АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 821/2016 р. Головуючий у 1 інстанції - Осаулов А.А.
Доповідач - Мараєва Н.Є
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2.03.2016 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного суду м.Києва в складі :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі - Гарматюк О.Д.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м.Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 1 жовтня 2015 р.

в справі за позовом ОСОБА_2 до ПрАТ «Українська страхова

компанія «Княжа Вієнна ІншурансГруп», 3-особа: ПП «Полісавтосервіс»

про стягнення страхового відшкодування

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з»явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 1 жовтня 2015 р. задоволено позов ОСОБА_2 до ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», 3-особа: ПП «Полісавтосервіс» про стягнення страхового відшкодування.

Стягнуто з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування в розмірі 17 322,40 грн.

В апеляційній скарзі представник ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 1 жовтня 2015 року та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та стягнути з позивача на користь ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» судові витрати за подачу апеляційної скарги, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, на те, що суд неповно з»ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 26.01.2015 р. в наслідок ДТП, що сталася між автомобілями «Опель» д.н.з. НОМЕР_1 та «Нісан» д.н.з. НОМЕР_2, який належить позивачці та під її керуванням, внаслідок ДТП було завдано пошкодження автомобілю позивачки «Нісан».

Зіткнення автомобілів відбулося в результаті порушення водієм ОСОБА_2 вимог п.16.11 ПДР України, що підтверджується постановою Корольовського районного суду м.Житомира від 6.02.2015 р. (а.с.6).

Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Правовідносини між позивачем та відповідачем ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Інщуранс Груп» врегульовано умовами договору №002829 від 15.01.2015 р. добровільного страхування автомобіля «Нисан», реєстраційний НОМЕР_2, укладеного між сторонами (а.с.4-5).

Згідно ст.8 ЗУ «Про страхування» страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулась, із настанням якої виникає обов»язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно п.п.7.1-7.3 укладеного договору страхова сума для застрахованого транспортного засобу становить - 248 000 грн., а сума страхового платежу була розбита для позивача шляхом їх сплати частинами за певний період часу (п. 10.1-10.3).

Як вбачається з умов договору, позивачка виконала умови договору щодо сплати чергового платежу у зв»язку з чим, відповідач визнав свій обов»язок на виплату страхового відшкодування та платіжним дорученням від 11.02.2015 р. виплатив на рахунок третьої особи кошти на виконання відновлювального ремонту автомобіля позивача в сумі 34 104,25 грн. (а.с.11) на підставі наданого позивачкою рахунку на оплату №136 від 06.02.2015 р. за виключенням трьох несплачених платежів (42771,85 грн. - 8667,60 грн.).

Між тим, актом фактично виконаних робіт від 26.03.2015 р. за №ПО-00000343, що були виконані 3-особою ПП «Полісавтосервіс», підтверджено витрачання коштів на ремонт автомобіля позивачки в розмірі - 60 104,25 грн. (а.с.10), замість першочергово зазначених та сплачених за ремонт 42771,85 грн.

При цьому, вказане підприємство є платником ПДВ та різницю коштів за ремонт в розмірі - 26000 грн. було сплачено позивачкою самостійно 26.03.2015 р., що підтверджується відповідною квитанцією (а.с.12), оскільки, за її зверненням 19.12.2015 р. до відповідача, листом ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» від 1.04.2015 р. у вказаній доплаті було відмовлено.

Відмова мотивована тим, що умовами договору перерахування розміру вартості відновленого ремонту у зв»язку з подорожчанням запчастин не передбачено.

Постановлючи рішення суд виходив з того, що вказана відмова страхової компанії є неправомірною з огляду на наступне.

Так, з наданих позивачкою доказів вбачається, що вона понесла реальні витрати з ремонту пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля, про що одразу повідомила відповідача із наданням підтверджуючих документів. Зазначені витрати та загалом сума відшкодування в розмірі - 60 104,25 грн. на здійснення відновлювального ремонту записані в межах страхової суми згідно п.п.7.1-7.3 укладеного між сторонами договору.

Згідно вимог п.3 ч.1 ст.988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків.

Крім того, згідно п.14 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справи від 1 березня 2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Крім того, представник відповідача фактично визнає обов»язок щодо відшкодування коштів на відновлювальний ремонт, але посилаючись на вимоги п.п.22.1, 24.1, 24.2.2 укладеного договору, вказує на виконання свого обов»язку і виплату коштів 11.02.2015 р. та відсутність необхідності доплати коштів.

Так, згідно п.22.1 укладеного договору страхувальник в 30-ти денний строк з дня ДТП повинен надати усі документи на виплату страхового відшкодування, що було виконано позивачкою.

Оскільки, ДТП мала місце 26.01.2015 р., а повторну заяву на виплату збільшеної суми відшкодування по фактично понесених витратах на ремонт автомобіля нею було подано 19.02.2015 р., тобто, в межах визначеного п.22.1 договору 30-денного строку для надання таких документів (а.с.13).

Крім того, акт виконаних робіт був виданий лише 26.03.2015 р., що унеможливлює його подання раніше вказаної дати, а тому, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що посилання представника відповідача на відмову у виплаті усієї витраченої на проведення ремонту суми з підстав не надання усіх документів є безпідставним і є таким, що спрямоване на уникнення виконання своїх зобов»язань за договором від 15.01.2015 року.

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку щодо задоволення позову.

Згідно ст.60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з»ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» - відхилити, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 1.10.2015 р. - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :