У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді: - ОСОБА_1,

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

секретар судового засідання - Пиляй І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на заочне рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 09 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 селищної ради Здолбунівського району Рівненської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_6 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 09 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 вказує, що рішення є незаконним та необгрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що 11 лютого 2015 року померла її мати ОСОБА_7, яка на момент смерті проживала з нею.

Стверджує, що їй було роз»яснено, що у разі спільного проживання разом із спадкоємцем особа вважається такою, що прийняла спадщину вчасно, а тому вона не подавала заяву про прийняття спадщини у шестимісячний строк.

Доводить, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції покликався на те, що у розумінні ст.29 ЦК України та Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце реєстрації є місцем постійного проживання. Однак, відповідно до статті 3 вищевказаного Закону місце проживання це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, а її покійна мати проживала у неї більше шести місяців.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задоволити повністю.

В запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_6 просить рішення залишити без змін, ___________________________________________________________________________________________________

Справа № 562/2845/15-ц Головуючий у суді 1 інстанції - ОСОБА_8

Провадження № 22-ц/787/741/2016 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність судового рішення в межах апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини ( ч. 3 ст. 1222, ч.1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України).

Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Враховуючи наведене, правила ч.3 ст.1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини, пов»язаних з об»єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, позивачем не наведено, а юридична необізнаність особи щодо строку та порядку прийняття спадщини не може бути визнана поважною причиною. Крім того, ОСОБА_6 брат позивачки, який вчасно прийняв спадщину після смерті своєї матері, своєї згоди на прийняття спадщини позивачу не надавав, а відповідач ОСОБА_5 селищна рада Здолбунівського району Рівненської області не є належним відповідачем у даній справі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище ОСОБА_6) ІНФОРМАЦІЯ_1 є донькою ОСОБА_7, яка померла 11 лютого 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ГЮ № 437512 та свідоцтвом про смерть серії І-БВ № 251601.

Після її смерті відкрилась спадщина.

ОСОБА_4 є спадкоємицею всього майна ОСОБА_7 за заповітом, складеним останньою 09 лютого 2015 року у с.Бубнівка Волочиського району Хмельницької області та посвідченим секретарем виконкому сільської ради у зв»язку з хворобою вдома, який зареєстровано у реєстрі № 13.

08.05.2015 року ОСОБА_6, який є братом позивачки, звернувся із заявою про прийняття спадщини за заповітом, в якій вказує, що 26.01.2012 року ОСОБА_7 складений заповіт, посвідчений виконавчим комітетом ОСОБА_5 селищної ради Здолбунівського району Рівненської області за реєстровим № 14 на його ім»я та ім»я його сестри, ОСОБА_4С.(а.с.19).

Згідно з витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 08.05.2015 року, виданим Здолбунівською районною державною нотаріальною конторою, у ній же заведено спадкову справу № 57424687.

Відповідно до ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно з п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами статті 29, частини другої статті 1221 ЦК. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.

З урахуванням наведеного, у практичній діяльності при визначенні місця проживання доречно керуватися ст. 3 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні. Згідно з цим Законом, зокрема, місцем проживання особи вважається адміністративно-територіальна одиниця, де здійснено реєстрацію місця її проживання із зазначенням адреси житла. Саме таке житло, яке при реєстрації уповноваженими органами визначається за правилами ст. 29 ЦК України, і буде вважатися останнім місцем проживання спадкодавця. При цьому не має значення строк, протягом якого спадкодавець проживав за останнім місцем проживання.

Підпунктом 1.13 пункту 1 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, визначено, що місце відкриття спадщини підтверджується: довідкою житлово-експлуатаційної організації, довідкою правління житлово-будівельного кооперативу про реєстрацію (постійне місце проживання) спадкодавця; записом у будинковій книзі про реєстрацію (постійне місце проживання) спадкодавця, довідкою адресного бюро, довідкою райвійськкомату про те, що спадкодавець до призову на військову службу проживав за відповідною адресою. Місце відкриття спадщини не може підтверджуватись свідоцтвом про смерть.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки до дня смерті ОСОБА_7 була зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується довідкою відділу адресно-довідкової роботи Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області № 04/8404 від 13.05.2015 року (а.с.28), то саме ця адреса є її останнім місцем проживання в розумінні ст.1221 ЦК України.

У встановлений ст.1270 ЦК України шестимісячний строк для прийняття спадщини ОСОБА_4 із заявою до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини не звернулася.

Положення п.3.5 гл.10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, передбачають можливість надіслання заяви про прийняття спадщини поштою, чого позивачкою у встановлений законом строк також зроблено не було.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказів на спростування вказаного суду ОСОБА_4 не надала. В апеляційній скарзі зазначила, що її мати прожила у неї більше шести місяців, однак також не надала суду доказів на підтвердження цього факту.

Крім того, суд першої інстанції з урахуванням положень п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_5 селищна рада Здолбунівського району Рівненської області не є належним відповідачем у даній справі, оскільки відповідачем мав би бути ОСОБА_6, який вчасно прийняв спадщину після смерті ОСОБА_7

Отже, висновок суду про відсутність у ОСОБА_4 об'єктивних, непереборних, істотних труднощів для своєчасного прийняття спадщини після смерті матері є повністю обґрунтованим та доводами апеляційної скарги не спростовується.

Підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ч. 1 ст. 303, ст. 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Заочне рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 09 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: З.М.Максимчук

Судді: І.М. Собіна

ОСОБА_3