АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2072/16 Справа № 202/1208/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Зосименко С. Г. Доповідач - Пищида М.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2016 року м. Дніпропетровськ Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого: - Пищиди М.М.

суддів: - Осіяна О.М., Глущенко Н.Г.,

за участі секретаря:- Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приват Банк" на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 травня 2015 року за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приват Банк" до публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2014 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 08.09.2006 року між сторонами було укладено кредитний договір № DNH4KP74740043, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 6717,10 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 25,08 % на рік з кінцевим терміном повернення 08.09.2008 року. Вимоги до відповідачки, що випливають із вказаного кредитного договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ «Акцент-Банк» договору поруки.

Зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим виникла заборгованість станом на 28.10.2013 року у розмірі 44390,41 грн., а саме 6345,91 грн. - заборгованість за кредитом, 15782,30 грн. - заборгованість по процентам за користуванням кредиту, 19672,18 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 500 грн. - пеня (фіксована частина), 2090,02 грн. - штраф (процентна складова).

Позивач просив стягнути з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 34390, 41 грн., витрати на юридичну допомогу у розмірі 3200 грн. та судові витрати по справі, стягнути солідарно з відповідачів 10000 грн.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 травня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що відповідно до договору № DNH4KP74740043 від 08.09.2006 року ОСОБА_6 отримав кредит на споживчі цілі у розмірі 6717,10 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитним лімітом у розмірі 25,08% на рік, кінцевий термін повернення - 08.09.2008 року.

Зобов'язання за даним договором було забезпечено договором поруки № 167 від 20.10.2010 року, укладеним з ПАТ «Акцент-Банк».

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до статті 530 ЦК України зазначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Стаття 257 зазначає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У п. 31 Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин" від 30.03.2012 року № 5 зазначено, що враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі.

Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Строк виконання зобов'язання відповідача перед позивачем закінчився 08 вересня 2008 року, відповідно строк позовної давності закінчився 08 вересня 2011 року.

Врахувавши ці обставини, районний суд вважав позовні вимоги про стягнення із відповідача суми боргу по кредиту та нарахованим відсотках незаконними, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності, у зв'язку з чим позов не задовольнив.

Але із такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки вони не враховують обставин у справі, та зроблені із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Частиною 1 статті 224 ЦПК України передбачені умови проведення заочного розгляду справи, відповідно до якої у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, однією із умов проведення заочного розгляду справи є належне повідомлення відповідача.

Як вбачається із матеріалів справи відповідач жодного разу не був належним чином повідомлений про наявність пред'явленого до нього позову, а також про розгляд справи у суді першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст.74-76,127-128 ЦПК України. За таких обставин заочний розгляд справи проведений судом першої інстанції із порушенням вимог процесуального законодавства.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції посилався на роз'яснення п. 31 Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин" від 30.03.2012 року № 5, а також на положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", у зв'язку із чим застосував позовну давність за позовом про повернення споживчого кредиту незалежно від наявності заяви сторони у спорі.

Суд вказав, що із змісту договору, укладеного між сторонами вбачається, строк виконання зобов'язання відповідача перед позивачем закінчився 09 червня 2011 року, Позивач звернувся із позовом до суду 11 лютого 2014 року.

Крім того, відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст. ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Згідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 як позичальник, свої зобов'язання за кредитним договором № DNH4KP74740043 від 08.09.2006 року щодо повернення кредиту не виконав. У зв'язку з чим заборгованість за вказаним договором станом на 28 жовтня 2013 р. склала 44390, 41 грн.

Право кредитора, в даному випадку, вимагати від боржника повернення кредиту, передбачене ст.1050 ЦК України.

Частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов»язку суду сприяти сторонами у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Встановивши, що розмір неустойки значно більший від розміру боргового зобовязання, суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин норму частини третьої статті 551 ЦК України, яка підлягає застосуванню.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про зменшення розміру стягнутої пені з 19672, 18 грн. до 1000 грн., а тому загальна сума стягнення заборгованості підлягає зменшенню до 23128, 21 грн. і складається з наступного:

- 6345, 91 грн., - заборгованість за кредитом;

- 15782, 30 грн.. - заборгованість по процентом за користування кредитом;

- 1000,00 грн., - пені за несвоєчасне виконання зобов»язань за договором

Враховуючи зазначене, колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржуване рішення суду постановлене без додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а заочне рішення суду - скасувати, та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог .

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" - задовольнити частково.

Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 травня 2015 року в частині стягнення заборгованість за кредитом, по процентам за користування кредитом, пені за несвоєчасне виконання зобов»язань за договором - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк « ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № DNH4KP74740043 від 08 вересня 2006 року, яка виникла станом на 28 жовтня 2013 року в розмірі 23128, 21 грн., яка складається з наступного:

- 6345, 91 грн. - заборгованість за кредитом;

- 15782, 30 грн. - заборгованість по процентом за користування кредитом;

- 1000,00 грн. - пені за несвоєчасне виконання зобов»язань за договором

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду вступає в силу з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: