Справа № 640/1057/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2016 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Лях М.Ю.,

при секретарі Хомінської Т.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення авансу та неустойки за договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позивними вимогами про стягнення з ОСОБА_5 суму сплаченого авансу за договором про намір укласти договір купівлі-продажу від 23.12.2015 року в розмірі 2000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 06.01.2016 року еквівалентно 47567 грн., суми неустойки за договором про намір укласти договір купівлі-продажу від 23.12.2015 року в розмірі 50200 грн., а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 23.12.2015 року між ними було укладено договір про намір укласти договір купівлі-продажу квартири, згідно умов якого сторони домовилися у строк до 30.12.2015 року укласти договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, відповідач зобовязалась у визначений строк здійснити за власний рахунок оформлення всіх документів, необхідних для укладання договору на відчуження обєкта нерухомого майна, а також здійснити погашення всіх заборгованостей за комунальними платежами. В свою чергу позивач під час укладення договору, відповідно до пункту 2.2.2 договору передала відповідачу в якості авансу грошові кошти у розмірі 2000 доларів США, що еквівалентно 50200 грн. та сторони погодили, що вказана сума буде зарахована в рахунок суми, яка підлягає сплаті позивачем на користь відповідача за продаж обєкта нерухомого майна. Як вказує позивач, 30.12.2015 року з вини відповідача договір купівлі-продажу квартири між сторонами укладено не було, оскільки остання не здійснила оформлення всіх необхідних документів для укладення договору на відчуження обєкта нерухомого майна, зокрема документів щодо вводу в експлуатацію системи автономного опалення квартири, не надала довідку про відсутність заборгованості за послуги з газопостачання та відмовилась повернути аванс позивачу. 08.01.2016 року позивач зверталась до відповідача з письмовою претензією щодо повернення суми заборгованості, однак, претензію залишено без задоволення, кошти не повернуто, у звязку з чим, посилаючись на пункт 4.1 укладеного між ними договору, положення статей 509, 549, 551 Цивільного кодексу України за невиконання взятих на себе обовязків обґрунтовує вимогу стягнення з відповідача неустойки в розмірі 50200 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності, підтримали позовні вимоги, просили позов задовольнити в повному обсязі на підставах, викладених в позовній заяві. Зазначили, що вирішальним під час укладення договору купівлі-продажу вищезазначеної квартири було наявність введеної в експлуатацію автономної системи опалення, підтвердженою відповідною дозвільною документацією, виданою компетентними органами та відсутність заборгованості з комунальних платежів. Проте, реалізація наміру укладення договору купівлі-продажу вказаної квартири унеможливлено внаслідок невиконання відповідачем цих умов, у звязку з чим вона відмовилась від укладення договору купівлі-продажу та вимагає повернення їй переданих за договором грошових коштів. Вказані обставини підтвердила позивач ОСОБА_1 будучи допитаною в судовому засіданні в якості свідка за її згодою.

В судове засіданні відповідач ОСОБА_5 не зявилась, була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду, клопотань про відкладення судового розгляду до суду не надходило, приймаючи до уваги, що під час розгляду позовної заяви приймає участь представник відповідача, суд вважає за можливим розглянути справу за її відсутністю.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності заперечував проти заявлених позовних вимог, просив відмовити в задоволенні позовної заяви в повному обсязі за недоведеністю та необґрунтованістю. Зазначив, що відповідачем було дотримано умови договору про наміри, проте позивачем в порушення умов укладеного між сторонами договору відмовилась його укласти. Зазначив, що будучи присутнім у нотаріуса під час вчинення нотаріальної дії підтвердив, що позивачу було предявлено довідки про відсутність заборгованості з комунальних платежів, а також квитанції про сплату коштів за централізоване опалення за цією адресою, не заперечував про відсутність документації щодо введення в експлуатацію автономного обладнання в цій квартирі, проте зазначена умова не була відображена як суттєвою в договорі про наміри від 23.12.2015 року.

Суд, заслухавши пояснення присутніх сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що 23.12.2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено договір про намір укласти договір купівлі-продажу згідно умов якого сторони домовилися в строк до 30.12.2015 року укласти договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. У відповідності до пунктів 2.1.1, 2.1.2 цього договору ОСОБА_5 зобовязалась в обумовлений строк оформити за свій рахунок всі документи, які необхідні для укладення договору на відчуження обєкта нерухомості, погасити заборгованість за всіма видами комунальних платежів не пізніше дату укладення правочину. Під час укладення цього договору у відповідно до пункту 2.2.2 покупець ОСОБА_1 передає продавцю ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 2000 доларів США, які зараховуються до суми, що сплачується покупцем за обєкт нерухомості. Факт передачі та отримання вказаної грошової суми не заперечується сторонами.

Зі змісту проектної документації, технічних умов КП «Харківські теплові мережі», листа № 15612/2/07-05 від 10.08.2015 року КП «Жилкомсервіс», листа № 1474/0/166-15 від 13.08.2015 року адміністрації Комінтернівського району Харкісьвської міської ради вбачається наявність встановленого та не введеного в експлуатацію системи автономного опалення у квартирі № 52 житлового будинку № 96 А про просп. Московському в м. Харкові.

Під час судового засідання сторонами не заперечується, що перебуваючи у нотаріуса 30.12.2015 року для укладення договору купівлі-продажу квартири, відповідачем ОСОБА_5 не було надано документи про введення в експлуатацію системи автономного опалення в квартирі, яка зазначила про можливість такого здійснення після укладення договору купівлі-продажу цієї квартири окрім іншого, відповідачем не було надано довідку про відсутність заборгованості з газопостачання за вказаною адресою, замість чого надано дві квитанції на загальну суму 650 грн. про сплату послуг за газ. За вказаних обставин позивач відмовилась укладати договір купівлі-продажу квартири.

08.01.2016 року позивач ОСОБА_1 надіслала ОСОБА_5 претензію з пропозицією повернути сплачені за договором про намір укласти договір купівлі-продажу квартири від 23.12.2015 року грошові кошти в розмірі 2000 доларів США.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 635 Цивільного кодексу України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Згідно ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі статтею 570 Цивільного кодексу України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише у випадку наявності зобовязання, яке б мало випливати із договору, укладеного сторонами.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 17.09.2014 року по справі № 6-53цс-14 яка, у відповідності до ч. 1 статті 360-7 ЦПК України, є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права та для всіх судів України.З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги ненаданням відповідачем у відповідності до пунктів 2.1.1, 2.1.2 укладеного договору документів позивачу в підтвердження відсутності заборгованості за всіма платежами, враховуючи, що грошові кошти, які були сплачені позивачем в якості авансу, не можуть вважатись завдатком, оскільки були сплачені не з метою забезпечення виконання зобовязання, тому у звязку з відмовою відповідача ОСОБА_5 повернути грошові кошти позивачу ОСОБА_1, позовні вимоги про стягнення суми сплаченого авансу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Разом з тим, приймаючи до уваги, що законодавець не передбачає повернення боржником подвійної вартості авансу за умови невиконання боржником своїх зобов'язань, тобто не можливо зобовязати відповідача повернути аванс у подвійному розмірі, у звязку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Питання про судові витрати вирішити в порядку статті 88 ЦПК України.

На підставі наведеного, керуючись статтями 10, 11, 58, 60, 61, 88, 130, 179, 212-215 ЦПК України, статтями 22, 661, 1192 Цивільного кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення авансу та неустойки за договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, що зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_4, РНОКПП НОМЕР_2 суму сплаченого авансу за договором про намір укласти договір купівлі-продажу від 23.12.2015 року в розмірі 2000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 06.01.2016 року еквівалентно 47 567 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 сплачений судовий збір в розмірі 551,20 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Вступна та резолютивна частина судового рішення виготовлена в нарадчій кімнаті та проголошена в присутності сторін 12 квітня 2016 року. Повний текст рішення суду виготовлено 18 квітня 2016 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в Апеляційний суд Харківської області через Київський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Київського районного суду

м. Харкова М.Ю. Лях