Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 185/6262/16-ц

Провадження № 2/185/3450/16

07 вересня 2016 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючий - суддя Бабій С.О., за участю секретаря судового засідання Шмик К.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Павлоградський відділ поліції Головного Управління Національної поліції в Дніпропетровській області, про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом зняття з реєстрації та виселення, -

ВСТАНОВИВ:

22.07.2016 р. позивач звернувся до суду з позовом, яким просить усунути перешкоди в користування ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 квартири № 30 по вулиці Харківська в місті Павлограді Дніпропетровської області шляхом зняття з реєстрації та виселення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 з вищезазначеного житлового приміщення.

В обґрунтування позову зазначав, що позивач є власником квартири № 30 по вулиці Харківська в місті Павлограді Дніпропетровської області згідно договору дарування квартири від 24.06.2015 року, посвідченого ОСОБА_4, державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області. У своїй квартирі позивач мешкає разом з цивільним чоловіком. Також у квартирі зареєстровано відповідача, котрий там фактично мешкає. Відповідач перешкоджає позивачу як власнику користуватися моїм житловим приміщення, скоює перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. В одній із кімнат відповідач вставив замок без згоди позивача, внаслідок чого позивач не має можливості пересуватися та розпоряджатися часткою своєї квартири. Крім того, у кімнаті, де відповідач вставив замок, позивач мав намір переобладнати у дитячу кімнату. Вказує, що своїми діями ОСОБА_2 віджуджив частку квартири позивача та тим самим незаконно порушив його право власності на квартиру.

В судовому засіданні позивач, представник позивача адвокат ОСОБА_5 позов підтримав з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач, представник відповідача адвокат ОСОБА_6 у задоволенні позовних вимог просили суд відмовити, посилаючись на те, що відповідач у 10.11.2003 р. був зареєстрований у спірній квартирі. Відповідач перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 з 28.01.1995 року до 04.11.2011 року. В період перебування у шлюбі вони назбирали кошти для придбання квартири. Домовилися з продавцями квартири АДРЕСА_1 про укладання договору купівлі-продажу. 31.10.2003 року ОСОБА_7 взяла кошти на квартиру та пішла до нотаріальної контори укладати договір купівлі-продажу. Відповідач довіряв своїй (на той час) дружині, і не уявляв, що вона мене може його обдурити. 10.11.2003 року відповідач прописався у придбану квартиру. Також в квартирі були зареєстровані дружина і їх дочка - позивачка по справі ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Весь цей час відповідач вважав, що квартира придбана за договором купівлі-продажу і належить подружжю на праві спільної сумісної власності. Із копії

договору дарування від 24.06.2015 року відповідач дізнався, що замість договору купівлі-продажу в2003 році ОСОБА_7 оформила договір дарування на себе. Іншого житла відповідач не має. Вважає, що оскільки він був зареєстрований разом із позивачем та ОСОБА_7 в квартирі в період перебування у шлюбі з тодішнім власником житла, а власником житла на даний час є дочка позивача, він постійно проживає в квартирі, підстави для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням відсутні, а відтак і відсутні правові підстави задоволення позовних вимог про усунення перешкод у користуванні спірною квартирою.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідка ОСОБА_8, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач на підставі договору дарування квартири від 24.06.2015 р. набув право власності на квартиру АДРЕСА_2 житловий будинок, що розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Дзержинського, 76 (а.с.6-8).

Вказаний договір був укладений між позивачем ОСОБА_3 як обдаровуваним та ОСОБА_7 як дарувальником.

Із довідок про реєстрацію та склад сім'ї від 04.07.2016 р., 30.08.2016 р. вбачається, що відповідач ОСОБА_2 10.11.2003 р. був зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_3, де також зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_7 (а.с.11., 27). Таким чином, відповідач ОСОБА_2 10.11.2003 р. був зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_3 як член сімї, до складу якої входили ОСОБА_7 та ОСОБА_3. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну рєстрацію народження відповідно до статей 126,133, 135 Сімейного кодексу України відповідач ОСОБА_2 є батьком позивача ОСОБА_3 (а.с.28). Проте, сторони у справі не заперечували та підтвердили наявність між ними прямого споріднення. Проте, доказів того, що сторони у справі є саме сім'єю, судом у даній справі не здобуто та сторонами у справі не надано. Згідно ч2. ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Так само, сторони у справі на питання суду заявили, що будь-які угоди про порядок користування приміщеннями у квартирі АДРЕСА_2 між ними не укладались.

Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Відповідно до ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.

Згідно ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності квартиру користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

За змістом ч.2 ст. 64 ЖК УРСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

За змістом вище зазначених правових норм, навіть після набуття позивачем право власності на квартиру АДРЕСА_3 відповідач як колишній член сім'ї позивача не позбавлений права користування займаним житлом.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Сторони у судовому засіданні визнали, що відповідач до цього часу мешкає у спірному помешканні.

Відповідно до ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319,321 ЦК України).

При цьому згідно ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, та не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини справи та підстави заявленого позову суд не вважає доводи позивача щодо створення відповідачем перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження квартирою № 30 (у будинку № 15а) по вулиці Харківська в місті Павлограді Дніпропетровської області доведеними, а позовні вимоги такими, що можуть бути законно задоволені.

Керуючись ст. 150, 156 ЖК УРСР, ст.15, 16, 405 ЦК України, ст.ст. 3,11,15, 57-61, 208-210, 212 - 215, 218, 222, 223, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С. О. Бабій