РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/2037/14-ц

06 липня 2016 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючої судді Грипіч Л. А.

з участю секретаря Мельник Р. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового приміщення

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулось до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 6 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 40 200 доларів США зі сплатою 14,2 % річних з кінцевим строком повернення до 5 лютого 2018 року. На забезпечення виконання зобов'язань за цим договором 6 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, предметом якої була квартира АДРЕСА_1, належна останній на праві власності. Також на забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 6 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки. Оскільки позичальник та поручителі не виконували взяті на себе зобов'язання за цими договорами, на вимоги банку не реагували, утворилась заборгованість.

Ураховуючи наведене, позивач просив у рахунок погашення кредитної заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки - зазначену квартиру шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження та виселити ОСОБА_1 та інших мешканців з цієї квартири.

В судовому засіданні представник позивача за довіреністю ОСОБА_4 позовні вимоги підтримала повністю з підстав викладених в позові та просив їх задовольнити.

Представник відповідача за договором адвокат ОСОБА_5 позов не визнав та пояснив, що рішенням суду від 3 липня 2012 року кредитний договір був розірваний і з боржника третьої особи ОСОБА_2 було стягнуто заборгованість по кредиту. Відповідач не згідна з сумою заборгованості, яку нарахував позивач, оскільки спірний кредитний договір розірвано і всі зобовязання сторін припинилися. Крім того, зазначив що на даний час чинним законодавством зупинено звернення стягнення на майно, надане як забезпечення кредитів в іноземній валюті, що є підставою для зупинення виконання рішення суду на час мараторію. Також зазначив, що позовні вимоги про висилення відповідача також є необгрунтованими, оскільки особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла .

Треті особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані сторонами докази у справі та всебічно і повно зясувавши обставини справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 6 лютого 2008 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 40 200 доларів США зі сплатою 14,2 % річних з кінцевим строком повернення до 5 лютого 2018 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за цим договором 6 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, предметом якої була квартира АДРЕСА_1, належна останній на праві власності. Також на забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 6 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки.

Оскільки позичальник та поручителі не виконували взяті на себе зобов'язання за цими договорами, на вимоги банку не реагували, утворилась заборгованість . Дана обставина не заперечується представником відповідача та самим відповідачем.

Відповідно до наданого банком розрахунку ззаборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором №2570 від 06.02.2008 p., розмір якої станом на 06 липня 2016 року становить 56 454,52 (Пятдесят шість тисяч чотириста пятдесят чотири дол. США 52 цента) дол. США. та 1 252 410,51 грн.(Один мільйон двісті пятдесят дві тисячі чотириста десять грн. 51 кой.)., у тому числі:

- Залишок позики - 37 136,01 (в т.ч. прострочена заборгованість -30 436,01 дол.США.

- Нараховані та несплачені відсотки за користування позикою - 13 729,20 дол.США.

- Нарахована та несплачена пеня по основному боргу - 803 367,88 грн.

- Нарахована та несплачена пеня по відсотках - 449 042,63 грн.

- 3 відсотки за прострочену заборгованість по основному боргу становить 3 483,72 дол.США.

- 3 відсотки за прострочену заборгованість по відсотках становить 3 2 105,59 дол.США

Відповідно до п. 6.1 договору іпотеки іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання строку платежу зобов'язання (або відповідна його частина) не буде виконано, а також у будь-який час незалежно від настання строку платежу у випадку невиконання іпотекодавцем будь-якого зі своїх обов'язків, передбачених цим договором та/або договором про іпотечний кредит, а рівно у випадках, якщо будь-яка з гарантій або завірень, наданих іпотекодавцем у відповідності з цим договором, виявиться (стане) недійсною.

Згідно з п. 6.2 договору іпотеки іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки, будь-яким способом, не забороненим законодавством, в тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса або рішення суду у встановленому чинним законодавством України та цим договором порядку, в тому числі у відповідності до застереження про задоволення вимог іпотеко держателя, що міститься у п. 2.2 цього договору.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

За змістом частини першої статті 575 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобовязання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачене Законом України «Про іпотеку».

Частиною 1 ст. 33, ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Оскільки позичальник ОСОБА_2 допустив заборгованість по кредитному договору, вимоги банку щодо задоволення свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки є обгрунтованими.

Однак, суд вважає, що сума заборгованості по кредиту визначена банком є необгрунтованою, оскільки відповідно до рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 3 липня 2012 року кредитний договір був розірваний і з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було стягнуто солідарно заборгованість по кредитному договору №2570 від 06.02.2008 p в сумі 411684 грн.

Оскільки кредитний договір №2570 від 06.02.2008 року був розірваний в судовому порядку, то відповідно до норми частини 2 статті 653 ЦП України зобовязання сторін припинилися і відповідно підлягає стягненню заборгованість шляхом звернення стягнення на іпотечне майно в розмірі 411684 грн.

Відповідно до звіту про оцінку, складеного 30.12.2015 року субєктом оціночної діяльності - ПП „Експерт-Рівне-Консалт (сертифікат субєкта оціночної діяльності № 14533/13 від 05.04.2013, виданий Фондом Державного майна України) ринкова вартість квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, що є предметом іпотеки, складає 980 758 (девятсот вісімдесят тисяч сімсот пятдесят вісім) гривень без урахування ПДВ, і є початковою ціною реалізації предмета іпотеки.

7 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

У ст. 3 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» зазначено, що цей закон набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає в бухгалтерському та (або) податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (буди нараховані) на таку основну суму заборгованості.

У цивільному законодавстві мораторій визначається як відстрочення виконання зобов'язання (п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України).

Встановлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення нерухомого житлового майна громадян, наданого як забезпечення зобов'язань за кредитами в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року № 6 - 58 цс 15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України (з подальшими змінами і доповненнями) повинна враховуватися судом при застосуванні таких норм права.

Отже, мораторій не звільняє від виконання зобов'язання, але є відстроченням виконання певних обов'язків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта.

Що ж до вимоги позивача, щодо виселення відповідачва ОСОБА_1, то суд рахує її необгрунтованою.

Так, згідно із частинами першою, другою статті 39 цього Закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина третя статті 109 цього Кодексу регулює порядок виселення громадян.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Частина друга статті 109 цього Кодексу встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання їм іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою цього жилого приміщення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку», підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК УРСР.

Отже, за змістом цих норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Така ж сама правова позиція Верховного Суду України, яка висловлена в постанові від 10 лютого 2016 року у справі № 6-2830цс15: за змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина 2 статті 109 ЖК Української РСР). У такому випадку виселення здійснюється відповідно до частини четвертої статті 109 та статті 132-2 ЖК УРСР.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є власником спірної квартира АДРЕСА_1. Право власності підтверджено свідоцтвом про право власності на житло виданого Костопільською міською радою від 12.12.1995 року (1/3 частина), свідоцтвом про право на спадщину за законом посвідченого державним нотаріусом Костопільської державної нотаріальної контори 05.05.2004 року ( 1/3 частини після смерті чоловіка ОСОБА_1О.) та свідоцтвом про право на спадщину за законом посвідченого державним нотаріусом Костопільської державної нотаріальної контори 05.05.2004 року ( 1/3 частини після смерті сестри ОСОБА_6В.) (а.с16-19).

Тобто, в іпотеку передано квартиру, яку відповідач придбала не за рахунок отриманих кредитних коштів, тому відсутні передбачені законом підстав для виселення ОСОБА_1 із зазначеної квартири без надання їй іншого постійного житла.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,11,60,88,109,214-215, ст.263,575,589,590,651,653 ЦК України, ст.109,132-2 ЖК України, ст.1,33,39,40 ЗУ України "Про іпотеку", Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» , суд

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового приміщення, треті особи , що не заявляють самостійних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, ке. 2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства „Державний ощадний банк України, в особі ТВБВ №10017/0106 філії - Рівненського обласного управління AT „Ощадбанк (35000, Рівненська обл., м.Костопіль, вул. Данила Галицького, 2, , р/р N9 НОМЕР_2, МФО 333368) шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 06.02.2008 р. реєстровий №319, а саме на нерухоме майно: чотирикімнатну квартиру, загальною площею 101,3 кв.м., житловою площею 53,6 кв.м. зі всіма невідємними приналежностями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, яке належить ОСОБА_1 на підставі: свідоцтва про право власності виданого Костопільською міською радою 12.12.1995' року, свідоцтва про право на спадщину за законом виданого державним нотаріусом Костопільської державної нотаріальної контори Рівненської області ОСОБА_7 05.05.2004 року, реєстровий №689, свідоцтва про право на спадщину за законом виданого державним нотаріусом Костопільської державної нотаріальної контори Рівненської області ОСОБА_7 05.05.2004 року, реєстровий №691, з метою погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором №2570 від 06.02.2008 p., розмір якої становить відповідно до рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 03 липня 2012 року 411684 ( чотириста одинадцять тисяч шістсот вісімдесят чотири) грн., встановивши початкову ціну реалізації предмета іпотеки 980 758 (девятсот вісімдесят тисяч сімсот пятдесят вісім) гривень без урахування ПДВ, що визначена на підставі висновку про вартість майна, складеного 30.12.2015 року субєктом оціночної діяльності - ПП „Експерт-Рівне-Консалт (сертифікат субєкта оціночної діяльності № 14533/13 від 05.04.2013, виданий Фондом Державного майна України).

Визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів.

Надати публічному акціонерному товариству Державний ощадний банк України в особі ТВБВ №10017/0106 філії - Рівненського обласного управління AT „Ощадбанк (35000, Рівненська обл., м.Костопіль, вул. Данила Галицького, 2, , р/р № НОМЕР_2, МФО 333368) право на подання та отримання в будь-яких установах, підприємствах, організаціях, а також Бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на нерухоме майно, та нотаріусів, будь-яких документів (їх копії дублікати, витягів з державних реєстрів, довідки) необхідних для продажу чотирикімнатної квартири загальною площею 101,3 кв.м., житловою площею 53,6 кв.м. зі всіма невідємними приналежностями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4.

На період реалізації предмета іпотеки передати його в управління публічному акціонерному товариству Державний ощадний банк України в особі ТВБВ №10017/0106 філії - Рівненського обласного управління AT „Ощадбанк (35000, Рівненська обл., м.Костопіль, вул. Данила Галицького, 2, , р/р № НОМЕР_2, МФО 333368) у порядку ст. 34 Закону України „Про іпотеку.

В позові в частині виселення ОСОБА_1 з чотирикімнатної квартири загальною площею 101,3 кв.м., житловою площею 53,6 кв.м. зі всіма невідємними приналежностями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5, зі зняттям з реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України у м. Костопіль Рівненської області, без права надання іншого житла та в порядку ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» позбавити права користування житловим приміщенням (чотирикімнатною квартирою загальною площею 101,3 кв.м., житловою площею 53,6 кв.м. зі всіма невідємними приналежностями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4) відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства „Державний ощадний банк України, в особі ТВБВ №10017/0106 філії - Рівненського обласного управління AT „Ощадбанк (35000, Рівненська обл., м. Костопіль, вул. Данила Галицького, 2, , р/р НОМЕР_2, МФО 333368) витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн. (двісті сорок три грн. 60 коп.) та витрати на проведення експертної оцінки в розмірі 800,00 грн. (вісімсот гривень 00 коп.), а всього 1043,60 грн. (одну тисячу сорок три гривні 60 коп.).

В порядку ст. 217 ЦПК України рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті"

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Костопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_8