АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Ратнікової В.М., Борисової О.В.

при секретарі Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 23 листопада 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23 листопада 2015 року відкрито провадження у справі за позовом ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав на апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просив її скасувати.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог посилається на те, що згідно договору поруки він зареєстрований в м. Севастополі, а тому справа не підсудна Шевченківському районному суду м. Києва, а визначення підсудності даного спору відноситься до компетенції Апеляційного суду м. Києва, відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не з'явилися, були належним чином повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду. Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу, на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України, у відсутності не з'явившихся осіб.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Колегією суддів встановлено, що ПАТ «ВТБ Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

23 листопада 2015 року суд першої інстанції, перевіривши позовну заяву на відповідність вимог ст.ст. 119, 120 ЦПК України, правомірно відкрив провадження у справі, виходячи з наступного.

Так, згідно ч.1 ст.109 ЦПК України, позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Справа № 761/32326/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3975/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Юзькова О.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
Відповідно до ч.3 ст.122 ЦПК України, у разі якщо відповідачем у позовній заяві, поданій і оформленій у порядку, встановленому цим Кодексом, вказана фізична особа, що не є суб'єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Як вбачається з матеріалів справи, вказана вимога цивільного процесуального Закону була виконана судом, що підтверджується довідками з ВАДР ГУ ДМС України в м. Києві (а.с. 55-56)

Відповідно до вказаних довідок, на даний час відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають за адресою, яка зазначена в позовній заяві: АДРЕСА_1.

Зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 за вказаною адресою також підтверджується також наданою суду копією паспорту (а.с. 38)

Інших офіційних даних щодо зареєстрованого місця проживання відповідачів матеріали справи не містять та апелянтом надано суду не було.

Посилання апелянта на те, що в договорі поруки від 15.07.2008р. вказано, що він зареєстрований в м. Севастополі, а тому справа не підсудна Шевченківському районному суду м. Києва, не заслуговує на увагу, оскільки позови до фізичних осіб повинні пред'являтися в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування станом на час пред'явлення такого позову, а не на час укладання правочину, відповідно до якого виник спір.

Доказів на спростування наявних в матеріалах справи даних про місце свого проживання, на час пред'явлення позову, апелянтом надано не було, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України) і доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України).

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, керуючись вимогами ч.3 ст.122, ч.1 ст.109 ЦПК України, правильно визначився з підсудністю справи Шевченківському районному суду м. Києва та вірно відкрив провадження по справі.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін, оскільки вона постановлена з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, ст. 307, ст.ст. 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 23 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді