АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження №22-ц/796/5486/2016 Головуючий у суді першої інстанції: Набудович І.О.
справа №753/1084/15-ц Доповідач: Поліщук Н.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Болотова Є.В.

за участю секретаря Горбачової І.В.

за участю відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою представником за довіреністю ОСОБА_4, на ухвалу Дарницького районного суду м.Києва від 05 лютого 2016 року у справі за заявою ОСОБА_5 про забезпечення позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні із компенсацією, визнання права власності,-

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

1. припинити право власності ОСОБА_2 на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, що складає від загальної площі 90,70 кв.м - 45,35 кв.м;

2. припинити право власності ОСОБА_5 на 1/2 частини квартири АДРЕСА_2, що складає від загальної площі квартири 67,40 кв.м - 33,70 кв.м;

3. припинити право власності ОСОБА_5 на майнові права на 1/2 частини квартири АДРЕСА_3 у м Києві, що складає від загальної площі квартири 100,70 кв.м - 50,35 кв.м;

4. в рахунок часткової грошової компенсації за 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, що складає від загальної площі 90,70 кв.м - 45,35 кв.м, визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_2, що складає від загальної площі квартири 67,40 кв.м - 33,70 кв.м, що належить на праві власності ОСОБА_5;

5. в рахунок часткової грошової компенсації за 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, що складає від загальної площі 90,70 кв.м - 45,35 кв.м, визнати за ОСОБА_2 на майнові права на 1/2 частини квартири АДРЕСА_3, що складає від загальної площі квартири 100,70 кв.м - 50,35 кв.м, що належить на праві власності ОСОБА_5;

6. визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, що складає від загальної площі 90,70 кв.м - 45,35 кв.м, яка належить на праві власності ОСОБА_2

Вимоги обґрунтовує тим, що сторонам на праві власності належить по 1/2 частці у квартирі АДРЕСА_1, яку фактично займає позивач, та у квартирі АДРЕСА_2, яку фактично займає відповідач. Квартира (майнові права на неї) АДРЕСА_3 між сторонами не розподілена.

З метою захисту своїх прав та інтересів від дій відповідача, якими зазначає, що остання робить спроби вселитися у квартиру АДРЕСА_1, яка є студійною (однокімнатною), та з урахуванням порядку користування квартирами, який фактично склався, позивач просить ухвалити рішення таким чином, щоб позивач у повній мірі володів зазначеною квартирою, а відповідачу перейшли у власність права на інші квартири.

Одночасно з позовною заявою, позивачем подано клопотання про забезпечення позову, у якому просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 та заборонити будь-яким особам вчинення дій щодо створення перешкод у користуванні, обмеженні, вселенні, виселенні, проведенні будь-яких ремонтних робіт, перебудов тощо.

Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 05 лютого 2016 року клопотання задоволено частково, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1.

Не погодившись з постановленою ухвалою, ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати.

В апеляційній скарзі посилається на те, що рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 05 листопада 2014 року ухвалено про її вселення у зазначену квартиру та рішення пред»явлено до виконання. Проте постановлена судом ухвала фактично зупиняє виконання рішення про вселення, що є недопустимим.

В судовому засіданні відповідач та представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримали.

Позивач в судове засідання не з»явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ст.305 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, що не з»явились в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача та його представника, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Частково задовольняючи клопотання про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що з огляду на підстави позову накладення арешту на квартиру сприятиме збереженню існуючого становища до вирішення спору.

Проте повністю з такими висновками колегія суддів погодитися не може, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1 та 3 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч.1 ст.152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Як роз»яснено у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2009 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати

особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.4 постанови Пленуму).

Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

Як роз»яснено у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2009 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст. 152 ЦПК перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті. Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 14 жовтня 2013 року за позивачем та відповідачем визнано право власності по 1/2 частині на квартиру АДРЕСА_1.

Як убачається з доданого до апеляційної скарги рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 05 листопада 2014 року у справі між цими ж сторонами, вирішено вселити ОСОБА_2 у квартиру АДРЕСА_1 та зобов»язано ОСОБА_5 не чинити перешкод у користуванні належною ОСОБА_2 частиною квартири. Зазначене рішення пред»явлено до виконання.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач вказував, зокрема, про те, що відповідач намагається вселитися в квартиру, чим перешкоджає вільному та спокійному проживанню позивача в цій квартирі.

Правова природа арешту майна, вчиненого у зв»язку із провадженням по цивільній справі, полягає у обмеженні його власника у праві розпорядженні ним (продаж, дарування, відчуження в інший спосіб, укладення інших правочинів чи перероблення майна), при цьому за ним зберігається право користування. Таке обмеження допускається, якщо воно передбачено законом і є обґрунтованим.

Отже, накладення арешту на квартиру не може зупинити виконання рішення суду про вселення.

Разом з тим, при вирішення питання про забезпечення позову у визначений позивачем спосіб, суд першої інстанції не дослідив зв'язок між обраним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, не з»ясував, чи в даному випадку арешт квартири є спроможним забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, тобто чи є такий захід в даній конкретній справі ефективним та співмірним заявленим позовним вимогам, а також не дослідив чи є повідомлені заявником обставини такими, що можуть перешкодити виконанню судового рішення

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про скасування ухвали суду першої інстанції з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.218, 304, 305, 307, 312, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану представником за довіреністю ОСОБА_4, задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду м.Києва від 05 лютого 2016 року скасувати, питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

Є.В. Болотов