АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

21 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Саліхова В.В.,Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_2

на рішення Подільського районного суду м.Києва від 29 лютого 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7 про визнання недійсним пункту договору, стягнення коштів ,-

ВСТАНОВИЛА :

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 29.02.2016 року в задоволенні зазначеного позову відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням суду ОСОБА_1, діючи в інтересах ОСОБА_2 за довіреністю, подала апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позову у повному обсязі. Посилається на те, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи; обставини, які суд вважав встановленими недоведені; висновки суду є помилковими. На думку апелянта, судом неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та ОСОБА_4, які є представниками ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали з підстав наведених в ній.

Відповідач у судове засідання не з'явився. Виходячи з положень ч.2 ст.305 ЦПК України,колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за його відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Обгрунтовуючи позовні вимоги щодо визнання недійсним п.5 Угоди про надання правової допомоги, укладеної між сторонами, позивач посилалася на те, що цей пункт є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, породжує істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків, оскільки на її думку адвокат надав їй неякісні послуги, вартість яких є завищеною й тому вона має право на повернення надмірно сплачених нею коштів.

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того, що укладання договору позивачки з адвокатом про надання правової допомоги відповідало волевиявленню сторін, діючому законодавству, здійснено в належній формі, сторонами погоджено усі істотні умови, відповідач є адвокатом, а тому міг укладати такий договір.

Зазначений висновок суду ґрунтується на вимогах закону, досліджених у судовому засіданні доказах яким надана належна правова оцінка і є правильним.

За змістом п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків є договір.

Згідно з ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року вказано ,що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Положеннями статті 203 ЦК України встановлено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Правочин є таким юридичним фактом, який слугує належною правовою підставою виникнення, зміни або припинення цивільних прав та обов'язків. Такі права й обов'язки реалізуються в межах цивільного правовідношення і вони є відповідно його складовими елементами.

Правочин як юридичний факт є лише однією з підстав виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, передбачених законом. Правочинам притаманне правомірне вольове вчинення особою, яка має належний статус суб'єкта цивільного права, юридичних дій, спрямованих на свідоме створення конкретного цивільного правового результату для себе або інших осіб. Правомірність правочину означає, що він не містить порушень відповідних вимог закону, загальних та спеціальних законодавчих заборон.

Згідно з ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. ст. 3, 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Умови договору визначаються і погоджуються на розсуд сторін, крім тих, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Як убачається з матеріалів справи і встановлено судом 19.11.2012 року між позивачкою та адвокатом ОСОБА_7 була укладена Угода про надання правової допомоги за умовами якої адвокат прийняв на себе зобов'язання надавати юридичну допомогу та захищати права та інтереси ОСОБА_5 під час розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні та звільнення земельної ділянки, про відновлення стану земельної ділянки та відшкодування заподіяної шкоди, а також захищати її права та інтереси по кримінальному провадженню щодо ОСОБА_6 по ст.197-1 КК України в обсязі та на умовах визначених цією угодою. Сторони угоди погодили розмір гонорару та відшкодування витрат адвоката.

Так, у п.5 укладеної угоди сторони погодили,що гонорар адвоката буде складати 3 000 дол. США, які позивач вносить трьома платежами по 1000 дол. США кожний, відповідно: до 20.11.2012 р.; до 06.12.2012 р.; до 20.01.2013 р. За відрядження адвоката поза межі м. Києва, позивач мала сплатити грошові кошти окремо, не пізніше 3 діб до такого відрядження.

За правилами ст.217 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі.

Таки ж положення містяться і у ст. 16 Правил адвокатської етики.

Договір між сторонами було укладено у письмовій формі, у ньому викладені права та обов'язки сторін за договором, інші умови що мають значення.

Умови договору не можуть вважатись такими, що порушують права і інтереси позивачки, оскільки цивільні відносини засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (ст. 1 ЦК України).

Позивачка могла відмовитися від укладення угоди на таких умовах,що визначені цією угодою.

Проте, оспорений договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позивачка на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови. Відповідач здійснював дії на виконання укладеної угоди, представництво позивачки у суді, інших органах, робив запити, отримував відповіді та інформацію, подавав заяви, надавав позивачці консультації, а вона частинами сплачувала гонорар обумовлений при укладанні угоди і сплатила у загальній сумі 25 680 грн.

22.02.2013 року позивач повідомила відповідача про розірвання нею Угоди про надання останнім правової допомоги. З даним позовом ОСОБА_2 звернулася через 2 роки після розірвання угоди про надання правової допомоги.

Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак, як то: умови договору порушують принцип добросовісності ( п.6.ч.1 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві.

Твердження позивача про те, що укладений нею з відповідачем договір порушує принцип добросовісності і створюють істотний дисбаланс прав та обов'язків є непереконливими та не доведені ніякими доказами.

З урахуванням встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав, передбачених частинами 1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України для визнання п.5 оспорюваного правочину недійсними.

З огляду на те,що сторонами при укладенні договору не був погоджений порядок звітності адвоката перед клієнтом , доводи апеляційної скарги стосовно не подання позивачці актів виконаних робіт не можуть бути прийняті до уваги.

Доводи апеляційної скарги щодо не урахування тверджень позивача щодо рівня кваліфікації адвоката та не якості наданих ним послуг ,колегія суддів відхиляє, оскільки таке питання вирішується відповідною дисциплінарно-кваліфікаційної комісією і перебуває поза межами компетенції суду.

Питання перевірки сплати податків відповідачем з отриманого від позивачки гонорару може бути предметом перевірки фінансових органів і не має правового значення для вирішення даного спору.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення .

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Подільського районного суду м.Києва від 29 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення ,але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 758/7900/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/ 5983 /2016

Головуючий у суді першої інстанції: Шаховніна М.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.