Справа № 750/6597/16-ц
Провадження № 2/750/2067/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2016 року м.Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

головуючого судді Логвіної Т.В.,

при секретарі Примак Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користуванням жилим приміщенням,

в с т а н о в и в :

позивач звернулась до суду з позовом та просить визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1. Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від ІНФОРМАЦІЯ_4, яке набрало законної сили 23.05.2016 року, визнано ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2, постійно проживаючи разом зі своєю родиною в с. Зайці Чернігівського району, народила доньку ОСОБА_3 та 24.03.2016 року місце проживання новонародженої ОСОБА_3 було зареєстровано за адресою реєстрації місця проживання її матері ОСОБА_2, тобто в квартирі АДРЕСА_1. Але, малолітня ОСОБА_3 з часу свого народження і по час звернення до суду з даним позовом жодного дня не мешкала у спірній квартирі та не з'являлася в приміщенні цієї квартири, в зв'язку з тим, що постійно проживає зі своєю матір'ю ОСОБА_2 в житловому будинку по АДРЕСА_3. Таким чином, позивач вважає, що є підстави для визнання малолітньої ОСОБА_3 такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням з підстав, передбачених ст. ст. 160 СК України, 107 ЖК України.

В судове засідання сторони не з'явились, від представника позивача та від представника третьої особи Чернігівської міської ради надійшли заяви про розгляд справи в їх відсутність, представник позивача позов підтримує, представник третьої особи у вирішенні спору покладається на розсуд суду, причини неявки відповідача суду не повідомлені.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від ІНФОРМАЦІЯ_4, яке набрало законної сили 23.05.2016 року, на підставі ст. 107 ЖК України визнано ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 народила дитину - доньку ОСОБА_3 та місце проживання новонародженої ОСОБА_3 24.03.2016 року було зареєстровано за адресою реєстрації місця проживання її матері ОСОБА_2 відповідно до ст. 160 СК України, тобто в квартирі АДРЕСА_1.

ОСОБА_6 про не проживання особи за місцем реєстрації від 17.06.2016 року, складеного комісією у складі: майстра КП «ЖЕК-13» Чернігівської міської ради ОСОБА_9., позивача та двох сусідів, вбачається, що відповідач ОСОБА_3 за місцем реєстрації у приміщенні спірної квартири за адресою АДРЕСА_2, не проживає з березня 2016 року.

ОСОБА_6 листа-відповіді № 201 від 29.06.2016 року, наданого Головою Левковицької сільської ради Чернігівського району Чернігівської області від 23.06.2016 року ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстровані та фактично проживають за адресою: АДРЕСА_3. Разом з матір'ю проживає без реєстрації малолітня дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає фактично з народження. ОСОБА_8 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4, але фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3.

Частиною 1 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місце знаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає (ч. 4 ст. 29 ЦК України).

В свою чергу, частиною 1 ст. 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Отже, місцем проживання неповнолітньої або малолітньої особи є фактичне місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона дійсно проживає.

Таким чином, малолітні діти не мають права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набувають право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вони проживають.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи те, що право на користування спірною квартирою малолітньої ОСОБА_3 є похідним від права її матері ОСОБА_2 на користування даним житлом, яка в судовому порядку на підставі ст. 107 ЖК України була позбавлена такого права, з врахуванням приписів ч. 4 ст. 29 ЦК України та ч. 1 ст. 160 СК України, похідне право малолітньої ОСОБА_3 також втрачається на підставі ст. 107 ЖК України, у зв'язку з чим позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 213-215, 294 ЦПК України, ст. 107 ЖК України, суд

в и р і ш и в:

позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 551 грн. 20 коп. у відшкодування судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів після проголошення в порядку ч. 1 статті 294 ЦПК України.

Суддя