Справа № 446/994/16 Головуючий у 1 інстанції: Котормус Т.І.
Провадження № 22-ц/783/4489/16 Доповідач в 2-й інстанції: Зверхановська Л. Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Цапа П.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 26 травня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 26 травня 2016 рокувідмовлено у прийнятті заяви ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з Міського комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» боргу по заробітній платі.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржена ухвала є незаконною та постановлена з порушенням норм процесуального права. Не погоджується з висновком районного суду про те, що у даному випадку має місце спір про право, так як ним заявлені безспірні вимоги до боржника, які сам боржник не оспорює і з яких не вбачається спір про право, оскільки це вимоги, що випливають із повністю визначених і неоспорюваних цивільно-правових відносин.

Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу до Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області на новий розгляд для вирішення питання про прийняття заяви про видачу судового наказу.

Колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності осіб, які беруть участь у справі, у тому числі і апелянта, котрі належним чином відповідно до вимог ст.ст.74-76 ЦПК України повідомлені про час та місце розгляду справи, але не з'явилися в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Судові процедури повинні бути справедливими, а тому особа безпідставно не може бути позбавлена права доступу до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Відмовляючи у прийнятті заяви ОСОБА_2, суд першої інстанції керувався п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України та виходив з того, що має місце спір про право.

Відповідно до положень ст.95 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст.96 цього Кодексу.

Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, який належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

Статтею 96 ЦПК України визначені вимоги, за якими може бути видано судовий наказ, а саме: 1) заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати; 2) заявлено вимогу про компенсацію витрат на проведення розшуку відповідача, боржника, дитини або транспортних засобів боржника; 3) заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості; 4) заявлено вимогу про присудження аліментів на дитину в розмірі тридцяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов'язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших зацікавлених осіб; 5) заявлено вимогу про повернення вартості товару неналежної якості, якщо є рішення суду, яке набрало законної сили, про встановлення факту продажу товару неналежної якості, ухвалене на користь невизначеного кола споживачів.

Пунктом 2 ч.3 ст.100 ЦПК України встановлено, що суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі якщо із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п.12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №14 від 23 грудня 2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати (пункт 1 частини першої статті 96 ЦПК), судовий наказ може бути видано не лише на суму заборгованості із заробітної плати, а й на суму компенсації за порушення строків її виплати, оскільки вона входить до структури заробітної плати (Закон України від 24 березня 1995 року N 108/95-ВР «Про оплату праці», Закон України від 19 жовтня 2000 року N 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»). До заяви має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо. Не допускається розгляд вимог про стягнення заробітної плати у разі наявності спору щодо розміру заборгованості чи права на її отримання.

Наявність спору про право (пункт 2 частини третьої статті 100 ЦПК), яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб'єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб'єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги (п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 14 від 23 грудня 2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження»).

Колегія суддів вважає, що надана заявником довідка про нараховану йому заробітну плату за квітень 2016 року в сумі 2300 грн. з врахуванням інформації про те, що рішенням Кам'янка-Бузької міської ради від 20.12.2013 р. №19 припинено юридичну особу МКП УЖКГ у зв'язку з ліквідацією підприємства, а питання про переведення чи звільнення працівників керівником вказаного підприємства не вирішено, не є доказом правильного та безспірного нарахування заборгованості, а також права на її отримання.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що надані заявником документи не можуть слугувати доказом безспірності заборгованості боржника МКП «Управління житлово-комунального господарства» перед ОСОБА_2, а тому оскаржена ухвала суду є законною та обґрунтованою.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, висновків суду не спростовують, а тому колегія суддів не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваної ухвали, яка постановлена з дотриманням вимог закону.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Крім того, судова колегія зазначає, що відмова у прийнятті заяви про видачу судового наказу не позбавляє заявника можливості звернутися до суду із позовною заявою про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати (ч.3 ст.118 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.2 п.1, 312 ч.1 п.1, 313, 314 ч.1 п.4, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 26 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: