18.04.2016 Справа 2/337/26/2016 року
Провадження № 337/3659/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2016 року місто Запоріжжя

Хортицький районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого судді Котляр А.М.

за участі секретаря Чередниченко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до районної адміністрації по Хортицькому району Запорізької міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, Хортицького районного відділу у м. Запоріжжя Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області, міського комунального підприємства «Основаніє», треті особи: ТОВ «ЗМБТІ», приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_6, орган опіки та піклування районної адміністрації по Хортицькому району Запорізької міської ради про визнання приватизації недійсною, визнання недійсним та скасування розпорядження про приватизацію, визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, скасування державної реєстрації права власності, визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зобовязання зняти їх з реєстраційного обліку, виселення із квартири, зобовязання повернути квартиру, поновлення та визнання права користування квартирою, вселення та реєстрацію в квартирі,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування позову вказує, що йому на праві користування належала квартира АДРЕСА_1. Разом із ним в квартирі були зареєстровані та проживали його дружина ОСОБА_3 та син ОСОБА_7 Починаючи з 2005 по 2015 рік він відбував покарання в Софіївській колонії №55 Запорізької області. В 2011 році рішенням суду його було визнано таким, що втратив право користування квартирою, після чого ОСОБА_3 була призначена основним наймачем квартири. В 2012 році рішенням суду за ОСОБА_2 було визнано право користування квартирою, а ОСОБА_3 з сином в свою чергу були зняті з реєстраційного обліку. ОСОБА_2 приватизував квартиру в липні 2012 року, після чого 17.09.2012 року продав її ОСОБА_4. На цей час в квартирі проживають ОСОБА_4, її чоловік ОСОБА_6 та дитина ОСОБА_8 Вважає, що відповідачами по справі було порушено його право на участь в приватизації квартири, чим було позбавлено його права на житло.

Просив суд: визнати приватизацію квартири АДРЕСА_1 (далі - квартира) недійсною; визнати недійсним та скасувати розпорядження органу приватизації про приватизацію ОСОБА_2 квартири; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на квартиру; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений 17.09.2012 року; визнати недійсною та скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру та зобовязати реєстраційну службу Запорізького міського управління юстиції скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру; визнати ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 такими, що втратили право користування квартирою; зобовязати Хортицький районний відділ у м. Запоріжжя Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області зняти ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_8 з реєстрації в квартирі; зобовязати МКП Основаніє повернути квартиру в територіальну громаду в особі Запорізької міської ради та поставити квартиру на баланс МКП Основаніє; визнати за ОСОБА_1 право користування квартирою; зобовязати Хортицький районний відділ у м. Запоріжжя Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області зареєструвати ОСОБА_1 в квартирі; зобовязати МКП Основаніє укласти з ОСОБА_1 договір найму квартири та призначити його основним наймачем квартири.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_9 позов підтримали, просили його задовольнити. ОСОБА_1 суду пояснив, що з 2004 році він відбував покарання в місцях позбавлення волі, тому за ним мало зберігатись місце проживання в спірній квартирі. Проте, заочним рішенням суду за позовом ОСОБА_3 він був визнаний таким, що втратив право користування квартирою. Скориставшись тим, що він був знятий з реєстрації в квартирі, ОСОБА_3 зареєструвала в квартирі ОСОБА_2, сама з обліку знялась. Після чого ОСОБА_2 приватизував квартиру та в 2012 році продав її ОСОБА_4 В 2013 році заочне рішення суду про визнання його таким, що втратив право користування квартирою, було скасовано, проте йому відмовляють у реєстрації в спірній квартирі.

Представник районної адміністрації по Хортицькому району Запорізької міської ради суду пояснила, що квартира АДРЕСА_1 була приватизована без порушень встановленого законом порядку. Проте, враховуючи, що заочне рішення суду про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування приміщенням, було скасовано, проти задоволення позову не заперечує.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, заяв або клопотань від відповідачів до суду не надходило.

