Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Шаховніної М. О. ,

при секретарі - Якимович К. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Богдан-Авто Холдінг», Публічного акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «БОГДАН-КАПІТАЛ», Товариства з обмеженою відповідальністю «Богдан-Авто Донецьк» про визнання звільнення незаконним, визнання недійсним протоколу, стягнення заборгованості за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Богдан-Авто Холдінг», ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «БОГДАН-КАПІТАЛ», ТОВ «Богдан-Авто Донецьк» про визнання звільнення незаконним, визнання недійсним протоколу, стягнення заборгованості за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що 20 липня 2013 року між нею та відповідачем ТОВ «Богдан-Авто Донецьк» було укладено контракт №3-ДНЦ, згідно якого вона була призначена директором товариства.

Зазначила, що наказом №43-к від 12.05.2014 року її було звільнено з посади директора товариства відповідно до п. 8 ст. 36 КЗпП України з підстав, передбачених Контрактом, а саме - п. 6.3. та Протоколу зборів Учасників ТОВ «Богдан-Авто Донецьк» від 12.05.2014 року.

Позивач посилалася на те, що її звільнення з роботи є незаконним з огляду на те, що грубого порушення з її боку законодавства чи обов'язків, передбачених контрактом, що призвели до негативних наслідків, а саме збитків в сумі 550 373 грн. 60 коп., що і стало нібито підставою для її звільнення нею здійснено не було, крім того, відповідачем ТОВ «Богдан-Авто Донецьк» було порушено п. 6.5 Контракту, а саме вона не була повідомлена за два тижні про її звільнення.

Крім того, позивач вказала, що її звільнення відбулося з порушенням ч. 3 ст. 40 КЗпП України, оскільки саме з 12 травня 2014 року (момент звільнення) вона перебувала на лікарняному.

Також зазначила, що у результаті незаконного звільнення, їй не було нараховано середньомісячну заробітну плату за період з 12.05.2014 року по 19.07.2014 року (день закінчення контракту), а тому при поновленні її на раніше займаній посаді, відповідач-3 зобов'язаний виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Посилаючись на те, що дії відповідачів щодо незаконного звільнення її з роботи, позбавили її права на працю, призвели до того, що вона сильно переживала і страждала з цього приводу, втратила душевний спокій, а тому їй була завдана моральна шкода.

Уточнивши позовні вимоги, посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просила визнати її звільнення з посади директора ТОВ «Богдан-Авто Донецьк» незаконним, визнати недійсним протокол Загальних зборів Учасників від 12.05.2014 року, підписаний ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «БОГДАН-КАПІТАЛ» та ТОВ «Богдан-Авто Холдинг», стягнути з ТОВ «Богдан-Авто Донецьк» на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу за квітень, червень та по 19 липня 2014 року у розмірі 16 371 грн. 25 коп. та стягнути моральну шкоду у сумі 20 000 грн.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з тих же підстав, просила їх задовольнити. Пояснила, що позивачка належним чином виконувала свої трудові обов'язки на посаді директора ТОВ «Богдан-Авто Донецьк». Відповідачі всупереч вимогам трудового законодавства звільнили позивача з роботи незаконно, в період перебування ОСОБА_1 на лікарняному, не повідомили її відповідно до п. 6.5. Контракту за два тижні про звільнення. Крім того, протокол Загальних зборів учасників ТОВ «Богдан-Авто Донецьк» від 12.05.2014 року, на який посилаються відповідачі як на підставу для звільнення, не можу бути допустимим доказом у справі, оскільки він є нелегітимних, відповідачами не було проведено належного аудиту, а тому звільнення відбулося без дотримання законодавчих вимог. Дії відповідачів щодо незаконного звільнення негативно вплинули на моральний стан позивача, спричинили втрату нормальних життєвих зв'язків.

Представники відповідачів ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «БОГДАН-КАПІТАЛ» та ТОВ «Богдан-Авто Холдинг» у судовому засіданні проти позову заперечували та просили відмовити у його задоволенні. Пояснили, що вимоги позивачки є необґрунтованими та не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, відповідачі законно, звільнили ОСОБА_1 з займаної посади, а тому відсутні будь-які правові підстави для визнання її звільнення незаконним та стягнення на користь позивача заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди в сумі 20 тис. гривень. Зазначили, що оскільки позивачку звільнено з підстав передбачених п. 8 ст. 36 КЗпП України (підстави передбачені контрактом), а не з підстав передбачених ст. 40, 41 КЗпП України, то відповідно положення ч. 3 ст. 40 КЗпП України не застосовуються. Крім того, просили застосувати строк позовної давності до даних правовідносин, оскільки в день звільнення позивачка перебувала на робочому місці, отримала трудову книжку та повний розрахунок, а з даним позовом вона звернулася до суду лише 30 вересня 2014 року ( а.с. 191-194).

Представник ТОВ «Богдан-Авто Донецьк» у судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідачів, вивчивши матеріали справи оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено та не заперечувалося сторонами, що 20 липня 2013 року між позивачем та ТОВ «Богдан-Авто Донецьк» було укладено контракт №3-ДНЦ, згідно якого ОСОБА_1 була призначена на посаду директора ТОВ «Богдан-Авто Донецьк», строк дії контракту з 20 липня 2013 року по 19 липня 2014 року (а.с. 6-13).

За положеннями ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі і матеріальна), умов матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватись угодою сторін.

На контрактну форму трудового договору не поширюється положення ст. 9 КЗпП України про те, що умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно із законодавством України про працю, є недійсними.

Таким чином, виходячи з особливостей зазначеної форми договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, при укладенні контракту закон надав право сторонам встановлювати їхні права, обов'язки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами Кодексу законів про працю України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання договору.

Судом встановлено, що наказом № 43-к від 12 травня 2014 року ОСОБА_1 було звільнено з посади директора ТОВ «Богдан-Авто Донецьк» відповідно до п. 8 ст. 36 КЗпП України з підстав передбачених у п. 6.3. Контракту (а.с. 14).

Підставою для звільнення в наказі вказано: п. 8 ст. 36 КЗпП України, пункт 6.3. Контракту та протокол Загальних зборів Учасників ТОВ «Богдан-Авто Донецьк» від 12.05.2014 року .

Як на підставу своїх вимог позивач посилалася на те, що її звільнення з роботи є незаконним з огляду на те, що грубого порушення з її боку законодавства чи обов'язків, передбачених контрактом, що призвели до негативних наслідків, а саме збитків в сумі 550 373 грн. 60 коп., що і стало нібито підставою для її звільнення нею здійснено не було.

Відповідно до п. 8 ст. 36 КЗпП України передбачена така підстава припинення трудового договору як обставини, зазначені в контракті.

У пункту 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», з відповідними змінами і до поповненнями, надано роз'яснення, що вирішуючи позови про поновлення на роботі, осіб, звільнених за п. 8 ст. КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання.

Пунктом 6.2. Контракту передбачено, що контракт припиняється з ініціативи Наглядової ради Товариства або Загальних зборів Учасників товариства до закінчення строку дії контракту у випадках, передбачених п. 6.3. цього контракту.

Пунктом 6.3. Контракту, передбачені додаткові підстави для розірвання контракту до закінчення його дії, що не передбачені чинним законодавством, зокрема:

- У разі систематичного невиконання Керівником обов'язків, покладених на нього у пункті 2.2. Контракту, або передбачених додатковими угодами до контракту;

- У разі одноразового грубого порушення керівником законодавства чи обов'язків передбачених контрактом, що призвело до негативних наслідків для Товариства (збитки, штрафи, постраждала ділова репутація);

- З інших підстав: недосягнення керівником показників діяльності, що зазначені у Додатку №1 згідно п.2.2 цього контракту.

У відповідності до п. 2.10 Додатку №1 до контракту, керівник зобов'язується організувати роботу Товариства таким чином, щоб діяльність Товариства була прибутковою.

Як вбачається з протоколу Загальних зборів Учасників ТОВ «Богдан-Авто Донецьк» від 12.05.2014 року підставою розірвання контракту з позивачкою стало те, що за результатами діяльності Товариства за період з 01.01.2014 року підприємство має збиток у сумі 550 373 грн. 60 коп., а остання згідно контракту несе відповідальність за фінансовий стан Товариства (а.с. 15-16).

Крім того, згідно звітності ТОВ «Богдан-Авто Донецьк» за період з 20.07.2013 року по 12.05.2014 року, позивачем серед іншого не було виконано взяті на себе зобов'язання за контрактом щодо забезпечення прибутковості діяльності товариства.

Так, зокрема, за друге півріччя 2013 року ТОВ «Богдан-Авто Донецьк» отримало прямі збитки у розмірі 1 379 700 грн. (а.с. 198-199).

За перше півріччя 2014 року ТОВ «Богдан-Авто Донецьк» отримало прямі збитки у сумі 604 700 грн. (а.с. 201-202).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем було порушено п. 2.10 Додатку №1 до контракту від 20.07.2015 року, що у відповідності до п. 6.3. Контракту є підставою для розірвання Контракту з ініціативи Загальних зборів Учасників ТОВ «Богдан-Авто Донецьк», а тому звільнення позивача було проведено відповідно до норм чинного законодавства та правових підстав для задоволення позову про визнання звільнення незаконним та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу немає.

