Провадження № 2/522/3036/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2016 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Нікітіної С.Й.

при секретарі Віноградовій І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про вселення,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду з позовом, в якому, після уточнення позовних вимог, просили визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою №91 будинку №5/4 по вул. Базарній в м. Одесі, стягнути з відповідача судові витрати в розмірі сплаченого судового збору 487 грн. 20 коп. на користь ОСОБА_1. Відповідач звернувся до позивачів із зустрічним позовом, в якому просив суд вселити його в кімнату загальною площею 14,0 кв. м. (яка визначена в технічному паспорті на квартиру під номером 7) квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх позовних вимог Позивачі посилалися на те, що 10.09.2013 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано, 22.09.2013 року ОСОБА_3 вивіз з квартири всі цінні речі та переїхав на проживання у власний будинок за адресою: м. Одеса, вул. Недєліна,29а, в звязку із чим просили визнати його втративши право користування спірною квартирою. Відповідач ОСОБА_3 в зустрічному позові в обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що спірну квартиру він отримав як суддя Апеляційного суду Одеської області, в подальшому спірна квартира була приватизована ОСОБА_1 та ОСОБА_2, але він продовжував там жити до хвороби своєї матері, внаслідок якої між ним та його колишньою дружиною погіршилися стосунки та він вимушений був розірвати із нею шлюб. Після розірвання шлюбу, ОСОБА_1 І змінила замки та відмовила йому в доступі до його особистих речей, частину яких видала йому тільки після втручання дільничного інспектора.

В судовому засіданні Позивач ОСОБА_1, її представник та представник ОСОБА_2 ОСОБА_4 підтримали свої позовні вимоги в повному обсязі, проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечували та додатково пояснили суду, що ОСОБА_3 добровільно звільнив квартиру, передав ключі та забрав всі речі, та сказав, що зніметься з реєстрації в добровільному порядку, але поки реєстрація в квартирі йому необхідна для роботи. В подальшому, ОСОБА_3 відмовився виписатись з квартири та подав позов про визнання за ним права користування квартирою. Враховуючи, що вони є співвласниками спірної квартири, ОСОБА_3 після розторгнення шлюбу не є членом їх родини, покинув квартиру добровільно, тому втратив право користування житлом.

Представник Відповідача ОСОБА_3 проти задоволення первісного позову заперечувала, зустрічний позов підтримала в повному обсязі та пояснила суду, що ОСОБА_3 отримав спірну квартиру як суддя Апеляційного суду Одеської області на себе та свою родину: дружину та доньку із урахуванням додаткової площі, яку він повинен був одержати як суддя. На початку 2013 року у ОСОБА_3 захворіла мати (інсульт), яка потребувала постійного стороннього догляду, але ОСОБА_1 та ОСОБА_2 категорично відмовилися забирати її в спірну квартиру, внаслідок чого Позивач за зустрічним позовом вимушений був весь вільний час проводити у матері по вул. Недєліна, 29а, в м. Одесі. Ці обставини спричинили різке погіршення стосунків між ним та ОСОБА_1, внаслідок чого вони розірвали шлюб. Після розірвання шлюбу, ОСОБА_1 змінила замки в квартирі та перестала його туди пускати. І тільки після втручання дільничного інспектора, вона дала йому забрати з квартири речі, які були необхідні йому для роботи та заставила його написати розписку.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 задоволенню не підлягають, а зустрічний позов ОСОБА_3 підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі розпорядження №65/01-06 Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 07.02.2008 року відповідно до клопотання голови Апеляційного суду Одеської області від 04.02.2008 року був затверджений протокол засідання президії Апеляційного суду Одеської області про надання судді Кулаковському Анатолію Олеговичу трикімнатної квартири (будівельний № 46), житловою площею 55,2 кв.м. по вул. Базарна, буд. №5 з урахуванням права на додаткову житлову площу (п. 3.2. розпорядження). На підставі вказаного розпорядження, Відповідачу за первісним позовом 02.12.2009 року був виданий ордер серії МР № 8282 на право зайняття жилого приміщення: ізольованої 3-кімнатної квартири АДРЕСА_2 складом сімї з трьох осіб: ОСОБА_3 наймач, ОСОБА_1 дружина, ОСОБА_2 дочка (а.с. 99). Таким чином, спірна квартира була отримана саме ОСОБА_3 з урахуванням додаткової житлової площі, яка йому була надана як судді.

В судовому засіданні Позивачкою та її представником по первісному позову ці обставини не заперечувались, як і той факт, що ОСОБА_3 користувався в спірній квартирі кімнатою загальною площею 14,0 кв. м., яка визначена в технічному паспорті на квартиру під номером 7.

В подальшому, Позивачами за первісним позовом спірна квартира була приватизована в рівних долях: Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради 22.01.2010 року було видане свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_3 (а.с. 25). ОСОБА_1 01.02.2010 року був укладений Договір №91/4 про надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території та Договір №91/4-Р про надання послуг зопалення, водопостачання та водовідведення з ТОВ «ЖЕК «ІДЕАЛ» (а.с.26-30).

На початку 2013 року мати ОСОБА_3 ОСОБА_5 перенесла інсульт та потребувала постійного стороннього догляду, внаслідок чого Позивач за зустрічним позовом вимушений був весь вільний час проводити у матері по вул. Недєліна, 29а, в м. Одесі, про що свідчить довідка ОСНК мікрорайону «Чубаївка» (а.с.100), акт сусідів (а.с.101) та лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_1 (а.с. 103). Сторонами по справі не заперечувався факт погіршення відносин з початку 2013 року, що призвело до розторгнення шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 10.09.2013 року (а.с.13). Суд критично ставиться до пояснень Позивача за первісним позовом ОСОБА_1 та представника ОСОБА_4 про те, що Відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 добровільно забрав цінні речі та віддав ключі від спірної квартири: в матеріалах справи наявні відповідь Приморського РВС від 12.04.2014 року №31/17-Д-1167 (а.с. 104), відповідно до якої представнику ОСОБА_3 запропоновано звернутися до суду з приводу вселення-виселення з квартири, а також виклики (повістки) на імя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до дільничного інспектора (а.с. 122, 124). В акті розподілу матеріального майна, який доданий до матеріалів справи (а.с. 14) жодної згадки про добровільну передачу ключів від квартири немає, там перераховані речі (стіл, крісло, книжна полиця, настільна лампа), які використовувалися ОСОБА_3 для роботи.

У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України).

Відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обовязки, а й орієнтовно вказує на його зобовязання.

Частиною 1 статті 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (ч. 1 ст. 383 ЦК України)

Згідно із ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням (ч. ч. 1, 4 ст. 156 ЖК України).

Позивачами за первісним позовом не доведений факт відсутності відповідача ОСОБА_3 в спірній квартирі без поважних причин, а також факт його добровільного виселення зі спірної квартири.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України, сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Оскільки позивачі за первісним позовом, як передбачено ст. ст. 10 та 60 ЦПК України, не довели обставин, на які вони посилалися як на підставу для задоволення позову, а доводи позивача за зустрічним позовом найшли своє підтвердження при розгляді даної справи, суд дійшов висновку, ОСОБА_1, ОСОБА_2 задоволенню не підлягають, а зустрічний позов ОСОБА_3 підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням квартирою №91 в будинку №5/4 по вулиці Базарній в м. Одесі - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задовольнити.

Вселити ОСОБА_3 в кімнату загальною площею 14,0 кв.м., яка визначена в технічному паспорті на квартиру під номером 7 квартири АДРЕСА_4.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Приморського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня виготовлення його вмотивованої частини.

Суддя:

14.12.2016