Справа № 433/394/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2016 року

Троїцький районний суд Луганської області в складі

головуючого - судді Крівоклякіної Н.В.,

при секретарі - Соломіній В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Троїцьке Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, інтереси якого представляє ОСОБА_2 до Тимонівської сільської ради Троїцького району Луганської області про визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В :

03 березня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на спадкову земельну ділянку ( пай) розміром 2,57 умовних кадастрових гектарів пасовищ та 0,38 умовних кадастрових гектарів сіножать, розташовані на території Тимонівської сільської ради, посвідчену Сертифікатом серії ЛГ № 0039785 на ім.,я ОСОБА_3 , який при розгляді справи уточнив , збільшивши позовні вимоги і просив визнати за ним право власності на земельну частку ( пай) відповідно до Сертифіката на право на земельну частку ( пай) Серія ЛГ № 0039785 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 .

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 27 березня 2009 року померла ОСОБА_3 . Після її смерті залишилось спадкове майно, а саме земельна частка (пай) розміром 13,75 в умовних кадастрових гектарах, право на яке посвідчено Сертифікатом серії ЛГ № 0039785 від 30 листопада 1996 року , яка перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства « Малоолександрівське» . Згідно рішення Троїцького районного суду Луганської області від 15 січня 2010 року за ним було визнано право власності на виділену з вищевкзананого Сертифікату земельну ділянку ( ріллі) , площею 8,5021 га у межах згідно з планом розташування на території Тимонівської сільської ради Троїцького району Луганської області в порядку спадкування . Однак у звязку з тим, що померла ОСОБА_3 при житті не отримала документи про виділені з Сертифікату в натурі на місцевості пасовища та сіножаття та враховуючи, що це питання вирішується розпорядженням голови райдержадміністрації на підставі заяви власника Сертифікату , яким на даний час залишається померла ОСОБА_3, він позбавлений можливості в нотаріальному порядку отримати свідоцтво про право власності на недооформлені пасовища та сіножаття, у звязку з чим позивач визнати за ним право власності на зазначене вище спадкове майно на підставі рішення суду.

В судове засідання представник позивача не з,явився , надав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Відповідач свого представника до суду не направив, надав заяву , в якій просив розглянути справу у його відсутність , не заперечує проти задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає можливим задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з наступних підстав.

Статтею 10 ЦПК встановлено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, подані відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами,які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі , виникає спір.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільні, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Судом встановлено наступне.

Згідно копії Сертифікату на право на земельну частку ( пай) Серія ЛГ № 0039785 розміром 13,75 ум.кад. га. виданого 30.11.1996 року на ім'я ОСОБА_4, право на земельну частку (пай) передано ОСОБА_3 на підставі договору дарування (зворотня сторона Сертифікату), він належить ОСОБА_3 (а.с.8).

Відповідно до рішення Троїцького районного суду Луганської області від 15 січня 2010 року встановлено, що 27 березня 2009 року померла ОСОБА_3 . За позивачем ОСОБА_1 було визнано право власності на земельну ділянку площею 8,5021 га , яка залишилась після смерті ОСОБА_3 і належала останній на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 05.09.2002 року, яку було виділено в натурі на місцевості із Сертифікату серії Серія ЛГ № 0039785 виданого на ім'я ОСОБА_3 (а.с 11).

На підставі вищевказаного рішення позивач отримав Державний акт на право власності на зазначену вище виділену земельну ділянку ( ріллі) площею 8,5021 га від 11.06.2010 року ( а.с 10.).

Неоформленими залишились 5,2479 умовних кадастрових гектарів пасовищ та сіножать , з них: сіножатей 0,38 умовних кадастрових гектара, пасовищ 2.57 умовних кадастрових гектара, що підтверджується довідкою Тимонівської сільської ради Троїцького району Луганської області від 14.03.2016 року за № 310 (а.с.16).

Вирішуючи питання про визнання за ОСОБА_1 право власності на спадкову земельну частку ( пай) розміром 13,75 умовних кадастрових гектарів, яка залишилась після смерті ОСОБА_3 суд виходить з наступного.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, Законами України від 02.09.1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат», від 23.06.2005 року № 2709-ІV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами.

Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту - спадкоємці за законом.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

В силу ст., ст.. 1268, 1274 ЦК України спадкоємці за заповітом чи законом мають прийняти спадщину , або не прийняти її, чи відмовитися від прийняття спадщини на користь будь - кого із спадкоємців незалежно від черги.

Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням їх цільового призначення.

Згідно п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1268 ч.5 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Як вже було зазначено вище , рішення Троїцького районного суду Луганської області від 15 січня 2010 року було встановлено, що позивач є спадкоємцем померлої ОСОБА_3.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 « Про судову практику в справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають».

Відповідно до Закону України від 05.06.2003 року № 899- IV« Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток( паїв)» підставами для виділення земельних ділянок у натурі ( на місцевості) власникам земельних частко ( паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку ( пай) , які виявили бажання одержати належну їм земельну частку ( пай) в натурі( на місцевості) в тому числі в частині сіножатей, пасовищ, багаторічних насаджень, подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки ( паю) в натурі на ( місцевості) . Після чого , райдержадміністрація видасть розпорядження про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток ( паїв) в частині сіножатей, пасовищ, багаторічних насаджень, власникам сертифікатів на право на земельну частку ( пай).

Тобто виготовлення громадянам державних актів на право власності на земельні ділянки ( сіножаті, пасовища, багаторічні насадження) можливе лише після розроблення та затвердження проекту землеустрою щодо організації території земельних частко( паїв).

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 16.04.2004 року « Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» , Сертифікати на право на земельну частку ( пай) є дійсними до виділення власникам земельних частко ( паїв) у натурі ( на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Як було вище встановлено судом на даний час власником Сертифікату на право на земельну частку ( пай) Серія ЛГ № 0039785 розміром 13.75 ум.кад. га. залишилась померла ОСОБА_3 .

З огляду на викладене позивач дійсно позбавлений можливості отримати в нотаріальному порядку свідоцтва про право власності на невиділену при житті ОСОБА_3 земельну ділянку розміром 5,2479 умовних кадастрових гектарів ( пасовища та сіножаття), розташовану на території Тимонівської сільської ради Троїцького району Луганської області, посвідчену Сертифікатом серії ЛГ № 0039785 на ім'я ОСОБА_3, оскільки вона при житті не отримала державні акти на право власності на земельні ділянки ( пасовища та сіножаття), а лише отримала державний акт на право власності на земельну ділянку ( ріллі) площею 8,5021 га. Також позивач позбавлений можливості звернутись у встановленому законом порядку із заявою про виділення йому земельних ділянок в частині пасовищ та сіножать в натурі ( на місцевості), оскільки він не є власником Сертифікату на право на земельну частку ( пай).

Тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки реалізувати своє право на спадкове майно позивач в даному випадку може лише через суд.

На підставі ст.,ст. 1216,1223, 1225,1268,1274 ЦК України, п.1, п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 16.04.2004 року « Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», керуючись ст.ст.10, 11, 57-65, 209, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, інтереси якого представляє ОСОБА_2 до Тимонівської сільської ради Троїцького району Луганської області про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити в повному обсязі..

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкову земельну частку ( пай) розміром 13.75 умовних кадастрових гектарів, розташовану на території Тимонівської сільської ради, посвідчену Сертифікатом серії ЛГ № 0039785 на ім'я ОСОБА_3

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст виготовлено 04 травня 2016 року.

Суддя: Н.В. Крівоклякіна