Справа №583/2869/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/746/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Попруги С. В. , Рибалки В. Г.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12 березня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Охтирської міської ради Сумської області, третя особа управління Держгеокадастру в Охтирському районі Сумської області про виділ майна, що є у спільній частковій власності та визначення порядку користування земельною ділянкою,

в с т а н о в и л а:

Звернувшись до суду із позовом, в якому після уточнення, ОСОБА_3 просив суд виділити йому в натурі частку із майна, що є у спільній частковій власності, у вигляді квартири АДРЕСА_1, яка складає 45/100 частин складових житлового будинку за технічним позначенням «А», у вигляді тамбуру «І (а)», прибудови «а1», коридору «1-1», кухні «1-2» з погребом «а3», житлових кімнат «1-4», «1-5», «1-6», господарських споруд та надвірних будівель у вигляді гаражу «Д», ? частини сараю «Б», ? частини огорожі (паркану) №3, хвіртки №2 та за наслідками виділення в натурі вказаного майна припинити право спільної часткової власності домогосподарства за вказаною адресою.

Крім того, просив суд встановити порядок користування земельною ділянкою на місцевості за адресою по вул. Фрунзе, 67 у м. Охтирка відповідно до варіанту № 1 висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 52 від 24.11.2015 року та вирішити питання судових витрат.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 15.11.2013 року він набув у власність обєкт нерухомості у вигляді квартири № 1, по вул. Фрунзе, 67 у м. Охтирка. За технічними параметрами та характеристиками дана квартира № 1 складає 1/2 частину зазначеного домоволодіння, а квартира № 2, по зазначеній адресі складає іншу ? частину домогосподарства і належить ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Дані квартири відокремлені одна від одної, ізольовані, мають окремі входи - виходи з різних боків житлового будинку. Самовільних добудов, перебудов або перепланування не існувало і не існує. Вбиральня «Е» на даний час практично знищена, тому до предмета судового спору не включається. Сарай «Г» на території подвіря також в наступному був знищеним, що підтверджується проведенням технічної інвентаризації 13.10.2014 року з виготовленням технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок. Відповідно до Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, допоміжні приміщення передаються у спільну сумісну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Тому з урахуванням положень ст. ст. 354-358, 364, 379-383 ЦК України просив виділити йому в натурі зазначене нерухоме майно, припинивши право спільної часткової власності на нього.

Земельна ділянка за зазначеною адресою сторонами не приватизована і складається з території подвіря, яке використовується для обслуговування будинковолодіння та під городництво. Рішенням Охтирської міської ради від 15.04.2014 року за №1059-МР ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Дане домогосподарство знаходиться на балансі у УЖКГ Охтирської міської ради, тому приватизація земельної ділянки можлива лише за умови створення ОСББ, тому з даного приводу виникають конфлікти. Встановити порядок користування даною земельною ділянкою при технічних характеристиках та параметрах по обєктам нерухомості, технічно можливо, але власники квартири № 2, відповідачі по справі, не бажають узгоджувати будь які питання з цього приводу, проявляючи самовільність та нехтуючи правами і інтересами позивача.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12.03.2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено. Судові витрати залишено за позивачем без відшкодування.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове про задоволення позову у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що рішеннями Охтирського міськрайонного суду від 16.01.2015 року та апеляційного суду Сумської області від 05.03.2015 року зобовязано ОСОБА_4 та ОСОБА_5 придбати з території подвіря по вул. Фрунзе, 67, у м. Охтирка самовільно встановлений паркан, яким самовільно проведений поділ земельної ділянки та території подвіря, а також зобовязано вказаних осіб не перешкоджати ОСОБА_3 у вільному використанні воротами на території за вказаною адресою. Проте рішення добровільно не виконується, з приводу чого постійно виникають конфлікти у позивача з відповідачами, тому доцільно ініціювати питання про виділ майна зі спільної часткової власності в натурі та визначити порядок користування земельною ділянкою на місцевості.

Вказує, що позивачем за основу приймається варіант порядку користування земельною ділянкою відповідно до висновків, проведеної у справі судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, для виконання якого відсутня необхідність у проведенні будівельних робіт, оскільки при його розробці враховано фактичне користування співвласниками житловим будинком і господарськими будівлями.

Зазначає, що відповідно до положень ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Таке право має здійснюватись на підставі укладеного між усіма співвласниками договору. Домовитись з відповідачами неможливо, тому реалізація зазначеного права позивача можлива лише в судовому порядку.

Також вказує, посилаючись на норми цивільного та земельного кодексів, що до особи, яка набула права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщенні, а в разі порушення прав такої особи як землевласника чи землекористувача, вона має право вимагати від інших землевласників чи землекористувачів встановлення певного порядку землекористування як у добровільному порядку за домовленістю між ними так і за рішенням суду.

В судове засідання позивач та його представник не зявилися, але про час та місце його проведення були повідомлені належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_4 заперечив на скаргу і просив рішення залишити без змін.

Представник Охтирської міської ради та третьої особи також не зявилися до суду, але були завчасно належним чином повідомлені.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається із цивільної справи та встановлено судом першої інстанції, 15.11.2013 року ОСОБА_3 придбав у власність квартиру № 1, що розташована в м. Охтирка Сумської області, вул. Фрунзе, 67, та має наступні характеристики: 53,5 кв. м., житлова площа: 31,0 кв. м., кількість кімнат 3, та яка належала попередньому власнику на праві приватної власності та була отримана ним згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.06.2011 року (т. 1 а.с. 7-9).

13.04.2014 року ОСОБА_3 виготовлено технічний паспорт на вищевказану квартиру (т. 1 а.с. 10 14).

Відповідно до свідоцтва про право власності виконкому Охтирської міської ради від 27.05.1994 року, родині ОСОБА_6 в порядку приватизації передано у спільну сумісну власність квартиру площею 45,9кв.м.

З витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, станом на 03.12.2003 року, 3-х кімнатна квартира АДРЕСА_2 належала ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності, окрім того, в примітках реєстру зазначено, що до цієї квартири належить 1/2 частина сараю «Б», сарай «Г», гараж «Д», огорожа № 2, 3, погріб «а3» (а.с. 62 інвентаризаційної справи).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.12.2003 р. після померлого 29.04.1995 р. ОСОБА_7 його дружина ОСОБА_6 отримала у спадщину ? частину квартири №1, загальною площею 53,5 кв.м., по вул. Фрунзе, буд.67, про що внесено відповідний запис у реєстрі права власності на нерухоме майно.

Після смерті 31.05.2008р. ОСОБА_6 у спадщину ОСОБА_8О було прийнято тільки 3-х кімнатну квартиру АДРЕСА_3, без господарських споруд, а саме, 1/2 частина сараю «Б», сарай «Г», гараж «Д», огорожа № 2, 3, погріб «а3».

Трикімнатна квартира № 2, загальною площею 45,9 кв.м., по вул. Фрунзе, 67, у м. Охтирка, Сумської області, відповідно до свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Охтирської міської ради 21.12.1993 р. в порядку приватизації була передана у спільну сумісну власність родині ОСОБА_4 у складі 3-х чоловік ( ОСОБА_9, його дружина ОСОБА_4 та донька ОСОБА_5М.). Після смерті 21.05.2003 р. ОСОБА_9 в порядку спадкування 1/3 частка цієї квартири перейшла у власність ОСОБА_4 і частки власності на квартиру змінилися, про що внесено відповідний запис у реєстрі права власності на нерухоме майно. (а.с. 75, 78 інвентаризаційної справи).

За даними інвентаризаційної справи до квартири № 2 належать тамбур «а-2», погріб «а-4», 1/2 сараю «Б», вбиральня «В», літня кухня «Ж-2», прибудова «ж», ворота № 1. Дозвіл на будівництво гаражу та літньої кухні за життя ОСОБА_9 надано рішенням виконкому Охтирського району Сумської області від 25.03.1976 р.

Будівля житловий будиночок № 67 по вул. Фрунзе в м. Охтирка перебуває в комунальній власності територіальної громади міста та обліковується на балансі управління (т. 1 а.с. 126).

Як встановлено із матеріалів інвентарної справи, згідно реєстраційного свідоцтва від 26.11.1965 року, домоволодіння за № 67 по вул. Фрунзе у м. Охтирка, було зареєстроване за домоуправлінням Охтирського міськкомгоспу на праві державної власності. Згідно технічного паспорту останнє складалось із 2-х квартирного будинку «Аа-а-111» (по 2 погреби та дві веранди), а також сараю «С», вбиральні «Б», воріт №1, огорожі №2.

Згідно акту поточних змін (інвентаризаційна справа) у 1975 році була збудована частина цегляної веранди замість деревяної, побудовані два крильця цегляні та вбиральня «В».

Станом на 18.02.1986 року на земельній ділянці був збудований гараж кухня «Ж», збудовані сіни «а-2», тамбур із дошки, а кладова «а-1» знаходилась у стадії побудови. (дозвіл на проведення забудови попередньому власнику кв. за № 2 ОСОБА_9 на будівництво гаража та літньої кухні від 25.03.1975 року)

Станом на 02.10.1993 рік була побудована прибудова «ж», сарай «Б», вбиральня «В», ворота № 1.

Станом на 01.12.2003 рік літню кухню «Г» було переобладнано під сарай.

Відповідно до висновку про реєстраціє домоволодіння від 26.11.1965 р. житловий будинок 67 по вул. Фрунзе у м. Охтирка розташований на закріпленій за ним земельній ділянці 1200 кв.м. Земельні питання після приватизації квартир щодо порядку користування земельної ділянки, яка закріплена за житловим будинком, або передачу її частки у власність, ані Охтирською міської радою, ані її виконкомом не вирішувалось і на даний час земельна ділянка, на якій знаходиться цей житловий будинок перебуває у власності територіальної громади м. Охтирка.

По справі проведено судові будівельно-технічну та земельно-технічну експертизи, якою запропоновані варіанти розподілу частки співвласників по домоволодінню в такому порядку: частка квартири № 1 становить 43/100, а квартири № 2 55/100, а також варіанти можливого здійснення позивачем та родиною ОСОБА_9 порядку користування часткою земельної ділянки, на якій знаходиться житловий будинок № 67 по вул. Фрунзе.

Відмовляючи у позові суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачі є співвласниками окремих ізольованих квартир, які не є обєктами спільної власності сторін, а отже окремому поділу не підлягають, а оскільки у сторін виник спір з приводу користування земельною ділянкою для обслуговування 2-х квартирного житлового будинку, користування двором біля будинку здійснюється спільно, порядок користування не визначений, відсутні підстави для реального поділу. Тому з огляду на ці висновки суд не взяв до уваги висновки судових експертиз.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають правильно встановленим обставинам по справі і ґрунтуються на нормі матеріального закону.

Звернувшись до суду, позивач, як власних квартири № 1, просив виділити йому в натурі частку із майна, обєктом якого визначає будівлю житлового будинку, а також господарські будівлі, що розміщенні на закріпленій за будинком земельній ділянці, при тому, що позивачем за договором купівлі-продажу придбано приміщення квартири №1 та не врегульоване питання приналежності до його квартири господарських будівель, розміщених на земельній ділянці.

З урахуванням положень статей 186, 380, 381 ЦК України, господарсько-побутові будівлі (сарай, гараж, санвузол і под.), наземні і підземні комунікації (водопостачання, очисні споруди тощо), що розташовані з житловим будинком на одній земельній ділянці і призначені для забезпечення власника необхідними засобами благоустрою, вважаються приналежністю головної речі і не є самостійними нерухомими речами, у звязку з чим право власності на такі будівлі та споруди як на окремі обєкти визнаватися не може.

Крім того, відповідно до ст. 345 ЦК України приватизація здійснюється у порядку встановленому законом.

Викладені вище обставини вказують, що приватизація обох квартир здійснювалась за Законом України «Про приватизація державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року № 2482. Відповідно до ст.1 та ч.1 ст. 2 цього Закону приватизація - це відчуження квартир (будинків) та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих ОСОБА_1 народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. До об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків та одноквартирні будинки (надалі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Згідно ст. 379 ЦК України 2003 р. житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

За змістом частини 1 ст. 382 ЦК України квартира є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

Отже, позивач є власником квартири №1, окремого самостійного обєкту нерухомості, а родина ОСОБА_9 є власником іншого окремого обєкту нерухомості квартири № 2.

За змістом ст. 364 ЦК України визначено порядок виділення частки із майна, що у спільній частковій власності, т.т предметом власності є майно як єдиний обєкт.

Щодо застосування положень статей 377 ЦК України 120 ЗК України, то колегія суддів, приходить до висновку, що оскільки на час набуття позивачем права власності на квартиру, вже діяла редакція цієї статті, яка передбачала перехід право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені без змін її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача), як до особи, яка набула право власності на житловий будинок, крім багатоквартирного.

Таким чином, до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю, споруду, право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, відповідно діючої редакції ч. 1 ст. 377 ЦК і ч. 1 ст. 120 ЗК переходить, якщо вона була у власності відчужувача, без зміни її цільового призначення, в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника або землекористувача.

Доводи апеляційної скарги щодо визначення ідеальної частки квартири позивача в будівлі житлового будинку з посиленням на вище вказані норми матеріального права є безпідставними.

Позивачем також не доведено правовий режим користування земельною ділянкою попереднім власником квартири, а за повідомленням Охтирської міської ради і житловий будинок, в якому розміщена квартира, і земельна ділянка на якій цей будинок знаходиться перебувають у її власності.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно і повно зясував, обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Судом постановлено обґрунтоване рішення з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування немає.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, тому до уваги не приймаються.

На підставі викладеного, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги і залишає рішення місцевого суду без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: