Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/655/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Єгорова С. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

27.04.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Єгорової С.М.

суддів: Дуковського О.Л., Письменного О.А.

із секретарем Яковлєвою Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3, на рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 15 січня 2016 року, у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом, в якомупросив: стягнути з ОСОБА_2 на свою користь безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 17550 грн. з урахуванням індексу інфляції у розмірі 2586,52 грн. та проценти за користування безпідставно набутими грошовими коштами у розмірі 1384,77 грн., всього на загальну суму 21521,29 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 1000 грн. та судові витрати.

В обґрунтування свого позову зазначав, що 30.12.2014 року ним помилково було перераховано 17550 грн. через термінал банку ПАТ КБ «ПриватБанк» на картковий рахунок № 881457, який належить ОСОБА_2

26.03.2015 року він направив відповідачеві письмову вимогу про повернення безпідставно отриманих коштів та повідомив, що у разі неповернення коштів, йому будуть нараховані проценти за користування чужими коштами з урахуванням інфляційного збільшення неповернутих коштів. Проте, відповідач не повернув вказані кошти.

В звязку з цим ним були нараховані проценти за користування чужими грошовими коштами за період з 05.04.2015 року по 09.07.2015 року в розмірі 1384,77 грн. та визначено інфляційне збільшення неповернутих грошових коштів за період з 05.04.2015 року по 30.06.2015 року у розмірі 2586,52 грн.

Крім того, у зв'язку зі зверненням до суду за захистом своїх прав він поніс витрати на правову допомогу у розмірі 1000 грн.

Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 15 січня 2016 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 21521,29 грн., з яких: 17550 грн. безпідставно набуті грошові кошти, 2586,52 грн. індекс інфляції, 1384,77 грн. проценти за користування набутими грошовими коштами.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 1000 грн. понесених витрати на правову допомогу, а також 243,60 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3, ставиться питання про скасування вказаного судового рішення з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову. Зазначається, що спірні кошти в сумі 17550 грн. були перераховані йому на картковий рахунок за надані позивачеві послуги з оформлення веб-сайтів ("айти" послуги), тому помилковим є висновок про їх безпідставне набуття. Листа з вимогами про повернення коштів він не отримував, направлений на його адресу конверт був пустий. Не було законних підстав, на його думку, і для нарахування відсотків за користування коштами та інфляційних втрат.

Заслухавши доповідача, пояснення відповідача та його представника, які підтримали доводи апеляційної скарги, позивача, який заперечував проти задоволення скарги, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, перевіривши у передбачених ст. 303 ЦПК України межах законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 30.12.2014 року ОСОБА_4 перерахував 17550 грн. на картковий рахунок № 881457 на ім'я ОСОБА_2 через термінал TS202599 ПАТ КБ "ПриватБанк", призначення платежу: поповнення карткового рахунку, що підтверджується копією квитанції (дублікатом чека) № 2646 від 09.04.2015 року (а.с. 5) та не заперечується сторонами.

26.03.2015 року ОСОБА_4 направив рекомендованим листом на ім'я ОСОБА_2 письмову вимогу про повернення вказаної суми коштів, як помилково перерахованих, у строк протягом семи днів з дня отримання листа (а.с.6, 7), це поштове відправлення за даними УДП ПЗ "Укрпошта" вручено адресату особисто 28.03.2015 року (а.с.8).

Задовольняючи позов у повному обсязі суд першої інстанції вважав доведеним, що відповідачем безпідставно набуті грошові кошти в сумі 17550 грн., та через його відмову добровільно їх повернути, згідно ст. 1212 ЦК України, вказані кошти повинні бути стягнуті на користь позивача в судовому порядку разом з нарахованими за час прострочення виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 1214, статей 536, 625, 1048 ЦПК України процентами за користування набутими грошовими коштами - 1384,77 грн. та інфляційними втратами - 2586,52 грн.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитись з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Звертаючись до суду з указаним позовом, позивач вказував на помилковість перерахування спірних грошових коштів та на підтвердження своїх доводів надавдублікат чека про поповнення карти/рахунку на ім'я ОСОБА_2 на суму 17550 грн. 30.12.2014 року.

Заперечуючи проти позову, відповідач в суді першої та апеляційної інстанції зазначав, що перерахування на його імя спірних грошових коштів не було помилковим, оскільки між сторонами мали місце фінансово-правові відносини, а саме: позивач як замовник послуг по створенню і обслуговуванню веб-сайтів, які надає відповідач як приватний підприємець, таким чином здійснив попередню оплату за послуги зі створення сайту. Робота була виконана, тому кошти не підлягають поверненню. На підтвердження своїх доводів відповідач надав до апеляційного суду наступні докази: копію свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця (а.с.121), бланк публічного договору-оферти на виконання робіт по просуванню веб-сайту (а.с.122-126), перелік робіт над сайтом lcs.com.ua (а.с.127-133), дані про адреси електронної пошти замовника та виконавця (а.с.144), скриншот сайту lcs.com.ua юридичної компанії "Спікер" (а.с.162-165), копії електронних листів з приводу листування між веб-студією DvaCom та ОСОБА_5 (а.с.181-191), витяг з єдиного державного реєстра юридичних осіб щодо реєстрації ПП "ЮК "СПІКЕР", одним із засновників якої зазначений ОСОБА_4 (а.с.169-174), дані щодо ip-адреси, з якої відправлялись листи електронної пошти (а.с.168).

Дослідивши надані відповідачем до суду апеляційної інстанції докази, які він не надавав до суду першої інстанції через свою необізнаність, колегія суддів, оцінивши їх у сукупності відповідно до ст. ст. 10, 60, 212, 303 ЦПК України, а також враховуючи обставини справи, вважає правильним висновок суду першої інстанції, що не спростований доводами апеляційної скарги та вищезазначеними доказами, про недоведеність факту існування між сторонами у справі договірних відносин, зокрема з приводу замовлення та оплати робіт ОСОБА_4 власникові карткового рахунку ОСОБА_2, та доведеності факту помилковості перерахування позивачем відповідачу спірних грошових коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов'язання з безпідставного набуття (придбання) майна виникають за наявності трьох умов: 1) має місце набуття або збереження майна; 2) вказане набуття або збереження майна здійснено за рахунок іншої особи; 3) має місце відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

У звязку із цим судом першої інстанції правильно застосовано статтю 1212 ЦК України та задоволено вимоги позивача щодо стягнення з відповідача коштів в сумі 17550 грн., що набуто та збережено останнім за рахунок позивача без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно).

В цій частині рішення суду першої інстанції є законним і обгрунтованим, відповідає встановленим обставинам, грунтується на доказах та ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому не підлягає скасуванню.

В той же час колегія суддів вважає помилковими висновки суду стосовно обгрунтованості позовних вимог про стягнення відсотків за користування коштами та інфляційних втрат.

Статтею 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення грошового зобовязання, її дія поширюється на всі види грошових зобовязань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобовязань.

Якщо без достатньої правової підстави набуваються або зберігаються гроші (як готівкові, так і безготівкові), на них нараховуютьсявідсотки згідно зі статтею 536 ЦК України з того часу, коли набувач дізнався або повинен був дізнатися про безпідставність набуття або збереження грошових коштів.

У разі стягнення безпідставно набутих чи одержаних грошей нараховуються відсотки відповідно до статті 536 ЦК України й унеможливлюється стягнення 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 цього Кодексу.

Предметом позову у справі, яка розглядається, є стягнення з відповідача процентів за користування чужими грошовими коштами, набутими відповідачем без достатніх правових підстав.

Частиною другою статті 1214 ЦК України з посиланням на статтю 536 цього Кодексу передбачено нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами у випадку безпідставного одержання чи збереження грошей.

За змістом статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір таких процентів визначається договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Позивач просив стягнути з відповідача проценти за користування чужими грошовими коштами із 05.04.2015 року, тобто з того моменту, коли закінчився семиденний термін з дня отримання відповідачем листа-вимоги про повернення спірних коштів, що безпідставно одержані і збережені. При цьому позивач вважав можливим нарахування цих процентів із застосуванням аналогії закону (частина перша статті 8 ЦК України) на підставі приписів частини першої статті 1048 ЦК України, якою передбачено, що у разі невстановлення договором позики розміру процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами у разі збереження їх без достатньої правової підстави не встановлено договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Отже, аналогію закону можна застосовувати виключно у разі подібності спірних неврегульованих правовідносин.

Правовий аналіз змісту правовідносин, що випливають із договору позики, та правовідносин, які склалися між сторонами внаслідок безпідставного збереження грошових коштів, не дає підстав для висновку, що такі правовідносини подібні за змістом, а тому відсутні підстави для застосування аналогії закону, передбаченої статтею 8 ЦК України.

З вказаних підстав колегія суддів дійшла висновку щодо відмови у позові про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами - 1384,77 грн., нарахованих на підставі статей 536, 1214, 1048 ЦК України, та інфляційних втрат - 2586,52 грн., визначених відповідно до ст. 625 ЦК України. У зв'язку з чим, рішення суду першої інстанції у вказаній частині підлягає скасуванню з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення індексу інфляції та процентів за користування набутими грошовими коштами за їх безпідставністю.

В іншій частині рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 15 січня 2016 року в частині стягнення індексу інфляції та процентів за користування набутими грошовими коштами скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення індексу інфляції та процентів за користування набутими грошовими коштами відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: