Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2016 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі : головуючої - судді Монич О.В.,

при секретарі Пассер М.І.,

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4

та відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя особа без самостійних вимог: Перша Ужгородська державна нотаріальна контора про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину від 10.12.2007 року, договору купівлі продажу від 22.04.2011 року, частково недійсним договору купівлі-продажу від 05.11.2012 р., визнання права власності на спадкове майно,-

встановив:

Позивач звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя особа без самостійних вимог: Перша Ужгородська державна нотаріальна контора про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину від 10.12.2007 року, договору купівлі продажу від 22.04.2011 року, частково недійсним договору купівлі-продажу від 05.11.2012 р., визнання права власності на спадкове майно. Свій позов мотивує тим, що ? частини домоволодіння № 40 по вул. Стрільничній в м. Ужгороді належала на праві власності бабусі позивача ОСОБА_7, яка ще при житті склала заповіт на свого сина (батька позивача) ОСОБА_8 (ОСОБА_8) Стефановича. 26 лютого 1995 року ОСОБА_7 померла.

ОСОБА_8 (ОСОБА_8) Стефанович належним чином прийняв спадщину за ОСОБА_7, так як вступив у володіння та користування спадковим майном, але належним чином не оформив своїх спадкових прав.

25 січня 2005 року ОСОБА_8 помер. При житті ОСОБА_8 заповіту не складав. ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за законом. Крім ОСОБА_1 спадкоємцем першої черги за законом є його рідний брат ОСОБА_5, який в установлений законом строк відмовився від спадщини після смерті ОСОБА_8

10 березня 2006 року ОСОБА_1 отримав в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом на частину належного його батька спадкового майна, зокрема на ? частину квартири АДРЕСА_1.

Після смерті ОСОБА_7 26.02.1995 р. ОСОБА_8 (ОСОБА_8) Стафанович успадкував 1/2 частину домоволодіння № 40 по вулиці Стрільничій в місті Ужгород, але в нього не вистачало коштів для оформлення права на спадщину.

10 листопада 2014 року ОСОБА_1 від свого брата ОСОБА_5 довідався що рішенням суду від 19 жовтня 2007 року, яке набуло законної сили 29 жовтня 2007 року за ОСОБА_5А визнано право власності на вказане вище нерухоме спадкове майно. Право власності було належним чином зареєстровано 22 листопада 2007 року. Проте 03 березня 2008 року дане рішення суду першої інстанції було скасовано в зв'язку з ново виявленими обставинами.

Достовірно знаючи про те, що в ОСОБА_7 є спадкоємець першої черги за законом, на якого складено заповіт і який належним чином прийняв спадщину, ОСОБА_9 звертається до суду з заявою про встановлення факту прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7. Такий факт встановлено на підставі рішення суду від 16 липня 2007 року. 10 грудня 2007 posy свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_7 видано ОСОБА_9 Державним нотаріусом належним чином в момент видачі свідоцтва про право на спадщину не перевірено за ким зареєстровано спадкове майно та не було враховано той факт, що право власності на спадкове майно вже зареєстроване на підставі рішення суду за ОСОБА_5

19 червня 2008 року за апеляційною скаргою ОСОБА_5 рішення Ужгородського міськрайонного суду від 16 липня 2007 року про встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_10 скасовано, а справу направлено на новий розгляд. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 14 жовтня 2008 року заяву ОСОБА_10 про встановлення факту прийняття спадщини залишено без розгляду. ОСОБА_10 19 квітня 2011 року реєструвала за собою право власності на спірне нерухоме манно та уклала договір купівлі-продажу на спірне нерухоме майно від 22 квітня 2011 року з ОСОБА_11. 05 листопада 2012 року ОСОБА_3 уклала договір купівлі- дродажу з ОСОБА_6. В звязку з тим, що ОСОБА_10 станом на 22 квітня 2011 року не була власником майна, так як зареєструвала це майно на підставі незаконно виданого свідоцтва про право на спадщину, то вважає, що вона не мала права його відчужувати. Реєстрацію права власності за ОСОБА_5 на це спірне нерухоме майно ніхто не скасовував.

Просить суд:

-визнати, що померлий ОСОБА_8 (ОСОБА_8) Стефанович належним чином в установлений законом строк прийняв спадщину після смерті ОСОБА_7, яка померла 26 лютого 1995 року та ОСОБА_8 (ОСОБА_8) Стефановичу, який помер 25 січня 2005 року на момент смерті належала ? частина домоволодіння № 40 по вул. Стрільничній в м. Ужгороді;

-визнати недійсними та скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за ОСОБА_5 на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду від 19 жовтня 2007 року, яке набуло законної сили 29 жовтня 2007 року.

-визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину від 10 грудня 2007 року, видане першою Ужгородською державною нотаріальною конторою ОСОБА_10 на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду та скасувати державну реєстрацію права власності за вказаною особою.

-визнати недійсними договір купівлі-продажу від 22 квітня 2011 року, укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Угородського міського нотаріального округу ОСОБА_12, договір купівлі-продажу від 05.11.2012 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 та посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_13 згідно реєстру № 1172 та скасувати державну реєстрацію права власності на 1/2 частину домоволодіння № 40 по вулиці Стрільничій в місті Ужгород на підставі цих договорів .

-визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину домоволодіння № 40 по вулиці Стрільничній в м. Ужгороді.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали повністю та просили суд його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не зявився повторно, будучи належним чином повідомлений про дату час і місце розгляду справи.

Представник відповідача ОСОБА_3 представник ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив та пояснив, що свідоцтво про право на спадщину від 10 грудня 2007 виданого першою Ужгородською державною нотаріальною конторою ОСОБА_10 видано правомірно, а договір купівлі продажу від 22.04.2011 року та договір купівлі-продажу від 05.11.2012 р. укладені з додержанням всіх вимог законодавства.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечив.

Представник першої Ужгородської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився.

Свідок ОСОБА_14, що є дружиною ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що батьки ОСОБА_5 були власниками домоволодіння № 40 по вул. Стрільничній в м. Ужгороді. Останні 5 років ОСОБА_7, що є бабусею позивача проживала у батьків ОСОБА_5 Будинок, № 40 по вул. Стрільничній в м. Ужгороді по заповіту переходив до двох синів. Після смерті ОСОБА_5 половину будинку отримав ОСОБА_5 Батько ОСОБА_5 спадщини не прийняв.

Заслухавши позивача та його представника, представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ? частини домоволодіння № 40 по вул. Стрільничній в м. Ужгороді належала на праві власності ОСОБА_7

Ще при житті ОСОБА_7 уклала заповіт, відповідно до якого на випадок смерті заповіла належну їй ? частини домоволодіння, що знаходиться в м. Ужгороді по вул. Стрільничній, № 40, а також все інше майно, яке буде їй належати на день смерті своєму сину ОСОБА_8.

26 лютого 1995 року ОСОБА_7 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ФМ № 270601 від 27 лютого 1995 р.

За час життя ОСОБА_8 спадщину у встановленому законом порядку не прийняв.

25 січня 2005 року ОСОБА_8 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть 1-ФМ №155257 від 25 січня 2005 року.

Твердження позивача про те, що ОСОБА_7 залишила заповіт саме своєму сину, як зазначено в заповіті не підтверджено матеріалами справи, оскільки ОСОБА_7 заповіла майно ОСОБА_8, а відповідно до свідоцтва про народження сином ОСОБА_7 є ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1

Для встановлення факту, що ОСОБА_8 та ОСОБА_8 є однією і тією ж особою, необхідно було звернутись до суду в порядку окремого провадження.

Також, суд не бере до уваги твердження позивача про те, що рішенням суду від 19 жовтня 2007 року за ОСОБА_5 було визнано право власності на вказане вище нерухоме спадкове майно, оскільки відповідно до ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 03.03.2008 р. рішення Ужгородського міськрайонного суду від 19 жовтня 2007 року по справі за заявою ОСОБА_5 про визнання права власності шляхом встановлення факту прийняття спадщини було скасовано за нововиявленими обставинами. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 26 червня 2009 року заяву ОСОБА_5 про встановлення факту прийняття спадщини було залишено без розгляду.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (в ред. 1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Однак, позивачем не надано доказів того, що його батько ОСОБА_8 вступив в управління та володінням спадковим майном по вул.Стрільничній 40, в м.Ужгороді, чи подав заяву на прийняття спадщини у встановленому законом порядку, а отже він не прийняв спадщину у встановленому законом порядку.

Тому в порядку спадкової трансмісії позивач не може прийняти спадщину через 20 років після смерті бабусі та оформити за собою ? частини домоволодіння по вул. Стрільничній, 40.

У звязку з пропуском строків прийняття спадщини позивач та його батько ОСОБА_8 втратили своє право на прийняття спадщини.

Твердження свідка ОСОБА_14, яка була заслухана в судовому засіданні про те, що спадкодавець ОСОБА_7, останні 5 років проживала у сина по вулиці Бачинського, 56, суд не бере до уваги, оскільки свідок ОСОБА_14 фактично переїхала жити на вулицю Бачинського тільки в 2002 році, а ОСОБА_7 померла 26.02.1995 р.

? частина будівлі по вул.Стрільничній 40 відповідно до договору купівлі-продажу від 22.04.2011 року продана відповідачу ОСОБА_3 Ця частина будівлі належала ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 10.12.2007 року державним нотаріусом першої Ужгородської державної нотаріальної контори та зареєстрованого Бюро технічної інвентаризації м.Ужгород 19.04.2011 р.

Законом передбачені окремі випадки витребування майна від добросовісного набувача. Так ст.388 ЦК України встановлено вичерпний перелік випадків, коли таке може бути витребуваним від добросовісного набувача, а саме: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. В цьому списку відсутній випадок повернення майна набутого за відплатним договором.

Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч.2 ст. 328 ЦК України Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом..

Крім того, рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 07.08.2014 р., у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 та ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог: Перша Ужгородська державна нотаріальна контора про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину від 10.12.2007 року, договору купівлі продажу від 22.04.2011 року, частково недійсним договору купівлі-продажу від 05.11.2012 р., визнання права власності на спадкове майно було відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 10.11.2014 р. рішення Ужгородського міськрайонного суду було залишено без змін.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 07.08.2014 р. вже було встановлено, що за життя ОСОБА_8 у встановленому порядку спадщину не прийняв. Також, даним рішенням встановлено, що ОСОБА_7 залишила заповіт саме своєму сину не було підтверджено матеріалами справи, оскільки в заповіті ОСОБА_7 вказала спадкоємцем ОСОБА_8, а відповідно до свідоцтва про народження її сином ОСОБА_7 є ОСОБА_8.

Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами , доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Позивач в судовому засіданні, в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не довів та не надав суду жодних доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

На підставі наведеного суд вважає, що позов є необґрунтований, не вмотивований та такий, що не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 11, 209, 212, 214, 215, 218, ЦПК України, ст.549 ЦК УРСР (в ред. 1963 р.) суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя особа без самостійних вимог: Перша Ужгородська державна нотаріальна контора про визнання, що померлий ОСОБА_8 (ОСОБА_8) Стефанович належним чином в установлений законом строк прийняв спадщину після смерті ОСОБА_7, яка померла 26 лютого 1995 року та ОСОБА_8 (ОСОБА_8) Стефановичу, на момент смерті належала ? частина домоволодіння № 40 по вул. Стрільничній в м. Ужгороді, визнання недійсними та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно за ОСОБА_5 на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду від 19 жовтня 2007 року, визнання недійсним свідоцтво про право на спадщину від 10 грудня 2007 року, виданого першою Ужгородською державною нотаріальною конторою ОСОБА_10 на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду та скасування державної реєстрації права власності за вказаною особою, визнання недійсним договір купівлі-продажу від 22 квітня 2011 року, укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_3, договір купівлі-продажу від 05.11.2012 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 та скасування державної реєстрації права власності на 1/2 частину домоволодіння № 40 по вулиці Стрільничій в місті Ужгород на підставі цих договорів, та визнаня за ОСОБА_1 право власності на ? частину домоволодіння № 40 по вулиці Стрільничній в м. Ужгороді - відмовити.

На рішення суду першої інстанції може бути подано заяву про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції може бути подана протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_15