Справа № 465/9017/13 Головуючий у 1 інстанції: Лозинський Б.М.
Провадження № 22-ц/783/194/16 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Курій Н.М.,

суддів: Крайник Н.П., Берези В.І.,

за секретаря Куцика І.Б.,

з участю ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОДЕСЕМ» на рішення Франківського районного суду м. Львова від 13 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОДЕСЕМ», за участю третьої особи - Управління пенсійного фонду України в Оболонському районі м. Києва про зобов'язання про вчинення дій,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОДЕСЕМ» (далі ТзОВ «ОДЕСЕМ»), за участю третьої особи - Управління пенсійного фонду України в Оболонському районі м. Києва про зобов'язання про вчинення дій.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що він був прийнятий на роботу в ТзОВ «ОДЕСЕМ» на посаду охоронника з 18.08.2009 р. згідно з наказом № 45-о від 18.08.2009 р., про що свідчить запис у його трудовій книжці і працював на цій посаді до 29.02.2012 року. Весь цей час він виконував трудові обов'язки і отримував заробітну плату, про що розписувався у відповідних відомостях, а тому він вважав, що працює офіційно і йому нараховується загальний і безперервний трудовий стаж, за нього сплачуються пенсійні внески згідно з чинним законодавством.

ОСОБА_2 ствердив, що 29.02.2012 року його було звільнено за скороченням штату, при цьому йому повернули трудову книжку, де містилася фраза, що запис про його прийом на роботу є недійсний та не була проставлена печатка як на запис про його прийом на роботу, так і про визнання цього запису недійсним.

Позивач зазначив, що у телефонній розмові з представником роботодавця йому роз'яснили, що він працював неофіційно і ніяких страхових і пенсійних внесків за нього не нараховувалось.

З підстав наведеного, позивач просив зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «ОДЕСЕМ» внести в його трудову книжку наступний запис: «ТОВ «ОДЕСЕМ» - 18.08.2009 р. прийнятий на роботу на посаду охоронника», 29.02.2012 р. звільнений з роботи за скороченням штату», а також просив Товариство з обмеженою відповідальністю «ОДЕСЕМ» сплатити за нього пенсійні внески до Пенсійного фонду Франківського району м. Львова за період з 18.08.2009р. по 29.02.2012р.

Під час розгляду справи позивач, змінивши свої позовні вимоги, просив суд зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «ОДЕСЕМ» сплатити за нього пенсійні внески до Управління пенсійного фонду України в Оболонському районі м. Києва за період з 18.08.2009 р. по 29.02.2012 р., виходячи із середньої заробітної плати на 2009-2012 роки для призначення пенсії згідно з додатком № 2 до Постанови Кабінету Міністрів України від 20 листопада 2003 р. № 1783 «Про заходи щодо поліпшення пенсійного забезпечення громадян» (Із змінами, внесеними згідно з Постановами КМ № 312 ( 312-2004-п ) від 11.03.2004, № 996 ( 996-2004-п ) від 04.08.2004, № 95 ( 95-2008-п ) від 27.02.2008 ), а також просив поновити строк звернення до суду.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 13 листопада 2014 року вищезазначений позов задоволено.

Суд поновив ОСОБА_2 строк звернення до суду, оскільки такий пропущений з поважних причин.

Суд зобов'язав Товариство з обмеженою відповідальністю «ОДЕСЕМ» внести в трудову книжку ОСОБА_2 наступний запис: «ТОВ «ОДЕСЕМ» - 18.08.2009р. Прийнятий на роботу на посаду охоронника. «29.02.2012 р. Звільнений з роботи за скороченням штату».

Суд зобов'язав Товариство з обмеженою відповідальністю «ОДЕСЕМ» сплатити за ОСОБА_2 пенсійні внески до Управління пенсійного фонду України в Оболонському районі м.Києва за період з 18.08.2009 р. по 29.02.2012р., виходячи із середньої заробітної плати на 2009-2012 роки для призначення пенсій згідно додатку № 2 до Постанови Кабінету Міністрів України від 20 листопада 2003 р. N 1783 «Про заходи щодо поліпшення пенсійного забезпечення громадян» Із змінами, внесеними згідно з Постановами КМ N 312 ( 312-2004-п ) від 11.03.2004, N 996 ( 996-2004-п ) від 04.08.2004, N 95 ( 95-2008-п ) від 27.02.2008 .

Рішення суду оскаржило ТзОВ «ОДЕСЕМ».

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, на основі неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Апелянт звертає увагу на те, що про факт відсутності трудових взаємовідносин між гр. ОСОБА_2 і ТзОВ «ОДЕСЕМ» свідчить облікова картка № Пенсійного фонду України та лист ГУ Пенсійного фонду України в м. Києві від 20.11.2014р. №23249/08, відповідно до яких між ТзОВ «ОДЕСЕМ» та ОСОБА_2 відсутні трудові відносини.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов висновку про наявність трудових відносин між ОСОБА_2 та ТзОВ «ОДЕСЕМ» виключно на підставі показів свідка, який в силу своєї посади не міг бути обізнаним про характер цих відносин, оскільки він не є ані роботодавцем ОСОБА_2, ані службовою особою або працівником підприємства, а тому такий висновок суду є помилковим.

Апелянт стверджує, що суд першої інстанції не взяв до уваги ту обставину, що відповідно п. 3 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. №637 у разі відсутності трудової книжки чи відсутності необхідних у ній записів, а також за наявності неправильних чи неточних записів про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки, відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції жоден із зазначених вище документів не витребовував і не досліджував.

Апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позву ОСОБА_2 відмовити.

В судовому засіданні ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач та третя особа в судове засідання не прибули, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені у відповідності до вимог ст.74 ЦПК України (а.с.172-174), а тому колегія суддів вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України розглянути апеляційну скаргу у відсутності осіб, які не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення учасника судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.57-66 ЦПК України.

Відповідно до вимог частини першої ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог частини другої ст.303 ЦПК України, апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Таким чином суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно з'ясувати фактичні обставини справи та вирішити спір у межах заявлених позовних вимог та зібраних у справі доказів.

Указаних вимог суд першої інстанції не дотримав, не встановив дійсних обставин справи.

Так, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд виходив з того, що факт укладення трудового договору між сторонами та період роботи позивача у відповідача з 18.09.2009 року до 29.02.2012 року і звільнення його з роботи за скороченням штату підтверджується показаннями свідка ОСОБА_3, допитаного судом, який підтвердив виконання позивачем обов'язків охоронника в ТзОВ «ОДЕСЕМ» по охороні державного природознавчого музею НАН України, оскільки ОСОБА_3 на той час працював інженером з охорони праці музею.

Проте, з висновком суду погодитись не можна, оскільки він не ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до ст.24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим, зокрема: при організованому наборі працівників; у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; при укладенні трудового договору з фізичною особою та у інших випадках, передбачених законодавством України. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівників на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 визнав, що з наказом про прийняття його на роботу до відповідача не ознайомлювався, а допуск його до роботи по охороні природознавчого музею НАН України здійснювався заступником директора музею - ОСОБА_4, а не представниками ТзОВ «ОДЕСЕМ». Зазначені обставини не можуть бути підтвердженням укладення з позивачем трудового договору, оскільки ОСОБА_2 не представлено жодних доказів у підтвердження повноважень заступника директора державного природознавчого музею НАН України ОСОБА_4 діяти від імені ТзОВ «ОДЕСЕМ» щодо допуску позивача до роботи в товаристві.

Крім того, в судовому засіданні позивач посилався на те, що заробітну плату йому також виплачував заступник директора природознавчого музею НАН України - ОСОБА_4, проте, жодних доказів у підтвердження цього, а також, що зазначений об'єкт входив в систему охорони товариства «ОДЕСЕМ» позивачем не представлено.

Як встановлено з відповіді ТЗОВ «ОДЕСЕМ» від 26.01.2016 року за № 3 на запит апеляційного суду, наказу № 45-о від 18.08.2009 року товариством не видавалося, наказ про прийняття на роботу ОСОБА_2 також відсутній і будь-який трудовий договір з позивачем не укладався, як і не вносились записи про його роботу в товаристві в трудову книжку. Із доданої до відповіді завіреної копії книги обліку трудових книжок і вкладишів до них за 2011, 2012 роки вбачається, що в ній відсутній запис про видачу позивачу трудової книжки у зв'язку з його звільненням з 29.02.2012 року, що також спростовує посилання позивача про отримання ним поштою трудової книжки від відповідача у зв'язку зі звільненням 29.02.2012 року. Будь-яких інших доказів у підтвердження отримання від відповідача поштою трудової книжки позивачем не представлено.

Як вбачається із наявної в матеріалах справи копії трудової книжки, в ній на сторінці 41 зазначена дата заповнення 18.08.2009 року з наявністю відтиску печатки ТзОВ «ОДЕСЕМ» та на сторінці 42 відмітки про відомості про роботу в ТзОВ «ОДЕСЕМ» в період з 18.08.2009 року відповідно до наказу № 45-о з зазначенням порядкового запису № 28, та його недійсності (а.с.48-49). З оглянутого в суді апеляційної інстанції оригіналу трудової книжки встановлено, що на вказаному записі № 28 проставлено печатку ТзОВ «ОДЕСЕМ». Однак, зазначені обставини не можуть бути підтвердженням укладення ТзОВ «ОДЕСЕМ» з позивачем трудового договору за відсутності інших достовірних доказів його прийняття, допуску та звільнення з роботи.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи, що позивачем не представлено доказів у підтвердження позовних вимог, суд дійшов помилкового висновку про їх доведеність та ухвалив рішення про задоволення позову.

Оскільки рішення суду не відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, колегія суддів доходить висновку, що таке рішення належить скасувати з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст. 303, п. 2 ч.1 ст. 307, ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст. 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОДЕСЕМ» задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 13 листопада 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОДЕСЕМ», за участю третьої особи - Управління пенсійного фонду України в Оболонському районі м. Києва про зобов'язання про вчинення дій відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Курій Н.М.

Судді: Крайник Н.П.

Береза В.І.