Відповідач ОСОБА_4 суду пояснила, що в 2012 році вона знайшла обяву про продаж квартири АДРЕСА_1, яку продавав ОСОБА_2 Підготовкою та перевіркою документів займалась агенція нерухомості. Згідно довідки з місця проживання, зареєстрованих осіб в квартирі не було. Проти позову заперечує, вважає, що придбала квартиру законно.

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_10 заперечив проти задоволення позову з підстав, викладених в письмовому запереченні (т.1 а.с.109-121). Пояснив суду, що на момент приватизації квартири ОСОБА_2 був єдиною особою, яка була в ній зареєстрована, тому порядок проведення приватизації порушений не був. Вважає, що позов про визнання договору купівлі-продажу не може бути предявлений ОСОБА_1, оскільки він не був власником квартири, не є стороною правочину. Заперечив проти позовних вимог про визнання ОСОБА_4, ОСОБА_6 та неповнолітнього ОСОБА_8 такими, що втратили право користування квартирою, та виселення з квартири, оскільки вони не обґрунтовані та безпідставні. Крім того, ОСОБА_6 не залучений до справи в якості відповідача, вимог до нього не предявлено.

Представник реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції в судове засідання не зявився, був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив.

Представник Хортицького районного відділу у м. Запоріжжя Управління державної міграційної служби України в судове засідання не зявився, просив суд розглядати справу за його відсутності (т.1 а.с. 180).

Представник МКП Основаніє в судове засідання не зявився, був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив.

Представник третьої особи ТОВ ЗМБТІ в судове засідання не зявився, був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив.

Від третьої особи приватного нотаріуса ОСОБА_5 до суду надійшло письмове заперечення (т.1 а.с. 103), в якому вона просить розглядати справу за її відсутності. Вважає свої дії в частині посвідчення договору купівлі-продажу квартири від 17.09.2012 року, законними.

Третя особа ОСОБА_6 в судове засідання не зявився, був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив.

Представник третьої особи органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району в судове засідання не зявилась, просила суд розглядати справу за її відсутності, винести рішення з урахування житлових прав дитини (т.2 а.с.28).

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини, прийшовши до наступних висновків.

ОСОБА_1 був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1 з 15.12.1996 по 17.11.2011 року, що підтверджується відповідною довідкою (т.1 а.с. 149).

Разом із ним проживала та була зареєстрована з 30.10.1993 по 03.04.2012 року його дружина ОСОБА_3 (т.1 а.с. 149).

Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28.10.2011 року за позовом ОСОБА_3 в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 до ОСОБА_1, було визнано позивача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Рішенням встановлено, що в квартирі були зареєстровані також неповнолітні ОСОБА_7 та ОСОБА_11 (т.1 а.с.12).

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27.02.2012 року було задоволено позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, визнано ОСОБА_2 членом сімї ОСОБА_3, визнано за ОСОБА_2 право користування квартирою №53 будинку №16 по вул. Гудименко в м. Запоріжжя (а.с. т.1 а.с. 14-15).

Згідно довідки КП ВРЕЖО№6 від 12.04.2012 року, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_2, інших осіб, зареєстрованих в квартирі, немає (т.1 а.с. 93).

Розпорядженням заступника голови районної адміністрації №486р від 02.07.2012 року на підставі заяви ОСОБА_2, передано у приватну власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 89).

02.07.2012 року було видано видано свідоцтво про право на житло №356 на імя ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с.91).

17.09.2012 року приватним нотаріусом ЗМНО ОСОБА_5 було посвідчено договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_2 продав належну йому квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_4 (т.1 а.с. 104-105).

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04.06.2013 року було скасовано заочне рішення від 28.10.2011 року про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування квартирою №53 будинку №16 по вул. Гудименко в м. Запоріжжя (т.1 а.с.16).

12.06.2013 року рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя було було відмовлено в задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання таким, що втратив право користування квартирою №53 будинку №16 по вул. Гудименко в м. Запоріжжя (т.1 а.с. 18).

Рішенням суду по даній справі встановлено, що позивача ОСОБА_1 було засуджено вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10.10.2007 року за ч.1 ст.321, ч.2 ст.311, ч.3 ст.307, 304, ч.2 ст.122, ч.2 ст.121 КК України до 10 років позбавлення волі, початок відбування покарання з 09.01.2005 року.

ОСОБА_1 звільнився з місць позбавлення волі в 2015 році.

Факт перебування ОСОБА_1 з 2005 по 2015 рік в місцях позбавлення волі підтверджується рішеннями суду, сторонами по справі не заперечується.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 07.08.2014 року було скасовано рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27.02.2012 року, яким було визнано право користування квартирою №53 будинку №16 по вул. Гудименко в м. Запоріжжя за ОСОБА_2, в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено (т.1 а.с. 23-24).

Відповідно довідки від 13.08.2015 року, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4 (т.1 а.с. 107).

Свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що давно знає ОСОБА_1, який з 2005 по 2015 рік знаходився в місцях позбавлення волі. Його колишня дружина ОСОБА_3 разом з ОСОБА_2 в 2011 році пропонували йому дати неправдиві свідчення в суді про те, що ОСОБА_1 не проживає в квартирі, місце знаходження його не відомо. Пропонувала йому винагороду після приватизації та продажу квартири, від чого він відмовився.

Свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 далм суду пояснення аналогічні поясненням ОСОБА_12

Свідок ОСОБА_15 суду пояснив, що відбував покарання в місцях позбавлення волі разом з ОСОБА_1, від якого дізнався про те, що його колишня дружина ОСОБА_3 скористалась тим, що ОСОБА_1 увязнений, приватизувала та продала квартиру, в якій проживав ОСОБА_1

Згідно ч.2 ст.65 ЖК УРСР, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сімї наймача, набувають рівного з іншими членами сімї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сімї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 1, ст.ст. 5, 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації.

Положенням про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженим Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 15.09.1992 року, що діяло на момент приватизації спірної квартири, передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім'ї з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). До членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

Згідно п.1 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

Виходячи зі змісту Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та норм ст. ст.1, 6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, у якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності, а відтак і право на приватизацію разом із іншими членами сім'ї.

Відповідно до ст.345 ЦК України фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

ОСОБА_1, будучи користувачем квартири АДРЕСА_1, з 2005 по 2015 року відбував покарання в місцях позбавлення волі, що у відповідністю до п.7 ст.71 ЖК України є підставою для збереження за ним права користування жилим приміщенням протягом всього часу відбування покарання.

Таким чином, на момент приватизації квартири в 2012 році, ОСОБА_1 мав право як особа, за якою зберігається право на житло, на право на приватизацію займаної ним квартири шляхом передачі йому цієї квартири в спільну сумісну або часткову власність.

Проте, приватизація відбулась без участі ОСОБА_1, квартира передана у особисту приватну власність ОСОБА_2, незважаючи на те, що Закон України "Про приватизацію державного житлового фонду" гарантує право на приватизацію житлових приміщень в тому числі за тимчасово відсутніми користувачами квартири, за якими зберігається право на житло.

У звязку із цим суд дійшов висновку, що угода про передачу у власність ОСОБА_2 квартири є незаконною, порушує житлові права ОСОБА_1, а тому позовні вимоги про визнання недійсним та скасування розпорядження органу приватизації від 02.07.2012 року, визнання недійсним договору купівлі-продажу від 17.09.2012 року недійсним є законними, обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Позовні вимоги про скасування державної реєстрації на квартиру АДРЕСА_1 та зобовязання реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру задоволенню не підлягають з наступних причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав. Фактично ж реєстрація покликана надати відповідну силу правовстановлюючим документам і виступає формальною умовою подальшого захисту (у тому числі і судового) прав особи, що виникають з правовідносин, предметом яких є нерухоме майно.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 19, ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Згідно з пп. 10 п. 27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

За роз'ясненнями, що викладенні у п.п.8,10 Постанови Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" відмова у державній реєстрації, ухилення від державної реєстрації, відмови від надання інформації про реєстрацію застосовується лише щодо дій (бездіяльності) органів, які здійснюють таку реєстрацію. Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, недійсності правочину, витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації.

