Ухвала

іменем України

06 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,
суддів: Дербенцевої Т.П., Савченко В.О.,Попович О.В., Ступак О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання договору дарування договором купівлі-продажу, визнання права власності на частку у спільному майні подружжя та поділ майна, за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про поділ спільного сумісного майна подружжя та розподіл боргу, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 01 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати договір дарування квартири, укладений 28 березня 2011 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_7, договором купівлі-продажу, визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя та визнати за кожним право власності на Ѕ частини майна, набутого у шлюбі, виділивши йому квартиру та земельну ділянку по АДРЕСА_2, всього майна на суму 220 672 грн.

Виділити ОСОБА_7 земельну ділянку по АДРЕСА_3, кошти в сумі 203 000 грн, виручені від продажу автомобіля «Hyundai Santa Fe», всього майна на суму 264 472 грн, та припинити право спільної сумісної власності на це майно, стягнути з відповідачки на його користь 43 800 грн різниці вартості часток у майні подружжя.

На обґрунтування своїх вимог посилався на ті обставини, що з 1990 року перебував з відповідачкою у шлюбі, який розірвано 22 лютого 2013 року за рішенням суду, за час спільного проживання ними було придбано спірне майно.

Однак після припинення шлюбних відносин він дізнався про те, що відповідачка без його згоди та відома при придбанні квартири АДРЕСА_1 уклала фіктивний договір дарування, з метою приховати договір купівлі-продажу, що порушує його права, та без його відома продала автомобіль «Hyundai SantaFe», кошти, отримані від продажу автомобіля, витратила на власні потреби.

У вересні 2013 року ОСОБА_7 звернулася із зустрічним позовом та, уточнивши його, просила поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, виділивши їй Ѕ частини житлового будинку по АДРЕСА_4, Ѕ частини земельної ділянки для його обслуговування, земельну ділянку по АДРЕСА_2; решту майна виділити ОСОБА_6, припинивши право спільної сумісної власності на це майно, а також поділити борги подружжя.

На обґрунтування своїх вимог посилалася на ті обставини, що, крім вказаного позивачем майна, вони за час шлюбу збудували та набули у власність житловий будинок по АДРЕСА_4 та земельну ділянку, на якій він розташований, а спірна квартира не входить до спільного сумісного майна подружжя, так як подарована їй ОСОБА_8, автомобіль «Hyundai Santa Fe» проданий за 13 000 доларів США за згодою ОСОБА_6 для погашення кредитних зобов'язань.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 вересня 2015 року первісний позов ОСОБА_6 та зустрічний позов ОСОБА_7 задоволені частково.

Виділено у власність ОСОБА_6 52/100 частки житлового будинку АДРЕСА_4 згідно з першим варіантом поділу за висновком судової інженерно-технічної експертизи від 23 березня 2015 року, 122 кв. м земельної ділянки для його обслуговування вартістю 20 130 грн, половину площі земельної ділянки спільного користування площею 122 кв. м вартістю 20 130 грн, і земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0800 га, вартістю 61 472 грн, по АДРЕСА_3.

Всього ОСОБА_6 виділено спільного сумісного майна подружжя на загальну суму 454 820 грн.

Виділено у власність ОСОБА_7 48/100 частки житлового будинку АДРЕСА_4, 148 кв. м земельної ділянки для будівництва та обслуговування цього будинку вартістю 24 420 грн, половину площі земельної ділянки спільного користування площею 122 кв. м вартістю 20 130 грн та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0800 га вартістю 61 472 грн, що розташована по АДРЕСА_2.

Всього ОСОБА_7 виділено спільного сумісного майна подружжя на загальну суму 430 968 грн та стягнуто з ОСОБА_6 на її користь 23 852 грн грошової компенсації за відхилення від реальної частки в спільному майні подружжя, 3000 грн витрат за проведення судової інженерно-технічної експертизи. У решті позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням цього суду від 21 жовтня 2015 року у задоволенні позовних вимог за первісним позовом ОСОБА_6 про визнання договору дарування договором купівлі-продажу та визнання за ним права власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 вартістю 159 200 грн, визнання за ним права власності на грошові кошти в сумі 203 000 грн, виручені від продажу автомобіля марки «Hyundai SantaFe», та у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_7 про розподіл боргів відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 01 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції та додаткове рішення цього ж суду в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_6 про визнання договору дарування договором купівлі-продажу, визнання права власності на частину квартири та грошових коштів, виручених від продажу автомобіля, скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким ці позовні вимоги задоволені частково.

Визнано договір дарування квартири, укладений 28 березня 2011 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_7, удаваним та визнано укладеним договір купівлі-продажу квартири за ринковою вартістю станом на 08 листопада 2013 року - 187 000 грн, та визнано за ними право власності за кожним по Ѕ частини квартири.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 155 662 грн - Ѕ частини грошових коштів, виручених від реалізації автомобіля.

Зменшено розміру грошової компенсації, що підлягає стягненню із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7, із 23 852 грн до 11 926 грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

В іншій частині рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 вересня 2015 року та додаткове рішення цього суду від 21 жовтня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення та додаткове рішення суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги тим, що апеляційним судом порушені нормипроцесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню та, враховуючи, що при розгляді справи було виявлено порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування судових рішень на підставі ч. 3 ст. 335 ЦПК України, колегія суддів виходить за межі доводів касаційної скарги з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову щодо визнання договору дарування квартири договором купівлі-продажу, визнання права власності на частину у спільному майні подружжя, поділ квартири та виділення відповідачці грошових коштів, виручених від продажу автомобіля, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів на підтвердження своїх вимог.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в цій частині та задовольняючи ці вимоги, апеляційний суд виходив з того, що оспорюваний договір дарування квартири є удаваним і його вчинено для приховання договору купівлі-продажу, який було насправді вчинено, тому спірна квартира, яка придбана сторонами під час шлюбу, є спільним сумісним майном подружжя та підлягає поділу.

Крім того, оскільки автомобіль був придбаний за час шлюбу, однак відчужений без згоди позивача, тому відповідачка повинна сплатити йому грошову компенсацію вартості Ѕ частини грошових коштів, виручених від його реалізації.

Проте з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій в повному обсязі погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим з виконанням усіх вимог цивільного судочинства, згідно із законом, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам оскаржуване рішення апеляційного суду та рішення суду першої інстанції не відповідають, оскільки вони ухвалені з порушенням норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для їх скасування.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з 17 листопада 1990 року перебували у шлюбі, який розірвано 22 лютого 2013 року рішенням Коломийського міськрайонного суду.

За час шлюбу сторони придбали у власність за кредитні кошти автомобіль «HyundaiSanta Fe», 2008 року випуску, вартістю 203 000 грн, який ОСОБА_7 в кінці 2012 року продала ОСОБА_10 без згоди чоловіка.

Крім того, під час перебування їх у шлюбі 28 березня 2011 року ОСОБА_8 подарував ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_1.

У заяві до суду від 09 вересня 2013 року ОСОБА_8 підтвердив факт продажу своєї квартири та відсутності у нього наміру дарування цього майна, а договір дарування був оформлений на прохання ОСОБА_7, від якої він отримав грошові кошти та визнав позовні вимоги. Ці обставини визнані також і ОСОБА_7

Вирішуючи спір в частині визнання договору дарування удаваним правочином та визнання його договором купівлі-продажу, визнання права власності на частину у спільному майні подружжя та поділ майна, суди першої та апеляційної інстанції не виконали вимог ст. ст. 10, 213, 214 ЦПК України щодо повного та всебічного з'ясування обставин справи та не визначилися із колом осіб, які повинні брати участь у справі, не перевірили доводів відповідачки про те, що спірну квартиру 30 липня 2013 року вона подарувала своїй дочці ОСОБА_12, яка не залучена судом до участі у справі, тоді як суд апеляційної інстанції, визнавши за сторонами право власності на цю квартиру, вирішив питання про її права та обов'язки, не надали належної оцінки цим обставинам та їх не перевірили, ухвалили рішення з порушенням норм процесуального права.

При цьому, скасовуючи рішення суду першої інстанції, визнаючи договір дарування договором купівлі-продажу та визнаючи право власності за кожним по Ѕ частини квартири, апеляційний суд не врахував доводів позивача ОСОБА_6 про те, що квартира придбана за спільні кошти подружжя у розмірі 20 000 доларів США, та доводів відповідачки ОСОБА_7 про те, що вона передала ОСОБА_8 27 000 доларів США, який визнав ці обставини, і частка цих коштів була її особистою власністю, отже, суд не встановив, за яку суму коштів була придбана квартира та за які кошти, чи була їх частина особистою власністю відповідачки, не з'ясував, чи впливає це на частку кожного з них у спірній квартирі, не надав цим обставинам відповідної оцінки, зробив передчасний висновок про задоволення позову.

Разом із цим, вирішуючи питання про стягнення на користь позивача Ѕ частини коштів, виручених від продажу автомобіля, апеляційний суд на порушення вимог ст. ст. 11, 303 ЦПК України не перевірив законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, не врахував, що ОСОБА_6 просив стягнути грошові кошти від продажу автомобіля, вартість якого становить 203 000 грн, та врахувати їх при поділі майна, натомість, стягнувши з ОСОБА_7 на його користь грошову компенсацію у розмірі 155 662 грн, апеляційний суд вийшов за межі позовних вимог.

При цьому суд не перевірив доводів відповідачки про те, що автомобіль був проданий під час шлюбу і грошові кошти витрачені в інтересах сім'ї на погашення кредиту, не перевірив вартості проданого автомобіля, а пославшись на те, що відповідачка продала автомобіль без згоди позивача, зробив передчасний висновок про стягнення з неї компенсації отриманих коштів від реалізації автомобіля, ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права.

Невиконання судами норм процесуального права унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, і є підставою для скасування рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 вересня 2015 року, додаткового рішення цього ж суду від 21 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 01 грудня 2015 року в частині вирішення позовних вимог про визнання договору дарування удаваним правочином та визнання його договором купівлі-продажу, визнання квартири спільної сумісною власністю подружжя, її поділ та стягнення грошової компенсації вартості автомобіля та різниці вартості часток та направлення справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції, як передбачено ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно задовольнити частково, рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 вересня 2015 року та додаткове рішення Коломийського міськрайонного суду від 21 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 01 грудня 2015 року в частині вирішення позовних вимог про визнання договору дарування удаваним правочином та визнання його договором купівлі-продажу, визнання квартири спільної сумісною власністю подружжя, її поділ та стягнення грошової компенсації вартості автомобіля та різниці вартості часток скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 вересня 2015 року, додаткове рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 01 грудня 2015 року в частині вирішення позовних вимог про визнання договору дарування удаваним правочином та визнання його договором купівлі-продажу, визнання квартири спільної сумісною власністю подружжя, її поділ та стягнення грошової компенсації вартості автомобіля та різниці вартості часток скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:О.П. Касьян Т.П. Дербенцева О.В. Попович В.О. Савченко О.В. Ступак