Справа № 426/4730/16-ц
РІШЕННЯ

іменем України

18 липня 2016 року Сватівський районний суд Луганської області

в складі головуючого - судді Пчолкіна С. А.

за участю секретаря судового засідання - Філіпенко А.С.

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянув в судовому засіданні в залі суду м. Сватове цивільну справу № 426-4730-16-ц за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про стягнення боргу по договору позики, суд

встановив:

Позивач 23.05.2016 року звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь борг з урахуванням встановленого індексу інфляції 64639,78 грн., проценти за позикою 12274,52 грн. та прострочку виконання грошового зобов'язання 1642,19, а всього на суму 78556,49 грн.

В судове засідання позивач не з`явився, на адресу суду надала заяву про слухання справи за її відсутністю, проти заочного рішення не заперечувала.

Відповідач в судове засідання не з`явився, причин своєї неявки в судове засідання не повідомив, не дивлячись на те, що був повідомлений належним чином про час та місце слухання справи, тому суд відповідно до ст. 169 ЦПК України вирішив слухати справу за відсутністю відповідача та ухвалив про заочний розгляд справи.

Відповідно до ч.3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позикодавець має право на отримання процентів від позичальника відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 21 квітня 2016 року № 278 «Про регулювання грошово-кредитного ринку» складає 19% річних, за час дії договору, тобто з 11 грудня 2014 по 18 травня 2016 року розмір суми за процентами складає 524 дні.

Виходячи з суми позики 45000 грн., облікової ставки НБУ-19 % річних часу користування грошовими коштами- 524 дні розмір суми за процентами складає: (45000х19:100):365х524=12274,52 грн.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

Оскільки проценти між сторонами у договорі позики не встановлювались, то позивач має право на стягнення 3% річних від простроченої суми, що складає за період з 02.03.2015 року по 18 травня 2016 року (45000х3:100):365дн.х444 дн.=1642,19 грн.

Також підлягає стягненню борг з урахуванням індексу інфляції за період часу, в якому було прострочено виконання зобов`язання, тобто з 02.03.2015 року по квітень 2016 року.

Оскільки рівень інфляції у липні, серпні, жовтні 2015 року та лютому 2016 року не перевищив рівня 100%, то суд не враховує ці місяці при розрахунку, таким чином індекс інфляції складає у 2015 році за березень - 110,8%, квітень - 114,0%, травень - 102,2%,червень - 100,4%, вересень - 102,3%, листопад 102,0%, грудень - 100,7%.

У 2016 році: січень- 100,9%, березень - 101%, квітень - 103,5%.

Індекс інфляції за період часу з березня 2015 року по квітень 2015 року склав 110,8:100х114,:100х102,2:100х100,4:100х102,3:100х102,0:100х100,7:100х100,9х101,0:100х103,5:100 = 1,4364.

Таким чином, за час вказаної прострочки, сума заборгованості складає з урахуванням індексу інфляції: 45000х1,4364 = 19639,78 грн.

Суд, дослідивши додані сторонами докази, встановив, що між позивачем та відповідачем було укладено договір позики (а.с.8), відповідно до якого відповідач отримав від позивача 11.12.2014 року суму грошових коштів у розмірі 45000 (сорок п`ять тисяч) грн., про що дав власноруч написану розписку та зобов'язався повернути грошові кошти до 01.03.2015 року, але борг не повернув, тому позивач просить стягнути з відповідача борг з урахуванням встановленого індексу інфляції, проценти по договору та за прострочення виконання грошового зобов'язання (а.с.9).

Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку, що між сторонами укладено договір

позики грошових коштів 11 грудня 2014 року, відповідно до якого позикодавець (позивач) надав позичальнику (відповідачу) грошові кошти у розмірі 45000 грн. позичальник їх отримав, зобов`язався повернути їх до 01 березня 2015 року, але на час розгляду справи їх не повернув, тому суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст. 214 ЦПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу.

При винесенні рішення суд врахував висновки Верховного Суду України, викладені у постанові Верховного суду України при розгляді справи № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики.

При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

В своєму позові позивач вказує «18 травня 2016 року» як дату звернення до суду, але відповідно до реєстрації надходження позовної заяви час надходження заяви є 23 травня 2016 року, позивач не зробив перерахунок на дату дійсного звернення до суду, тому суд враховує дату вказану в позові.

Вирішуючи питання про можливість зменшення сум, що стягуються, суд виходить з п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до якого положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу.

Позивач не просив суд стягнути неустойку, а інші нарахування не можуть бути зменшені у такому порядку та не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,15,27, 57-60, 212-215, 224-233 ЦПК України, ст. 509,625,1046-1049 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу по договору позики задовільнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу по договору позики з урахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі 64639, 78 грн., проценти за позикою у розмірі 12274,52 грн., за прострочку виконання грошового зобов`язання 1642,19 а всього на загальну суму 78556 ( сімдесят вісім тисяч п'ятсот п'ятдесят шість) грн.49 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 785 (сімсот вісімдесят п'ять) грн.56 коп.

Копію заочного рішення направити відповідачу рекомендованим листом з повідомленням не пізніше трьох днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем в Апеляційний суд Луганської області через Сватівський районний суд Луганської області шляхом подачі апеляційної скарги в термін 10 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: С.А.Пчолкін