Таким чином, визнання договору купівлі-продажу недійсним є правовою підставою для скасування реєстрації права власності, тому вимоги про скасування реєстрації задоволенню не підлягають. У разі виникнення спору з державним реєстратором з приводу скасування реєстрації права власності на підставі рішення суду, такий спір може бути вирішений в порядку адміністративного судочинства.

Право користування ОСОБА_16 квартирою №53 будинку №16 по вул. Гудименко в м. Запоріжжя оспорюється та не визнається відповідачем ОСОБА_4, про що свідчить зайнята нею позиція під час розгляду справи.

Суд відповідно до положень ст.16 ЦК України має визнати за позивачем право користування квартирою, та відновити становище, яке існувало до порушення. Тому суд прийшов до висновку про задоволення вимог ОСОБА_1 про визнання за ним права користування квартирою №53 будинку №16 по вул. Гудименко в м. Запоріжжя.

Вимоги про вселення в квартиру заявлені ОСОБА_1 передчасно. Перешкоди для проживання позивача в квартирі можуть виникнути лише після набрання законної сили рішенням суду про визнання за ним права користування жилим приміщенням. Тому право позивача на проживання у спірній квартирі не є порушеним, і як наслідок не підлягає захисту судом.

Позовні вимоги про зобовязання Хортицького районного відділу у м. Запоріжжя Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області зареєструвати ОСОБА_1 в квартирі задоволенню не підлягають, оскільки рішення суду про визнання за ним права користування квартирою є достатньою правовою підставою для його реєстрації в жилому приміщенні.

Суд не знаходить підстав для визнання ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та виселення їх з квартири з огляду на наступні обставини.

Особи підлягають визнанню такими, що втратили право користування жилим приміщенням, в порядку, встановленому ЖК України або ЦК України в залежності від правового статусу жилого приміщення та на підставі передбачених законом обставин. В даному випадку позивач не визначився на яких підставах ОСОБА_4, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 втратили право користування жилим приміщенням, на навів суду доводів в обґрунтування даних позовних вимог.

Виселення з жилих приміщень також проводиться в порядку і на підставах, встановлених ЖК України. Підстави для виселення ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 позивачем в позові не наведені.

Крім того, ОСОБА_1 просить суд визнати таким, що втратив право користування, та виселити із квартири ОСОБА_6, проте в якості відповідача він позивачем не залучений, вимог до ОСОБА_6 позивачем не заявлено.

Вимоги про зобовязання МКП Основаніє повернути квартиру АДРЕСА_1 в територіальну громаду в особі Запорізької міської ради задоволенню не підлягають, оскільки заявлені до неналежного відповідача.

Не підлягають задоволенню також позовні вимоги про зобовязання МКП Основаніє укласти з ОСОБА_1 договір найму жилого приміщення квартири АДРЕСА_1 та зобовязання районної адміністрації по Хортицькому району Запорізької міської ради призначити ОСОБА_1 основним наймачем квартири, оскільки спір з даного приводу не виник, а тому вимоги заявлені позивачем передчасно.

Відповідно до положень ч.6 ст.154 ЦПК України вжиті судом заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 підлягають скасуванню, оскільки в забороні відчуження спірної квартири відпала потреба.

Згідно зі ст.88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково в частині позовних вимог, предявлених до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Тому судовий збір підлягає стягненню з відповідачів в рівних частинах на користь ОСОБА_1

Керуючись ст. 8, 10, 11, 15, 57, 58, 59, 60, 213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати недійсним та скасувати розпорядження органу приватизації районної адміністрації по Хортицькому району Запорізької міської ради від 02.07.2012 року №486р про приватизацію квартири АДРЕСА_1.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 17.09.2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5

Визнати за ОСОБА_1 право користування квартирою №53 будинку №16 по вул. Гудименко в м. Запоріжжя.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 730 (сімсот тридцять) гривень 80 (вісімдесят) копійок, по 243 гривні 60 копійок з кожного відповідача.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті судом на підставі ухвали Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24.07.2015 року, скасувавши після набрання даним рішенням законної сили арешт, накладений на квартиру АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Хортицький районний суд міста Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: А.М.Котляр