АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 643/5773/15-ц Головуючий 1-ї інстанції Харченко А.М.
Провадження № 22-ц/790/2043/16 Доповідач Колтунова А.І.
Категорія: спори, що виникають із
договорів купівлі-продажу
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«21» квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Гальянової І.Г., Зазулинської Т.П.

при секретарі: Щербань Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 січня 2016 року за позовом Нгуєн Тхі ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_1, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, треті особи реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції, ОСОБА_6, публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, витребування майна, виселення та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

06 квітня 2016 року Нгуєн Тхі ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_1, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції про визнання недійсним договору купівлі продажу квартири, застосування наслідків недійсності договору, витребування майна та стягнення моральної шкоди.

Позивач посилалась на ті обставини, що 24 грудня 2007 року між ОСОБА_7 та нею було укладено договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 (далі квартира № 90).

24 грудня 2007 року була проведена державна реєстрація вказаного договору купівлі продажу, що підтверджується витягом з державного реєстру правочинів.

10 грудня 2014 року за її відсутності приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу була видана довіреність від її імені на ОСОБА_4 за реєстровим номером 474.

Згідно даної довіреності ОСОБА_4 отримав право на здійснення дій від її імені щодо спірної квартири.

01 березня 2015 року ОСОБА_8 начебто уклав договір купівлі продажу квартири № 90 з нею за суму 1 218 000,00 грн., які вона начебто отримала у останнього.

Як на час оформлення довіреності, так і договору купівлі продажу квартири, позивач на території України не перебувала. 12 листопада 2013 року вона виїхала за межі України, вїхала в Україну 02 квітня 2015 року.

Таким чином, при укладенні зазначених правочинів позивач в нотаріальній конторі не перебувала, її волевиявлення на їх укладення було відсутнє, ніякої домовленості між нею та ОСОБА_4 не було.

За таких обставин позивач вважала, що є правові підстави для визнання цього договору купівлі - продажу квартири недійсним.

13 березня 2015 року ОСОБА_4 здійснив відчуження зазначеної квартири ОСОБА_1, договір купівлі - продажу також був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5

Позивач просила суд витребувати квартиру у добросовісного набувача, оскільки вона вибула із володіння власника злочинним шляхом, без її волевиявлення.

Також просила суд стягнути з відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у відшкодування заподіяної їй моральної шкоди по 10 000,00 грн. та зобовязати реєстраційну службу Харківського міського управління юстиції скасувати запис про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 та виселити ОСОБА_1 із спірної квартири.

Ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 23 липня 2015 року було закрито провадження у справі в частині позовних вимог Нгуєн Тхі ОСОБА_3 щодо зобовязання реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції скасувати запис про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, а саме, квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_4 та за ОСОБА_1

Виключена реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції з числа відповідачів та залучена до участі у справі в якості третьої особи.

Ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 23 липня 2015 року в якості третіх осіб по справі залучені ОСОБА_6, приватне акціонере товариство «Комерційний банк «Надра» (далі ПАТ КБ «Надра»).

Представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечував, зазначав, що відповідач ОСОБА_1 є добросовісним набувачем майна, договір купівлі продажу між ним та ОСОБА_4 не визнано недійсним, у звязку з чим правові підстави для витребування у нього майна відсутні.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 27 січня 2016 року позов Нгуєн Тхі ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі продажу квартири за адресою : АДРЕСА_3, укладений 01 березня 2015 року між Нгуєн Тхі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5.

Витребувано з володіння ОСОБА_1 квартиру, загальною площею 125,9 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_4.

Виселено ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 без надання іншого жилого приміщення. Стягнено з ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, на користь Нгуєн Тхі ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 654,00 грн.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог Нгуєн Тхі ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_1, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, треті особи реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції, ОСОБА_6, публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на ті обставини, що рішення суду ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильного застосування норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам по справі.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення прийняв як докази надані представником позивача неналежним чином оформлені документи, отримані від слідчого управління, щодо смерті відповідача ОСОБА_4, 05 жовтня 2013 року.

Разом з тим, дані докази не можуть бути визнані допустимими в розумінні вимог ст. 57, 58, 59, 60, 64 ЦПК України та цей факт юридично встановленим.

Крім того, суд в порушення вимог ст. 205 ЦПК України не закрив провадження по справі, а ухвалив рішення відносно особи, яка є померлою.

Судом не наведено правових підстав для витребування квартири у добросовісного набувача, не враховано, що договір купівлі продажу спірної квартири ОСОБА_1 в установленому законом порядку не визнаний недійсним.

В суді апеляційної інстанції представники відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_5 ОСОБА_2, ОСОБА_9 підтримували апеляційну скаргу.

Представник Нгуєн Тхі ОСОБА_3 ОСОБА_10 проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, Нгуєн Тхі ОСОБА_3, ОСОБА_11 представники реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_6 в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 225 228 том 1 .)

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги Нгуєн Тхі ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, витребування майна, виселення та відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив із того, що на час укладення договору купівлі продажу від 01 березня 2015 року квартири № 90, яка належала позивачеві на праві власності, остання на території України не перебувала, даний договір не підписувала.

Більш того, на час укладення цього договору покупець ОСОБА_4 помер, що підтверджується актовим записом про його смерть, із якої вбачається, дата його смерті 05 жовтня 2013 року.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов до висновку, що цей правочин порушує публічний порядок, так як він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод позивача, незаконне заволодіння належним їй на праві власності майном.

Суд зазначив, що відповідно до ст. 228 ЦК України цей правочин є нікчемним, у звязку з чим, є підстави для визнання договору купівлі квартири недійсним.

Оскільки зазначена квартира вибула із володіння власника не з її волі, то вона може бути витребувана від добросовісного набувача.

У звязку з витребуванням квартири у добросовісного набувача ОСОБА_11 він підлягає виселенню з цієї квартири без надання іншого житлового приміщення.

В задоволенні позовних вимог Нгуєн Тхі ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди суд відмовив, виходячи із того, що вони є передчасними, оскільки вина приватного нотаріуса ОСОБА_5 не була доведена у встановленому законом порядку.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Рішення суду в частині відмови позивачу у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди сторонами не оскаржується, у звязку з чим, відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України колегія суддів в цій частині законність та обґрунтованість рішення не перевіряє.

Що стосується рішення суду першої інстанції в іншій частині, то колегія суддів не погоджується з ним в частині визнання недійсним договору купівлі продажу, укладеному між Нгуєн Тхі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, оскільки рішення суду першої інстанції в зазначеній частині ухвалене з порушенням процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, підтверджується письмовими доказами та не оспорюється сторонами, що квартира АДРЕСА_1 належала Нгуєн Тхі ОСОБА_3 на підставі договору купівлі продажу від 24 грудня 2007 року (а.с. 9, 10 том 1).

Згідно з договором іпотеки № 6/4/1/2007 -980-1/635, посвідченим 24 грудня 2007 року, позивач передала зазначену квартиру в іпотеку ВАТ КБ «Надра» в забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору (а.с. 18-19 том 1).

24 грудня 2007 року приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу наклала заборону відчуження предмета іпотеки квартири № 90 до припинення дії договору іпотеки.

10 грудня 2014 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 була посвідчена довіреність між Нгуєн Тхі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за реєстровим номером 474, на передачу йому представництва від її імені при вирішенні будь яких питань, що стосуються її на належну їй на праві власності квартиру № 90, розташовану в м.Харкові, по вул. Академіка Павлова, № 144.

Згідно з договором купівлі продажу зазначеної квартири від 01 березня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_4 придбав спірну квартиру (а.с. 11-14 том 1).

Відповідно до висновку почеркознавчої експертизи № 8916 від 16 жовтня 2015 року, яка була призначена по кримінальному провадженню № 0001406, копія якої належним чином посвідчена судом апеляційної інстанції долучено до матеріалів справи в якості письмового доказу, вбачається, що в оригіналі довіреності від 10 грудня 2014 року на імя ОСОБА_4 підпис від імені Нгуєн Тхі ОСОБА_3 виконаний не Нгуєн Тхі ОСОБА_3, а іншою особою, підпис від імені Нгуєн Тхі ОСОБА_3 та рукописний текст «Нгуєн Тхі ОСОБА_3» в оригіналі договору купівлі- продажу квартири № 90, виконані не Нгуєн Тхі ОСОБА_3, а іншою особою (а.с. 15 23, 39 том 2).

Доводи представника відповідачів відносно того, що цей висновок почеркознавчої експертизи не може бути взятий до уваги, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки при розгляді справи як в суді першої, так і апеляційної інстанції, вони клопотань щодо призначення судово почеркознавчої експертизи не заявляли; доказів в спростування висновків почеркознавчої експертизи № 8916 від 16 жовтня 2015 року по кримінальному провадженню № 0001406 не надавали.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновок почеркознавчої експертизи № 8916 від 16 жовтня 2015 року по кримінальному провадженню № 0001406 є належним та допустимим письмовим доказом.

З повідомлення Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України вбачається, що громадянка ОСОБА_12 Нгуєн Тхі ОСОБА_3 перетинала державний кордон України: 12 листопада 2013 року виїзд- пункт пропуску Бориспіль, вїзд 15 вересня 2015 року пункт пропуску Бориспіль (а.с. 12, 40 том 2).

Дані відомості підтверджуються оригіналом паспорту громадянки ОСОБА_12 Нгуєн Тхі ОСОБА_3, який був досліджений в суді першої інстанції та копія якого була залучена до матеріалів справи (а.с. 23-25 том 1).

Доводи представників відповідачів відносно того, що вона могла перетинати державний кордон України по тимчасовій посвідці на постійне проживання, були предметом розгляду суду апеляційної інстанції. Даних про перетинання кордону України Нгуєн Тхі ОСОБА_3 по тимчасовій посвідці на постійне проживання серія ВК № НОМЕР_2 установлено не було.

Згідно з актовим записом про смерть № 80 від 07 жовтня 2013 року, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, помер 05 жовтня 2013 року ( а.с. 14 том 2).

Судом апеляційної інстанції за клопотанням представника ОСОБА_11 була витребувана із Московського РВ ГУ МВС України в Харківській області форма № 1 з фотокарткою про видачу паспорту ОСОБА_4 серія МН № 185426, виданого 18 січня 2002 року.

Із наданої довідки вбачається, що ОСОБА_4 був отриманий паспорт серії МТ № 285507 від 20 червня 2013 року, у звязку з утратою раніше виданого паспорту № 185426 серія МН, виданий ОСОБА_4 18 січня 2002 року.

Із оспорюваного договору купівлі продажу вбачається, що при його оформленні був використаний втрачений паспорт ОСОБА_4

Таким чином, судом першої інстанції достовірно встановлено, що оспорюваний позивачем правочин не міг бути укладений зазначеними в ньому особами, у звязку з чим суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що даний договір купівлі продажу квартири № 90 є нікчемним відповідно до ст. 228 ЦК України.

За змістом розяснень, які містяться в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність з підстав, встановлених законом.

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 228 ЦПК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Таким чином, оскільки договір купівлі продажу квартири № 15, укладений між Нгуєн Тхі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 01 березня 2015 року, порушує права та свободи позивача, спрямований на незаконне заволодіння майном, належним позивачеві, то він вважається таким, що порушує публічний порядок.

У звязку з чим, колегія суддів вважає, що додатково визнавати цей правочин недійсним не має правових підстав.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно зазначивши в рішенні суду про нікчемність цього правочину, помилково визнав його недійсними.

Більш того, судом першої інстанції при розгляді справи було встановлено, що відповідач ОСОБА_4, як на час укладення оспорюваного правочину, так і на час розгляду справи, був померлим.

Відповідно до ч.4 ст. 24 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Таким чином, як на час укладення договору купівлі продажу, так і на час відкриття провадження по справі, цивільна правоздатність ОСОБА_4 була припинена.

Діючим законодавством не передбачено врегулювання спору між особою, яка померла до предявлення до неї позову.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для ухвалення рішення відносно померлої особи.

У звязку з чим, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції на підставі пункту 4 частини 1 статті 307 ЦПК України в частині визнання недійсним договору купівлі продажу квартири № 90, розташованої за адресою: м.Харків, вул. Академіка Павлова, будинок № 144, укладеного 01 березня 2015 року між Нгуєн Тхі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, підлягає скасуванню.

Провадження по справі в цій частині на підставі пункту 1 частини 1 статті 205 ЦПК України підлягає закриттю.

Що стосується рішення суду в частині витребування майна у добросовісного набувача та виселення добросовісного набувача із спірної квартири, то колегія суддів вважає, що воно ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правові підстави для його скасування відсутні.

Суд першої інстанції правильно виходив із того, що оскільки спірна квартира вибула з володіння власника не з її волі, то вона підлягає витребуванню у добросовісного набувача ОСОБА_1, який придбав цю квартиру відповідно до договору купівлі продажу від 13 березня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, у померлого на час укладення цього правочину ОСОБА_4 (а.с. 15-16).

Доводи представників ОСОБА_1 відносно того, що оскільки зазначений договір купівлі- продажу спірної квартири недійсним не визнаний, то квартира не може бути у нього витребувана, не можуть бути визнані обґрунтованими.

Відповідно до розяснень, які містяться в пункті 10 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

У звязку з чим, вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину за правилами реституції, може бути предявлена тільки стороні недійсного правочину.

Норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватися як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного (нікчемного) правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною 1 статті 388 ЦК України.

Аналогічні висновки містяться в правовій позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 18 вересня 2013 року по справі № 6-95цс, яка відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

У звязку з чим, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції були правові підстави для витребування спірної квартири у добросовісного набувача ОСОБА_1

Що стосується посилання представників ОСОБА_1 та ОСОБА_13 на ті обставини, що ця квартира була придбана позивачем за рахунок кредитних коштів та є предметом іпотеки по іпотечному договору, укладеному у забезпечення кредитного договору, у звязку з чим оспорюваний договір купівлі продажу був направлений на виведення цієї квартири із іпотеки, то вони не можуть бути взяті колегією суддів до уваги, оскільки відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» якщо предмет іпотеки відчужений без згоди іпотекодержателя, то обовязки іпотекодавця переходять на покупця.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_11 надав докази, що рішенням Московського районного суду міста Харкова від 30 жовтня 2013 року звернуто стягнення на спірну квартиру, як на предмет іпотеки по кредитному договору № 6/4/1/2007/840-К/643. Про наявність рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в суді першої інстанції заявляв представник ПАТ КБ «Надра».

Разом з тим, колегія суддів вважає, що зазначене рішення не перешкоджає витребуванню цієї квартири у добросовісного набувача ОСОБА_11, який придбав її уже після стягнення звернення на предмет іпотеки. Повернення цієї квартири іпотекодавцю Нгуєн ТХі ОСОБА_3 усуває перешкоди для виконання рішення щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору.

Таким чином, доводи представника ОСОБА_1, висновків суду першої інстанції в цій частині не спростовують.

У звязку з чим, колегія суддів не вбачає правових підстав для скасування рішення суду щодо витребування майна у добросовісного набувача.

Оскільки суд першої інстанції дійшов до висновку щодо витребування спірної квартири від добросовісного набувача, то правильними є висновки суду в частині виселення ОСОБА_1 із цієї квартири без надання іншого жилого приміщення відповідно до вимог статті 109 ЖК України.

Відповідно до вимог частини 1 статті 88 ЦПК України колегія суддів зменшує суму судових витрат по сплаті судового збору, який стягує з ОСОБА_1 на користь Нгуєн Тхі ОСОБА_3 з 3 654,00 грн. до 1 827,00 грн., пропорційно задоволеним позивним вимогам.

На підставі викладеного, ч.4 ст.21, ч.ч. 1,2 ст. 228 ЦК України, п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України, керуючись ст. ст. 303, 304, п.п. 1, 4 ч.1 ст. 307, ст. 308, п.1 ч.1 ст. 310, ст. 313. Ч.1 ст. 314, ст. 315, ст. 317, ст. 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 січня 2016 року в частині визнання недійсним договору купівлі продажу квартири № 90 будинку № 144, укладеного 01 березня 2015 року між Нгуєн Тхі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округа ОСОБА_5 за реєстровим номером 95 скасувати.

Провадження по справі за позовом Нгуєн Тхі ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_1, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, треті особи реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції, ОСОБА_6, публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 від 01 березня 2015 року, укладеного між Нгуєн Тхі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстраційним номером 95 закрити.

Зменшити суму судових витрат по сплаті судового збору, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1, на користь Нгуєн Тхі ОСОБА_3, з 3 654,00 грн. (три тисячі шістсот пятдесят чотири гривні) до 1 827, 00 грн.(одна тисяча вісімсот двадцять сім гривень).

В іншій частині рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили.

Головуючий: А.І. Колтунова

Судді: І.Г. Гальянова

ОСОБА_14