АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5630/16 Справа № 188/239/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Тамакулова В.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2016 року м. Дніпро 18 липня 2016 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Тамакулової В.О.

суддів: Деркач Н.М., Козлова С.П.

при секретарі: Самокиша О.В.,

яка розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2, приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до приватного підприємця ОСОБА_3, приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія", третя особа ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди спричиненої транспортною пригодою, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до приватного підприємця ОСОБА_3, приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди спричиненої транспортною пригодою.

Вимоги обгрунтовував тим, що 22 січня 2014 року ОСОБА_4, керуючи автомобілем сідловим тягачем марки «Рено Магнум», державний номерний знак НОМЕР_1, з напівпричепом «Кроне», державний номерний знак АС 9689 XX, що належить приватному підприємцю ОСОБА_3, не дотримався безпечної швидкості та дистанції до транспортного засобу, що рухався попереду, не врахував особливості вантажу, що перевозився, не впорався з керуванням транспортним засобом, виїхав на узбіччя, де допустив зіткнення із припаркованим на узбіччі автомобілем ВАЗ-2107, державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2

Вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2014 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України кримінального правопорушення і призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на три роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки та покладено на нього обовязки, передбачені п. п. 24 ч. 1 ст. 76 КК України.

Позивач зазначав, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди він отримав травми, які за своїм характером є тілесними ушкодженнями, що належать до категорії тяжких та є небезпечними для життя, його автомобіль також зазнав пошкоджень.

Цивільно-правова відповідальність власника вантажного автомобіля сідлового тягача «Рено Магнум», державний номерний знак НОМЕР_1, та напівпричіпа «Кроне», державний номерний знак АС 9689 XX, була застрахована у ОСОБА_5 «УПСК».

Посилаючись на спричинення майнових та моральних збитків, позивач просив стягнути на його користь з ОСОБА_5 «УПСК» 16 532 грн 01 коп. витрати на лікування, 18 547 грн. 75 коп. майнові збитки, завдані пошкодженням автомобіля, 1 300 грн витрати за послуги спеціаліста автотоварознавця та 826 грн 60 коп. на відшкодування моральної шкоди; з ПП ОСОБА_3 199 173 грн 40 коп. на відшкодування моральної шкоди та 6 000 грн витрати на правову допомогу і судові витрати.

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 «УПСК» на користь ОСОБА_2 витрати на лікування у розмірі 16 532 грн, майнову шкоду 18 547 грн 75 коп., витрати на проведення експертизи 1 300 грн та моральну шкоду 825 грн, а всього 37 205 грн. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 24 липня 2015 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2016 року рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2015 року було скасовано й ухвалено нове , яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_5 «УПСК» відмовлено. Позовні вимоги ОСОБА_2 до ПП ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто на користь ОСОБА_2 з ПП ОСОБА_3 8 921 грн 25 коп. витрати на лікування, 18 547 грн. 75 коп. майнова шкода, 50 000 грн на відшкодування моральної шкоди та 1 300 грн витрати на проведення експертизи, а всього 78 769 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України від 01 червня 2016 року

рішення апеляційного суду скасовано, справа передана на новий апеляційний розгляд.

В скарзі апелянт ОСОБА_2 посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення й постановити нове яким задовольнити заявлені позовні вимоги.

ОСОБА_5 «УПСК» просить про скасування рішення та відмову в заявлених вимогах в повному обсязі.

Колегія суддів перевірила законність, обґрунтованість рішення суду, в межах заяв-лених вимог та апеляційної скарги і дійшла до висновку, що скарги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22 січня 2014 року ОСОБА_4, керуючи автомобілем сідловим тягачем марки «Рено Магнум», державний номерний знак НОМЕР_1, з напівпричепом «Кроне», державний номерний знак АС 9689 XX, не дотримався безпечної швидкості, не впорався з керуванням транспортним засобом, виїхав на узбіччя, де допустив зіткнення із припаркованим на узбіччі автомобілем ВАЗ-2107, державний номерний знак НОМЕР_2, що належить ОСОБА_2

Вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2014 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України кримінального правопорушення і призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на три роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки та покладено на нього обовязки, передбачені п. п. 24 ч. 1 ст. 76 КК України. Вирішено питання щодо цивільного позову прокурора (а. с. 6, 7).

Таким чином, факт спричинення потерпілому ОСОБА_2 тяжких тілесних ушкоджень, ушкоджень автомобілю встановлено вироком суду.

Відповідно до свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів серії САА № 1633275 та № 000177, виданих Луцьким ВРЕР РДАІ УМВС України в Волинській області 03 жовтня 2009 року та 26 червня 2009 року , власником вантажного автомобіля сідлового тягача «Рено Магнум», державний номерний знак НОМЕР_1, та напівпричепа «Кроне», державний номерний знак НОМЕР_3, є ОСОБА_3

Цивільно-правова відповідальність власника зазначених наземних транспортних засобів була застрахована в ОСОБА_5 «УПСК», що підтверджується полісами обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/7060072 та № АС/7060074, строком дії з 23 жовтня 2013 року до 22 жовтня 2014 року включно (а. с. 8 , 9) .

За висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 29 жовтня 2014 року № 235/14, складеного приватним підприємцем ОСОБА_6, який є спеціалістом автотоварознавцем, вартість матеріальних збитків, завданих внаслідок транспортної пригоди власнику автомобіля ВАЗ-2107, державний номерний знак НОМЕР_4, становить 18 547 грн 75 коп. (а. с. 1121).

Послуги спеціаліста автотоварознавця позивачем оплачені у розмірі 1 300 грн (а. с. 10).

Згідно оригіналів чеків, платіжних доручень та довідок комунального закладу «Першотравенська центральна міська лікарня» від 18 листопада 2015 року про стаціонарне лікування потерпілого за період з 22 січня 2014 року по 14 лютого 2014 року та з 30 березня по 03 квітня 2015 року витрати ОСОБА_2 на лікування склали 8 921 грн 25 коп. Лікарські засоби і вироби медичного призначення були придбані за власні кошти ОСОБА_2, з причини їх відсутністю під час його стаціонарного лікування в лікувально-профілактичному закладі.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість вимог, заявлених до ОСОБА_5 «УПСК», та безпідставність вимог про стягнення майнової та моральної шкоди з ПП ОСОБА_3, оскільки належним відповідачем за вимогами пред'явленими до останнього повинен бути ОСОБА_4, який керував автомобілем на підставі договору підряду.

При цьому суд зазначив, що відповідно до вимог ст.33 ЦПК України за власною ініціативою він позбавлений можливості замінити заявленого позивачем відповідача ОСОБА_3 на ОСОБА_4, притягнутого до участі в справі 3 особою.

Проте погодитися з висновком судового рішення неможливо, враховуючи наступне.

За ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ст. 3 ЦПК України).

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

За ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Стаття 1187 ЦК України встановлює особливого суб'єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України таким субєктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове майно, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розяснено, що володільцем джерела підвищеної небезпеки є юридична особа або громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського віддання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальність за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т. ін.).

Аналогічне розяснення надано і п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» де зазначено, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (п. 2.2. Правил дорожнього руху; нормативно-правовий акт № 1306 від 10 жовтня 2001).

Як слідує із матеріалів справи та встановлено судом, в момент транспортної пригоди автомобілем сідловим тягачем марки «Рено Магнум», державний номерний знак НОМЕР_1, з напівпричепом «Кроне», державний номерний знак АС 9689 XX, що зареєстровані за ПП ОСОБА_3 керував ОСОБА_4

ОСОБА_4 володів вказаними транспортними засобами на підставі договору підряду від 20 січня 2014 року, що був укладений між ним та ПП ОСОБА_3 на період з 20 січня 2014 року по 24 січня 2014 року (а. с. 94).

Згідно із Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» внесено зміни у ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема, розширено перелік обов'язків учасників транспортної пригоди, у зв'язку із чим обов'язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів повідомлення страховика про настання транспортної пригоди був викладений у пп. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 вказаного Закону.

Проте зміни, що стосуються нумерації зазначеного пп., до пп. «ґ» пп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів ст. 33 цього Закону щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання транспортної пригоди, внесені не були.

Відповідно до пп. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожнньо- транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання пригоди , письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, Моторне (транспортне) страхове бюро України), повідомлення про транспортну пригоду установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування( ст. 22 ЦК України).

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Усупереч вимогам ст. ст. 212, ЦПК України суд першої інстанції у достатньому обсязі не визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, на порушення ч. 4 10 ЦПК України не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, а саме: не звернув уваги на те, що настання страхового випадку ніким не оспорюється, він зафіксований правоохоронними органами, ОСОБА_4 як особа, винна в ДТП, притягнутий до відповідальності, а сам по собі факт неповідомлення відповідачем страхової компанії про настання страхового випадку не може слугувати підставою для відмови в задоволенні вимог про стягнення страхового відшкодування.

Згідно вимог ст.212-213 ЦПК України, суд під час вирішення спору в межах позовних вимог має встановити обставини, що мають значення для справи, надати їм юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовних вимог.Без виконання вказаних норм ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

За частиною 4 ст.10 ЦПК України на суд покладено обовязок сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджувати про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу, як співвідповідача.

Після заміни відповідача або залучення до участі у справі співвідповідача справа за клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розглядається спочатку.

На виконання вимог ст.33 ЦПК України, судом першої інстанції не надано роз'яснень позивачу про притягнення до участі в справі, поряд зі страховою компанією, як відповідача - ОСОБА_4

Належно не встановивши фактичні обставини по спору, належних відповідачів, суд позбавлений можливості постановити законне рішення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України апеляційна інстанція скасовує рішення якщо судом неправильно застосовано норми матеріального чи процесуального права.

Суд допустив такі порушення, оскільки належно не встановив фактичні обставини по справі, правовові підстави заявлених вимог, належних відповідачів, порушив ст.33 ЦПК України та не виконав вимоги передбачені частиною 4 ст.10 ЦПК України.

У звязку з порушенням судом першої інстанції норм процесуального та матеріального закону, оскаржуване рішення підлягає скасуванню, як передчасне, з ухваленням нового- про відмову у задоволенні заявлених вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" - задовольнити частково.

Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до приватного підприємця ОСОБА_3, приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія", третя особа ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди спричиненої транспортною пригодою- скасувати, в позовних вимогах - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий: В.О. Тамакулова

С у д д і: ОСОБА_7

ОСОБА_8