Також, суд враховує ту обставину, що саме представником позивача у судове засіданні для огляду було надану оригінал трудової книжки ОСОБА_1, що підтверджує факт отримання позивачкою трудової книжки.

Доводи представника позивача щодо звільнення ОСОБА_1 з порушенням ч. 3 ст. 40 КЗпП України, оскільки саме з 12 травня 2014 року (момент звільнення) вона перебувала на лікарняному, суд не приймає до уваги, у зв'язку з наступним.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

У п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" містяться роз'яснення про недопустимість звільнення працівника у період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч. 3 ст. 40 КЗпП України), які стосуються як передбачених ст. ст. 40, 41 КЗпП України випадків, так і інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Разом із тим зміст поняття "розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу" розкрито законодавцем у п. 4 ст. 36 КЗпП України, до якого віднесено лише звільнення з підстав, передбачених ст. ст. 40, 41 КЗпП України. Це виключає охоплення змістом терміну "розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу" будь-якого іншого звільнення, підстава якого не зазначена в ст. ст. 40, 41 КЗпП України, або яке законодавець спеціально не визначив як розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення пп. 4, 8 ст. 36, ч. 3 ст. 40, ч. 3 ст. 41, ст. ст. 40, 41 КЗпП України та ураховуючи те, що між сторонами виник спір із приводу припинення трудового договору з працівником з підстав, передбачених контрактом - п. 8 ст. 36 КЗпП України, а не у зв'язку зі звільненням працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, норми ч. 3 ст. 40 КЗпП України на ці правовідносини не поширюються.

Вказаний правовий висновок, викладений у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 23 січня 2013 року

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Оскільки ОСОБА_1 звільнено з підстав передбачених п. 8 ст. 36 КЗпП України (підстави передбачені контрактом), а не з підстав передбачених ст. 40, 41 КЗпП України, то відповідно положення ч. 3 ст. 40 КЗпП України до правовідноси, які виникли між позивачем та відповідачами не застосовуються.

Також слід зазначити, що згідно листів непрацездатності позивачці було відкрито лікарняний лист з 13 травня 2014 року ( а.с. 135), а тому у день її звільнення 12 травня 2014 року остання була працездатною.

Крім того, не підлягає задоволенню і позов у частині відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 2371 КЗпП України (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, позивачка зазначала, що внаслідок незаконних дій відповідачів, вона страждала та втратила нормальні життеві зв'язки.

Оскільки суду не надано доказів того, що діями відповідачів були порушені законні права позивача, що призвело до її моральних страждань, то підстав для задоволення позову про стягнення з ТОВ «Богдан-Авто Холдінг» 20 000 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди немає.

У судовому засіданні представник відповідача-1 просив застосувати до даних правовідносин строк позовної давності.

Так, згідно зі ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до роз'яснень у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановлені статтями 228, 233 строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст. 233 КЗпП України місячний строк, поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Відповідно до наказу від 12.05.2014 року № 43-к ОСОБА_1 було звільнено з роботи з 12.05.2014 року.

Як пояснював у судовому засіданні представник ТОВ «Богдан-Авто Холдінг» позивачка дійсно була на робочому місці 12.05.2014 року, була повідомлена про її звільнення та отримала трудову книжку, листок непрацездатності відкритий лише з 13.05.2014 року, а до суду позивачка звернулася з позовом лише 30 вересня 2014 року.

Представник позивача вказувала на те, що 12.05.2014 року позивачка перебувала на лікарняному, а про звільнення вона дізналася лише 02 вересня 2014 року, а тому строк звернення до суду ними не пропущений.

Разом з тим, суд не приймає доводи представника позивача, вважає їх необґрунтованими, оскільки у судовому засіданні остання не навела належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивачка 12.05.2014 року перебувала на лікарняному та вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду.

Представник позивача вказувала на те, що відповідачем ТОВ «Богдан-Авто Донецьк» було порушено п. 6.5 Контракту, а саме ОСОБА_1 не було повідомлено за два тижні про її звільнення.

Дійсно, представниками відповідача не було надано доказів на підтвердження того, що позивачку було повідомлено за два тижні про звільнення, а тому ними було порушено умови контракту, однак ці порушення суд не бере до уваги, як підставу для задоволення позову, оскільки сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи пропуск позивачем строків звернення до суду за захистом своїх прав та наявність заяви відповідача про застосування строку позовної давності, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 21, 36, 40, 233, 237-1 КЗпП України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 15, 57, 58, 59, 60, 209, 212-215, 218, 237-1 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Богдан-Авто Холдінг», Публічного акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Богдан-Капітал», Товариства з обмеженою відповідальністю «Богдан-Авто Донецьк» про визнання звільнення незаконним, визнання недійсним протоколу, стягнення заборгованості за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва шляхом подання через Подільський районний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М. О. Шаховніна