник у судовому засіданні позов не визнали, суду пояснили, що у зазначеному будинку вони проживають уже давно, здійснили добудову літньої кухні, проводять ремонти будинку. Щодо позивача, то вони ніколи його не били, не наносили побої, не знущалися. Більше того, у зв»язку з проведеною йому операцією на суглобі, вони доглядали його, неодноразово возили у лікарню. Позивач зловживає алкогольними напоями, лікувався у наркологічному диспансері, і на даний час перебуває на диспансерному обліку. Будучи у нетверезому стані поводить себе агресивно, неврівноважено, постійно влаштовує конфлікти, сварки. Вони іншого житла для проживання не мають, тому просили у позові відмовити.

Вислухавши пояснення сторін, та їх представників, свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Встановлено, що житловий будинок №4 по вул. Незалежності в с. Слобідка Тисменицького району Івано-Франківської області дійсно належить позивачу ОСОБА_3 згідно договору дарування житлового будинку від 22.12.2000 р. (а.с.5). В даному будинку проживають відповідачі ОСОБА_4- колишня дружина позивача, шлюб з якою розірвано згідно рішення Тисменицького районного суду від 10.06.2015 р., ОСОБА_5- дочка позивача та ОСОБА_6- зять позивача, що підтверджується довідкою Слобідської сільської ради від 09.03.2016 р. №129.(а.с.36).

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 116 ЖК УРСР якщо наймач, члени його сім»ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Пленум Верховного Суду України в п. 17 Постанови від 12.04.1985 р. №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Виходячи з офіційного характеру заходів запобігання й громадського впливу, які мають передувати виселенню наймача або членів його сім'ї на підставі ст. 116 ЖК України без надання іншого жилого приміщення, і відповідно до правил ст. 59 ЦПК України про допустимість засобів доказування факт застосування заходів запобігання судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, виконавчими комітетами, іншими уповноваженими органами, а заходів громадського впливу - органами самоорганізації населення (будинкові, вуличні, квартальні комітети, товариські суди тощо), повинен підтверджуватися письмовими доказами.

Проте, таких письмових доказів позивачем не надано.

Крім того, позивач також не навів суду переконливих доказів, які б свідчили про неможливість проживання з відповідачами. Як ствердив у судовому засіданні позивач, в правоохоронні органи він не звертався з приводу неправомірної поведінки відповідачів. Твердження позивача є голослівними та такими, що не підтверджені жодними доказами.

Як вбачається з характеристик, наданих виконкомом Слобідської сільської ради 09.03.2016 р. відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 характеризуються виключно з позитивної сторони, жодних скарг та нарікань щодо них до сільської ради не поступало.(а.с.31-33).

Натомість характеристика відносно позивача негативна, до сільської ради поступали усні скарги та нарікання від сім»ї та односельчан на нього. Як вбачається із копії довідки Івано-Франківського обласного наркологічного диспансера від 12.06.2015 р. №01-7/929 ОСОБА_3 перебуває на диспансерному обліку у наркологічному диспансері з 24.06.2010 р. із діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю.

Крім того, у судовому засіданні свідок ОСОБА_7, яка являється матір»ю позивача, ствердила, що відповідачі ніколи не били і не знущалися над позивачем, останній все придумує. Навпаки відповідачі проводили добудову будинку, ремонтували його, обробляють городи.

З огляду на викладене, суд вважає, що підстав вважати, що відповідачі перешкоджають позивачу користуватись житловим будинком не вбачається, а відповідно і підстав для їх виселення не має. Тому вимоги позивача є недоведеними, та такими, що не підлягають до задоволення.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 116 ЖК УРСР, ст. ст. 57, 180 СК України, керуючись ст.ст. 60, 213-215, 218 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виселення з незаконно зайнятого житлового приміщення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду до Апеляційного суду Івано-Франківської області подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Тисменицький районний суд.

Головуючий І.М.Дузінкевич