Справа № 457/729/15 Головуючий у 1 інстанції: Марчук В.І.
Провадження № 22-ц/783/1747/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1; Т.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Приколоти Т.І.

суддів: Тропак О.В., Федоришина А.В.

при секретарі: Івановій О.О.

з участю: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_2 на рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 21 жовтня 2015 року, по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 21 жовтня 2015 року позов задоволено.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_3 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 заборгованість в розмірі 8254,40 грн., з яких: 4911 грн.- основний борг, 1160,65- пеня, 76,15 грн. -3% річних, 580,45 грн. -проценти за користування чужими грошовими коштами, 1526,15 грн. інфляційні втрати, а також 243,60 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_3 та її представник. У апеляційних скаргах просять оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Посилаються на те, що вказане рішення не ґрунтується на вимогах закону, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зазначають, що ОСОБА_3 не підписувала договору купівлі-продажу та актів з позивачем. Вказують, що на зазначених документах підроблені підписи.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги належить відхилити.

Згідно зі ст.ст.3,4 ЦПК України, ст.ст. 12,15,16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у визначений законом спосіб захисту цивільного права, який вона обирає вільно та власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню (ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами 19 червня 2014 року укладено договір купівлі - продажу №Бр-00-130, згідно якого, ОСОБА_3 придбала у позивача товар вартістю 15333 грн. Зазначений договір не оспорений та не скасований, що не заперечує представник відповідача.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна старона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно акту приймання-пердачі товару до договору №Бр-00-130 від 19 червня 2014 року позивач передав, а відповідач прийняв товар вартістю 15533 грн.

Згідно п.6.3 Договору покупець зобов'язався сплатити вартість товару на суму 15333 грн., без ПДВ протягом 36 місяців рівними частинами кожного місяця і до повної виплати суми товару без відсотків. Виплата розпочинається з моменту отримання товару.

Однак відповідач належним чином умови договору не виконала, а саме: не сплатила вартість товару в строки передбачені договором. Згідно прибуткового касового ордера №05 від 19 червня 2014 року, ОСОБА_3 оплачено 600 грн. на виконання договору №Бр-ОО-130.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або закон не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом ( ст. 611 ЦК України).

Згідно п.8.3 Договору купівлі-продажу у випадку несвоєчасного виконання покупцем грошових зобов'язань за цим договором, покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6.7 договору купівлі-продажу передбачено, що якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до ст. 536 ЦК України від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов'язань по договору купівлі-продажу виникла заборгованість в сумі 8254,40 грн., з яких: 4911 грн. - основний борг, 1160,65 - пеня, 76,15 грн. - 3% річних, 580,45 грн. проценти за користування чужими грошовими коштами, 1526,15 грн. - інфляційні втрати, підтвердженням чого є розрахунок заборгованості, який міститься в позовній заяві.

Суд прийшов до вірного висновку, що позивач всі передбачені договором сторін умови виконав в повному обсязі, відповідач уклала договір купівлі-продажу та прийняля товар і зобов'язалася його оплатити у відповідності до договору, однак односторонньо відмовилася від виконання умов договору в повному обсязі.

Оскаржуване рішення відповідає встановленим судом обставинам.

Судом першої інстанції не було порушено норм матеріального і процесуального права. Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних по справі доказів.

З такими висновками суду належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду. Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1, ст.307, ст.ст. 308, 313, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 21 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді