Справа №345/1063/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.05.2016 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі: головуючого судді Гавриленка В.Г.,

секретаря судового засідання Бандура Г. М.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Калуші справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення витрат на капітальний ремонт житла,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищенаведеним позовом, посилаючись на те, що 02.12.1999 року, перебуваючи в шлюбі з ОСОБА_3, придбав квартиру АДРЕСА_1. 25.03.2004 року шлюб між ними було розірвано. Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 16.09.2015 року дану квартиру визнано спільною сумісною власністю подружжя, визнано за ним та відповідачем право власності по ? частині квартири АДРЕСА_1. Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24.09.2015 року з ОСОБА_3 було стягнуто в його користь 3290,64 грн. витрат на утримання даного житла.

Позивач зазначив, що квартира перебувала в занедбаному стані, він провів ремонт сантехнічного вузла квартири, зокрема провів заміну труб та стояків, встановив умивальник та ванну, поміняв кахельну плитку. Дані роботи на думку позивача було необхідно провести, так як труби і стояки не мінялися, почали текти, були частково забиті, ванна та унітаз через старість підлягали заміні, а умивальник на час придбання квартири був відсутній, кахельна плитка потріскала. Вартість ремонту склала 13705,00 гривень. ОСОБА_3 являється співвласником даного житла, тому позивач вважає, що всі витрати по утриманню, збереженню та утриманню майна вони несуть в рівних частках. Однак добровільно компенсувати ? частину витрат на ремонт житла відповідач відмовилася, тому позивач просить суд стягнути з неї 6852,50 гривень на ремонт сантехнічного вузла квартири, а також судові витрати по справі.

В подальшому позивач уточнив позовні вимоги та зазначив, що стояки гарячої та холодної води фактично не мінялися, однак була встановлена нова рушникосушилка на стояку відповідно до проекту теплоподачі із заміною труби від рушникосушилки з врізкою до колектора в підвалі.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали в повному обсязі. Просили його задоволити.

Відповідач та її представник позов не визнали. ОСОБА_3 пояснила суду, що після купівлі квартири у 1999 році ними був зроблений ремонт у ванній кімнаті. Після розірвання шлюбу, тобто з 2004 року, вона в даній квартирі не була жодного разу,оскільки позивач її вигнав з квартири. Вважає твердження позивача про необхідність проведення ремонтних робіт безпідставними, оскільки жодних доказів на їх підтвердження не було надано. Заміну труб та стояків відповідно до Договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій повинна здійснюватися житлово-експлуатаційною організацією. Також зазначила, що незрозумілими є твердження позивача про старість ванни та унітаза як про причини їх обов'язкової заміни, а також причини псування кахельної плитки. Так як вона понад 10 років не була в даній квартирі, то її вини в їх псуванні немає. Також зазначила про безпідставність покликання позивача на дефектний акт , в якому відображено необхідні роботи по ремонту, оскільки в ньому не зазначено дату складання, а також причини, з яких необхідно провести ремонт. Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, обчислюється, виходячи із реальної вартості втраченого майна або вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, на момент розгляду справи. Така вартість може бути визначена експертним шляхом. тобто даний дефектний акт не являється допустимим доказом. Також відповідач вважає, що з долучених до позовної заяви копій квитанцій неможливо встановити, ким та за чиї кошти проводився ремонт, а також місце його проведення. Ствердила, що ОСОБА_1 не погоджував з нею як із співвласником квартири проведення ремонту.

Заслухавши свідків,пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 16.09.2015 року за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 визнано право власності по ? частині квартири АДРЕСА_1 (а.с. 19-20).

У вказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_1- позивач, ОСОБА_3-відповідач та їхній син ОСОБА_5, про що свідчить довідка № 1548, видана 18.03.2016 року КП «ЖЕО №4» (а.с. 18).

Разом з тим, як вбачається з копії Акту № 251 від 15.05.2015 року, складеною комісією КП «ЖЕО №4», ОСОБА_3 та ОСОБА_5 зареєстровані по АДРЕСА_1, проте фактично не проживають більше 10 років, а саме з 2004 року (а.с. 36).

Згідно копії акту від 22.09.2015 року, складеного комісією КП «ЖЕО №1» ОСОБА_3 та ОСОБА_5 фактично проживають по АДРЕСА_2 з 2003 року (а.с. 37).

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24.09.2015 року вирішено стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 3290,64 грн. понесених витрат на утримання житла - квартири АДРЕСА_1. (а.с. 21-22).

Позивач ОСОБА_1 стверджує, що всі необхідні роботи по ремонту відображені в Дефектному акті, складеному інженером-проектувальником ОСОБА_6, яка є фахівцем в даній галузі, на підтвердження чого надав копію кваліфікаційного сертифікату (а.с. 8-10). Вартість ремонту згідно локального кошторису складає 13705,00 гривень (а.с. 11-17).

Позивачем на підтвердження понесених ним на ремонт витрат надано копії товарних чеків, видаткової накладної та чеків (а.с. 23-25). Разом з тим в них не міститься жодної інформації про особу покупця, а лише перелік товарів та їх вартість.

З відповіді КП «ЖЕО №4» за адвокатський запит № 167 від 05.04.2016 року КП «ЖЕО №4» надає послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території. Заміна підводок, санвузлів та ванн не входить до складу послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території. При наявності аварійних ситуацій підприємство проводить поточний ремонт стояків у квартирах багатоповерхових будинках. Скарг від ОСОБА_1 не зареєстровано (а.с. 38).

З показів свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, вбачається, що вони інколи бували в даній квартирі. Підтвердили, що умивальника не було з часу купівлі квартири. Ванна та унітаз були вживані, однак не розбиті, в деяких місцях тріснута плитка.

Як встановлено ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності спільне майно).

Як передбачено ч. 1 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що позивач самостійно, без погодження із співвласником ОСОБА_3, провів ремонтні роботи у ванній кімнаті належної їм на праві спільної часткової власності квартирі. Крім того, ОСОБА_1 не надав суду достатніх, належних та допустимих доказів необхідності здійснення ним вказаного ремонту, а також підтвердження понесених ним витрат.

Разом з тим з рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24.09.2015 року вбачається, що витрати, понесені на утримання житла - квартири АДРЕСА_1 в сумі 3290,64 грн. стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1, а тому суд вважає, що відповідач несе витрати на утримання житла, а здійснений ремонт ванної кімнати позивачем ОСОБА_1 не був необхідним з огляду на збереження майна, а вчинений для здійснення комфортного проживання.

За таких обставин суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення витрат на капітальний ремонт житла слід відмовити за недоведеністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Оскільки суд відмовляє позивачу у задоволенні позову, а витрати відповідача ОСОБА_3 за надання правової допомоги згідно квитанції № 0002140 від 05.06.2016 року складають 2000,00 гривень (а.с. 39), суд вважає, що з ОСОБА_1 слід стягнути дані судові витрати.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 319, 355, 358, 360 ЦК України, ст. 84, 88, 209, 213-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення витрат на капітальний ремонт житла - відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_11 в користь ОСОБА_3 2000,00 гривень витрат за надання правової допомоги.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Івано-Франківської області через Калуський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя