Справа № 442/5586/16 Головуючий у 1 інстанції: Гарасимків Л.І.
Провадження № 22-ц/783/6287/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Р. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. і ОСОБА_2,

при секретарі Цапові П.М.,

за участю ОСОБА_3 і її представника ОСОБА_4;

ОСОБА_5 представника ТзОВ «ДЦ Україна»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна» на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 серпня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваною ухвалою частково задоволено заяву ОСОБА_3 про забезпечення її позову до Товариства з обмеженою відповідальністю (ТзОВ) «ДЦ Україна» про стягнення заборгованості за Договором оренди нежитлового приміщення, укладеного між згаданими сторонами 30 квітня 2012 року.

Накладено арешт на грошові кошти, які знаходяться на рахунках ТОВ «ДЦ Україна» (за адресою м.Київ, пр.Московський, 28/А), у будь-якій валюті в межах суми позову 1 454 812 грн. 14 коп., код ЄДРПУО 32424255, ІНП 73, МФО 300335, у всіх банківських установах України, зокрема на рахунках № НОМЕР_1, № 2 в ПАТ «ОСОБА_6 Аваль» м.Києва (а.с. 23-24).

Дану ухвалу оскаржив представник ТзОВ «ДЦ Україна».

Апелянт просить оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нову, якою у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити, покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права.

Вважає що, задовольняючи вище згадану заяву, суд не навів обгрунтування того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у майбутньому чи існує реальна загроза невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду та чи забезпечення позову в такий спосіб не буде перешкоджати господарській діяльності відповідача.

Зазначає, що позбавлення можливості повноцінно користуватися рахунками відповідача призведе до порушення прав та інтересів інших осіб, а саме: орендодавців, постачальників, працівників, яким необхідно сплачувати заробітну плату тощо.

Вважає, що задовольняючи заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову у обраний ним спосіб, а саме - накладенням арешту на частину оборотних коштів відповідача, суд першої інстанції фактично втрутився у господарську діяльність відповідача (а.с. 26-28).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони позивачки і її представника, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Статтями 10 і 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доводи заяви позивачки про забезпечення позову обгрунтовувалися тим, що згідно даних з реєстру речових прав на нерухоме майно за відповідачем, ТзОВ „ДЦ Україна, не зареєстроване нерухоме майно, а тому єдиним способом забезпечення позову є накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на рахунках відповідача у банківських установах (а.с. 17-19).

Доводи апеляційної скарги вище згаданого твердження позивачки (про відсутність у відповідача зареєстрованого нерухомого майна) не спростовують.

Представник апелянта в суді апеляційної інстанції також визнала відсутність у відповідача зареєстрованого нерухомого майна; будь-яких пропозицій про заміну способу забезпечення позову, обраного позивачкою і (відповідно) судом, на інший до суду не подала.

Частиною 3 ст. 151 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відтак суд при розгляді апеляційної скарги на ухвалу про забезпечення позову не вправі давати оцінку доказам, які подані позивачем в обгрунтування його позовних вимог, оскільки у відповідності до ст. 214 ЦПК України оцінку цим доказам зобовязаний дати суд при ухваленні рішення по суті позовних вимог.

В той же час, в ході апеляційного розгляду даної справи було встановлено, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 листопада 2016 року позов ОСОБА_3 до ТзОВ „ДЦ Україна (в забезпечення якого судом і було постановлено оскаржувану ухвалу) частково задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивачки 1 177 639 грн. 04 коп., а також 6 898 грн. судових витрат (а.с. 71-74).

З урахуванням вище наведеного, колегія суддів вважає, що підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні і апеляційну скаргу на неї, доводи якої висновків оскаржуваної ухвали не спростовують, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.2 п.1, 312 п.1, 314 ч.1 п.4, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна» відхилити та залишити ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 серпня 2016 рокубез змін.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: