Справа №587/458/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Степаненко О. А.
Номер провадження 22-ц/788/953/16 Суддя-доповідач - Дубровна В. В.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

23 травня 2016 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Дубровної В. В.,

суддів - Криворотенка В. І. , Лузан Л. В. ,

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 21 квітня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3

про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 21 квітня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 11 березня 2016 року і до повноліття дитини.

Відкликаний з виконавчої служби виконавчий лист № 2-527/06 року про стягнення аліментів з ОСОБА_3 за рішенням Сумського районного суду Сумської області від 17 серпня 2006 року.

В задоволенні іншої частини позову ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить змінити рішення суду першої інстанції та зменшити розмір аліментів належних до стягнення на утримання дочки та стягнути аліменти у розмірі 300 грн. При цьому зазначає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не взяв до уваги того, що він є інвалідом ІІ групи з 2013 року, у зв'язку з його хворобою він змушений двічі на рік стаціонарно лікуватись та щомісячно лікуватися амбулаторно, на що витрачає близько 500 грн., ніде не працює, не отримує ніякої допомоги, має на утриманні матір похилого віку і єдиним джерелом його доходу є пенсія по інвалідності у розмірі 1 074 грн., на яку він живе та лікується.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3, який апеляційну скаргу підтримує з мотивів у ній викладених, вивчивши матеріали справи, перевіривши рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Вирішуючи спір та частково задовольняючи позов ОСОБА_4 суд першої інстанції виходи з того, що відповідач на даний час є інвалідом другої групи, отримує пенсію по інвалідності в розмірі 1074 гривні, підприємницька діяльність ним припинена ще в 2015 році, має на утриманні матір 1936 року народження.

Колегія суддів вважає висновок суду законним та обґрунтованим за наступних підстав.

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_3 та просила збільшити розмір аліментів і стягувати з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі 1 000 гривень щомісячно. Свої вимоги мотивувала тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 09 лютого 2001 року, який розірваний рішенням Сумського районного суду Сумської області від 17 серпня 2006 року. Від шлюбу мають дочку, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з нею. На підставі рішення Сумського районного суду Сумської області від 17 серпня 2006 року на утримання дочки відповідач сплачує аліменти в розмірі 123 грн. щомісячно. Отримуючи мінімальну заробітну плату за роботу прибиральниці вона не взмозі утримувати доньку.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Декларацією прав дитини (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року) та ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, які підлягають застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст.ст. 2, 8 ЦПК України, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

В частинах 1, 6 ст. 12 Закону України № 2402-III від 26.04.2001 року «Про охорону дитинства» вказано, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону.

Відповідно до ст. 192 СК України та п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, сторони з 09 лютого 2001 року перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження ( а.с.7.)

На даний час дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою Великовільмівської сільської ради Сумського району ( а.с. 3).

Рішенням Сумського районного суду від 17 серпня 2006 року шлюб між сторонами розірваний, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання дочки в розмірі 123 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи стягнення з 08 червня 2006 року та до її повноліття ( а.с.5).

Після стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі змінився матеріальний стан платника аліментів, оскільки він з 2013 року є інвалідом ІІ групи, припинив підприємницьку діяльність, ніде не працює за станом здоров'я, отримує пенсію по інвалідності, проживає у селі з матір'ю, якій 80 років. З його пояснень в апеляційному суді мати отримує мінімальну пенсію та один раз в рік - орендну плату за земельний пай у сумі більше 2 000 грн., підсобного господарства не ведуть, засаджують невеликий город.

Поряд з цим, заслуговують на увагу ті обставини, що на момент винесення попереднього рішення суд про стягнення аліментів донька мала вік 4 роки, на даний час вона досягла 14-річного віку, що змушує позивача збільшувати витрати на її утримання та забезпечення достатнього рівня його життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. З наданої суду довідки вбачається, що заробітна плата в середньому становить 1 300 грн. в місяць.

З урахуванням всіх вищезазначених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, виходячи із засад виваженості, розумності та справедливості обґрунтовано частково задовольнив позовні вимоги та стягнув аліменти у розмірі 1/4 частини, як це визначено ст. 183 Сімейного кодексу України. Крім того, виходячи з положень ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України суд визначив мінімальний розмір аліментів, який не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Не можливо погодитись з доводами ОСОБА_3 про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі - у розмірі 300 грн., оскільки відповідно до ст. 184 Сімейного кодексу України суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі якщо платник аліментів має нерегулярний , мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Посилання відповідача на те, що він за станом здоров'я не може сплачувати більший розмір аліментів, не свідчить про його неспроможність сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги колегія суддів не знаходить підстав для його зміни чи скасування.

У відповідності до ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 21 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -