Провадження № 22-ц/779/1196/2016
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Горейко М.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Вакарук В.М., Василишин Л.В.

секретаря Шемрай Н.Б.

з участю апелянта ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання та гарячого водопостачання за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 20 квітня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

11.11.2013 року ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання та гарячого водопостачання станом на 01.10.2013 року в розмірі 2831 грн. та витрат по оплаті судового збору в розмірі 229,40 грн.

В процесі розгляду справи позивач неодноразово збільшував позовні вимоги та остаточно просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 заборгованість за послуги теплопостачання та гарячого водопостачання станом на 15.06.2015 року в розмірі 5440,69 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 20 квітня 2016 року задоволено позов ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго». Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» заборгованість за послуги теплопостачання та гарячого водопостачання станом на 15.06.2015 року в розмірі 5440,69 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 229,40 грн.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема вказує, що висновок суду про те, що строк позовної давності позивачем не пропущено не узгоджується з положеннями ст.ст. 257, 261, 264, 267 ЦПК України, які регулюють питання строку позовної давності. Суд, посилаючись на правову позицію Верховного Суду України у справі №6-214цс14 про те, що скасування судового наказу перериває перебіг строку позовної давності, не врахував, що переривання перебігу строку позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. Оскільки судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за послуги теплопостачання та гарячого водопостачання був виданий 15.06.2011 року, то переривання перебігу строку позовної давності могло мати місце лише щодо стягнення заборгованості, яка виникла у період з 15.06.2008 року по 15.06.2011 року. Згідно наданих до матеріалів справи розрахунків заборгованості, станом на 14.06.2008 року за нею наявна заборгованість в розмірі 1371 грн., яка виникла до 15.08.2008 року і строк позовної давності щодо якої сплив.

Крім того, висновок суду про те, що скасування судового наказу перериває перебіг строку позовної давності суперечить положенням ч. 2 ст. 264 ЦПК України, оскільки заява про видачу судового наказу не є позовом в розумінні цивільно-процесуального законодавства.

Також апелянт не погоджується з висновком суду про те, що часткова оплата нею боргу свідчить про визнання боргу та переривання перебігу строку позовної давності. Вказує, що при оплаті послуг у призначенні платежу не вказується чи сплачені кошти зараховуються на погашення наявної заборгованості, чи як поточна оплата послуг або авансовий платіж. За відсутності призначення платежу судом не може бути достовірно встановлено намірів споживача під час здійснення ним оплати за послуги теплопостачання та гарячого водопостачання.

З наведених підстав апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

У засіданні апеляційного суду апелянт доводи апеляційної скарги підтримала з наведених у ній мотивів.

Представник позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги не визнала, рішення суду першої інстанції вважала законним і обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року №630, надавав послуги теплопостачання та гарячого водопостачання відповідачу ОСОБА_2, яка проживає у АДРЕСА_1.

10.08.2010 року відповідач встановила у своїй квартирі бойлер та припинила користуватися послугами гарячого водопостачання, що підтверджується актом від 10.08.2010 року (а.с. 17). При цьому відповідачем не надано суду доказів, що відключення від системи гарячого водопостачання відбулося з дотриманням встановленого законодавством порядку. Відтак, ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» надання послуг з гарячого водопостачання не припинило.

Відповідач, як споживач послуг, неналежно виконувала обов'язок по оплаті наданих послуг теплопостачання та гарячого водопостачання, внаслідок чого станом на 01.10.2013 року за нею утворилася заборгованість в розмірі 2831 грн., станом на 01.09.2014 року - в розмірі 3853,37 грн. та станом на 01.06.2015 року - в розмірі 5440,69 грн. (а.с. 3, 111-112, 146).

Задовольняючи позов ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго», суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок неналежного виконання споживачем ОСОБА_2 зобов'язання по оплаті наданих послуг станом на 01.06.2015 року в неї виникла заборгованість перед ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» в загальній сумі 5440,69 грн., яка підлягає стягненню на користь позивача.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Згідно п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року №630, плата за надані послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлений інший строк.

В силу дії п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, в даному випадку Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року №630, та Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Доказів, які б свідчили про погашення вищевказаної суми боргу або ж спростовували доводи ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» суду не подані.

Таким чином, суд правильно дійшов висновку про підставність позовних вимог ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за послуги теплопостачання та гарячого водопостачання в розмірі 5440,69 грн.

Доводи апелянта про неправильність висновку суду про вчинення сторонами дій, які свідчать про переривання перебігу строку позовної давності, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Судом установлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за надані послуги теплопостачання та гарячого водопостачання 11.11.2013 року.

З урахуванням положень ст. 257 ЦК України, відповідно до якої загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки, строк позовної давності для звернення позивача в суд з такою вимогою починає текти з 11.11.2008 року.

Проте, за приписами ч. ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Судом установлено, що 09.12.2010 року ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» звернулось в Івано-Франківський міський суд з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по оплаті послуг теплопостачання та гарячого водопостачання в розмірі 2179 грн. 16 коп. (а.с. 61 зв.). 15.06.2011 року суддею Івано-Франківського міського суду видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за надані послуги, який ухвалою судді від 24.12.2012 року за заявою боржника скасовано.

За наведених обставин та норм матеріального права суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що строк позовної давності перервався зверненням ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» із заявою про видачу судового наказу та видачею судового наказу, у зв'язку із чим перебіг строку позовної давності починається з 09.12.2007 року.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за теплоенергію, проведеного ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» за особовим рахунком споживача ОСОБА_2 (а.с. 82), станом на 01.12.2007 року у відповідача перед позивачем наявною була заборгованість в розмірі 1361 грн. 33 коп. В січні місяці 2008 року позивачем за надані послуги відповідачу було нараховано до оплати 222,26 грн. Останньою оплачено 239,40 грн. В квітні місяці нараховано - 126,37 грн., оплачено нею 468,93 грн. Всього за період з січня по квітень включно 2008 року позивачем нараховано відповідачу до оплати послуг теплопостачання 817,56 грн., а нею оплачено 930,59 грн., що свідчить про визнання нею боргу за попередній рік.

Наведеним спростовуються доводи апелянта про те, що вона не визнавала борг.

В силу дії ч. 1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Зважаючи на викладене, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що строк позовної давності переривався і визнанням відповідачем боргу за 2007 рік.

Доводи апелянта про невідповідність висновку суду про те, що скасування судового наказу перериває перебіг строку позовної давності, положенням ч. 2 ст. 264 ЦПК України, оскільки заява про видачу судового наказу не є позовом в розумінні цивільно-процесуального законодавства, є безпідставними та не узгоджуються з правовою позицією Верхового Суду України, висловленою у справі №6-214цс14.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів, що не узгоджується з положеннями ч. 2 ст. 303 ЦПК України, відповідно до якої суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, що в силу ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія судів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 20 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча: Горейко М.Д.

Судді: Вакарук В.М.

Василишин Л.В.