АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №182/2821/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22ц/774/1082/К/16 суддя Рунчева О.В.
Категорія 53 ( І ) Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

Іменем України

26 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Соколан Н.О.

за участю секретаря - Петренко К.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Нікопольська міська електрична мережа вуличного освітлення», Нікопольської міської ради про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені.

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства «Нікопольська міська електрична мережа вуличного освітлення» (надалі КП «Нікопольська міська мережа вуличного освітлення»), Нікопольської міської ради про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування вимог позивач зазначив, що у 2003 році було створено Комунальне підприємство «Нікопольська міська мережа вуличного освітлення», власником якого є Нікопольська міська рада. У вересні 2012 року Нікопольська міська рада прийняла рішення про передачу всього нерухомого майна від КП «Нікопольська міська мережа вуличного освітлення» до іншого комунального підприємства та 09 листопада 2012 року прийняла рішення № 60-24/IV про припинення діяльності та ліквідацію КП «Нікопольська міська мережа вуличного освітлення». З того часу КП «Нікопольська міська мережа вуличного освітлення» перестало заробляти гроші для здійснення свого існування, внаслідок чого у підприємства утворилась заборгованість, зявилися збитки.

Вона працювала на КП «Нікопольська міська мережа вуличного освітлення» з 06.05.2010 року та 13.09.2012 року звільнилася за угодою сторін, згідно ст. 36 КЗпП України. Однак, всупереч вимог ст. 116 КЗпП України, в день звільнення відповідачами не було проведено з нею розрахунку. Заборгованість по заробітній платі на день її звільнення складає 20 552,01 грн.

Неодноразові звернення до відповідачів з приводу погашення вищевказаної заборгованості не принесли жодного результату. До теперішнього часу заборгованість по заробітній платі не погашена, у звязку з чим, уточнивши позовні вимоги, просила суд: стягнути солідарно з відповідачів заробітну плату в розмірі 20 552,01 грн., середній заробіток за період затримки розрахунку з 13 вересня 2012 року по 31 грудня 2015 року в розмірі 214 594,94 грн., допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць в розмірі 5 694,88 грн.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з КП «Нікопольська міська електрична мережа вуличного освітлення» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13 вересня 2012 року по 31 грудня 2015 року в розмірі 214 594 грн. 94 коп.

В іншому відмовлено.

Стягнуто з КП «Нікопольська міська електрична мережа вуличного освітлення» на користь держави судовий збір в розмірі 2 146,94 грн.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на невірну оцінку судом доказів, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

Зокрема, вважає, що висновок суду про те, що Нікопольська міська рада не має відношення до даного трудового спору не відповідає дійсності, адже власником КП «Нікопольська міська мережа вуличного освітлення» є саме Нікопольська міська рада, і саме на власника покладено обовязок в день звільнення працівника провести з ним розрахунок у строки, визначені ст. 116 КЗпП України. Суд не врахував розяснень, викладених в п. 27 Постанови Пленуму ВСУ №13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», згідно з якими в разі недостатності у державної установи коштів відповідальність за її зобовязаннями несе власник.

Також, зазначає, що суд в рішенні прийшов до висновку, що вимоги позивача про стягнення заробітної плати не виплачені позивачу в звязку з тим, що КП «Нікопольська міська мережа вуличного освітлення» перебуває в стадії ліквідації, та не взяв до уваги правову позицію Верховного Суду України про те, що ці обставини не є підставою для звільнення роботодавця від обовязку сплатити зазначені суми.

ОСОБА_2, будучи завчасно належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи за її апеляційною скаргою (а.с. 109, 100), в судове засідання не з'явилася і про причини своєї неявки суд не повідомила, що (у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач 06 травня 2009 року на підставі наказу № 15-К була прийнята на роботу до КП «Нікопольська міська електрична мережа вуличного освітлення» на посаду головного бухгалтера (а.с.12).

На підставі наказу № 63-К від 31 серпня 2012 року ОСОБА_2 звільнена із займаної посади з 13 вересня 2012 року за угодою сторін, згідно ст. 36 п. 1 КЗпП України (а.с.14).

При звільненні ОСОБА_2 не було виплачено заробітну плату в розмірі 20 552,01 грн. (а.с.62).

Заборгованість із заробітної плати в розмірі 20 552 грн. 01 коп. була стягнута з КП «Нікопольська міська електрична мережа вуличного освітлення» на підставі судового наказу Нікопольського міськрайонного суду від 07 вересня 2012 року (а.с.64), який набув чинності 25 вересня 2012 року.

КП «Нікопольська міська електрична мережа вуличного освітлення» з 19 листопада 2012 року перебуває в стані припинення. Строк для заявлення кредиторами вимог визначений до 20 січня 2013 року (а.с.20,21).

21 листопада 2012 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-н/0426/1959/2012 виданого 07 вересня 2012 року Нікопольський міськрайонний судом про стягнення з КП «Нікопольська міська електрична мережа вуличного освітлення» на користь ОСОБА_2 заборгованості із заробітної плати в розмірі 20 552 грн. 01 коп. закінчене на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, п. 2 ст. 67 Закону України «Про виконавче провадження». Копію постанови про закінчення виконавчого провадження було направлено позивачу та ліквідатору (а.с.63).

Згідно довідки ліквідатора КП «Нікопольська міська електрична мережа вуличного освітлення» ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі станом на 02 лютого 2015 року складає 20 552,01 грн. (а.с.62).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення заборгованості із заробітної плати, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі з Нікопольської міської ради є безпідставними, оскільки боржником перед позивачем є саме КП «Нікопольська міська електрична мережа вуличного освітлення», у трудових відносинах з яким перебував позивач та з якого зазначена заборгованість вже стягнута судовими наказом.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції, заборгованість із заробітної плати в розмірі 20 552, 01 грн. вже була стягнута з КП «Нікопольська міська електрична мережа вуличного освітлення» на користь ОСОБА_2 на підставі судового наказу Нікопольського міськрайонного суду від 07 вересня 2012 року (а.с.64), який є чинним.

Таким чином, в разі задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до КП «Нікопольська міська електрична мережа вуличного освітлення» про стягнення заробітної плати відбудеться подвійне стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 20 552, 01 грн., оскільки вказана сума стягнута з КП «Нікопольська міська електрична мережа вуличного освітлення» на користь позивача судовим наказом від 07 вересня 2012 року.

При цьому, колегією суддів враховується, що ОСОБА_2, ставлячи питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення її позовних вимог у повному обсязі, фактично не наводить в апеляційній скарзі жодних доводів щодо незаконності чи необґрунтованості рішення суду в цій частині, а згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Посилання позивача ОСОБА_2 на те, що Нікопольська міська рада, як власник КП «Нікопольська міська мережа вуличного освітлення», зобовязана виплатити їй нараховану, але не виплачену при звільненні заробітну плату, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується сплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Частиною першою ст. 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно Статуту КП «Нікопольська міська електрична мережа вуличного освітлення», затвердженого Рішенням Нікопольської міської ради від 26 грудня 2003 року, це підприємство є юридичною особою, власником якого є територіальна громада м. Нікополя в особі Нікопольської міської ради, орган управління виконавчий комітет Нікопольської міської ради в особі Управління житлово-комунального господарства Нікопольської міської ради. Підприємство створюється шляхом перетворення КП «Міськсвітло» та є його правонаступником.

Згідно п. 2.3. Статуту підприємство від свого імені може здійснювати угоди, набувати майнових та особистих немайнових прав та нести обовязки, може бути позивачем і відповідачем в суді.

Згідно п. 9.4. Статуту підприємство самостійно встановлює форми, системи та розміри оплати праці, а також інші види доходів працівників, згідно з чинним законодавством України, за погодженням з власником. Укладення ж трудових договорів віднесено до компетенції директора підприємства (п. 5.7. Статуту).

При цьому, в 2.4 Статуту зазначено, що підприємство не відповідає за борги власника, як і власник не відповідає за борги підприємства. Підприємство несе відповідальність за своїми зобовязаннями в межах наданого йому на праві повного господарського відання майна відповідно до діючого законодавства (а.с. 40-46).

Отже, Статутом КП «Нікопольська міська електрична мережа вуличного освітлення» визначена компетенція Нікопольської міської ради як засновника вказаного підприємства, до якої не входить обов'язок по сплаті заборгованості по заробітній платі працівникам вказаного комунального підприємства. Натомість, цим Статутом визначено, що КП «Нікопольська міська електрична мережа вуличного освітлення» самостійно укладає трудові договори та несе відповідальність за своїми зобовязаннями в межах наданого йому на праві повного господарського відання майна.

Встановивши наведені обставини, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для покладення на Нікопольську міську раду обов'язку про стягнення на користь позивача заборгованості по заробітній платі.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач КП «Нікопольська міська мережа вуличного освітлення», порушуючи приписи ст. 116 КЗпП України, при звільненні позивача не провів виплати всіх належних їй сум, що надає позивачеві право на отримання середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати, а вимоги про стягнення цих сум солідарно з Нікопольської міської ради є безпідставними, оскільки боржником перед позивачем є саме КП «Нікопольська міська електрична мережа вуличного освітлення», у трудових відносинах з яким перебувала позивачка.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Згідно ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі несплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявленим звільнення працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши під час розгляду справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку під час звільнення, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Саме по собі ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати, при його невиконанні, не звільняє роботодавця від відповідальності згідно зі ст. 117 КЗпП України. Таке розяснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозвязку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу.

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач з 06 травня 2009 року по 13 вересня 2012 року перебувала у трудових відносинах з КП «Нікопольська міська мережа вуличного освітлення».

При звільненні ОСОБА_2 не було виплачено заробітну плату в розмірі 20 552,01 грн. (а.с.62), яка була стягнута на користь позивача судовим наказом від 07 вересня 2012 року, який на теперішній час є чинним.

Зважаючи на те, що судовий наказ від 07 вересня 2012 року на теперішній час не виконаний і заробітна плата у розмірі 20 552,01 грн. не виплачена роботодавцем, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що остання має право на середній заробіток за період затримки розрахунку з 13 вересня 2012 року по 31 грудня 2015 року в розмірі 214 594,94 грн.

Рішення суду в частині визначеного судом розміру середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати особами, які беруть участь у розгляді справи не оскаржується, а тому колегією суддів не перевіряється правильність висновків суду першої інстанції у цій частині, оскільки згідно з вимогами частини 1 статті 303 ЦПК України і зважаючи на роз'яснення, викладені в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 р., - під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Доводи ОСОБА_2 про те, що Нікопольська міська рада, як власник КП «Нікопольська міська мережа вуличного освітлення», повинна відповідати за зобовязаннями комунального підприємства не ґрунтуються на законі та спростовуються вищевикладеним.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права та обов'язки сторін, що беруть участь у справі, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку і ухвалив обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам закону.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України колегіясуддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: