АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/4485/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22ц/774/652/К/16 Вікторович Н.Ю.
Категорія № 57 (I) Доповідач - Братіщева Л.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області

в складі: головуючого - судді: Братіщевої Л.А.

суддів: Грищенко Н.М., Митрофанової Л.В.

секретар: Євтодій К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку ст. 197 ч. 2 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» на рішення Дзержинського районного м. Кривого Рогу від 14 січня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про повернення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» (далі - ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс») про повернення коштів.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 13 серпня 2014 року між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» було укладено договір № 010759 фінансового лізингу (надалі - Договір).

Ще до підписання договору, 13 серпня 2014 року ним було сплачено 5800,00 грн. на виконання умов Договору та в призначенні платежу зазначив, що ця сума сплачується за товар, а саме предмет лізингу, визначений п.1.1. договору, - міні-трактор Kioti СХ 22Н. Також 14 серпня 2014 року він додатково здійснив оплату за договором у розмірі 4000,00 грн. та йому працівником ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» було пояснено, що після сплати даних платежів, протягом трьох днів, йому буде передано предмет лізингу за договором. Проте, після спливу цього строку йому було повідомлено, що здійснена оплата не є оплатою за товар, а є фактично комісією за організацію та оформлення договору та лише після додаткової оплати 50% вартості предмета лізингу (авансового платежу), предмет лізингу буде йому передано не пізніше 120-ти днів з моменту здійснення оплати.

29 серпня 2014 року він перерахував на рахунок відповідача авансовий платіж у розмірі 49000,00 грн., що становить 50% від вартості предмета лізингу та 18 лютого 2015 року закінчився строк, відповідно до якого лізингодавець, зобов'язувався передати предмет лізингу лізингоодержувачу. Про зміну строків поставки чи про неможливість поставки предмета лізингу його належним чином повідомлено не було.

03 березня 2015 року він звернувся із заявою до голови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг та отримав відповідь від 01 квітня 2015 року, що станом на 31 березня 2015 року у Нацкомфінпослуг відсутня будь-яка інформація, щодо наявності повноважень (кваліфікації) у представника відповідача - ОСОБА_3 на укладання договору фінансового лізингу № 010759 від 13 серпня 2015 року, яка діяла за довіреністю № 68 від 11 березня 2014 року. Вважає, що вищезазначене дає підстави вважати, що відповідач - ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» веде нечесну підприємницьку діяльність.

Він неодноразово звертався до відповідача з вимогами виконати взяті на себе за договором зобов'язання та передати йому, як лізингоодержувачу, предмет лізингу, однак отримав лист від 27 березня 2015 року, відповідно до якого відповідач, всупереч умовам договору, повідомляв про необхідність здійснення доплати вартості предмета лізингу, відповідно до п. 1.6. договору. А також наголошував на відсутності у ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» обов'язку по передачі йому в користування предмета лізингу.

Вважає, що відповідач всупереч умов договору та законодавства України в односторонньому порядку намагався змінити істотні умови договору, а саме ціну договору. Також відповідач не надав жодної об'єктивної інформації щодо стадії виконання ним умов договору, щодо придбання та передачі в його користування предмет лізингу визначений п.1.1. договору, що свідчить про те, що відповідач навіть не приступив до виконання своїх зобов'язань за договором.

Після цього, 17 липня 2015 року він звернувся до відповідача з вимогою про відмову від договору № 010759 від 13 серпня 2014 року та його розірвання внаслідок неналежного виконання умов договору з боку лізингодавця, однак жодної відповіді, в передбачений у вимозі строк, на його адресу не надходило.

Вважає, що відповідач утримує незаконно та безпідставно грошові кошти у розмірі 58800,00 гривень, що були сплачені у якості авансових платежів та просив стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» на його користь зазначені грошові кошти.

Рішенням Дзержинського районного м. Кривого Рогу від 14 січня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про повернення коштів - задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» на користь ОСОБА_2, грошові кошти за договором Фінансового лізингу № 010759 від 13 серпня 2014 року у розмірі 58800,00 гривень, а також на користь держави судовий збір у розмірі 588,00 гривень.

В апеляційній скарзі відповідач ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

На думку відповідача, укладений з позивачем договір відповідає положенням цивільного законодавства та спеціального законодавства, що регулює діяльність у сфері фінансового лізингу.

Зазначає, що судом не враховано те, що позивач, на виконання умов п. 1.7 Договору повинен був сплатити 61740,00 грн., а сплатив лише 58800,00 грн., а тому строк на передачу предмету лізингу не почався, а у лізингодавця виникає обов'язок передачі предмету лізингу тільки після оплати платежів, визначених п. 1.7. Договору.

Крім того, судом не враховано, що відповідно до умов Договору, авансовий платіж не може бути сплачений повністю лізингоодержувачем до сплати комісії за організації. Датою підписання договору є 13.08.2014 року, строк на оплату авансового платежу закінчився 13.08.2015 року, але позивач вчасно суму авансового платежу не сплатив та, припинивши сплачувати необхідні платежі, не повідомив лізингодавця про причини такого припинення, у зв'язку з чим, згідно п.п. 3.3.7 Договору, лізингодавець скористався своїм право на одностороннє розірвання договору лізингу.

Вважає, що у відповідача відсутні правові підстави для повернення позивачу сплачених коштів, оскільки їх було витрачено на виконання зобов'язань за Договором лізингу, який було односторонньо розірвано відповідачем через довготривале невиконання позивачем своїх обов'язків.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 13 серпня 2014 року позивач ОСОБА_2 уклав з відповідачем ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» договір фінансового лізингу № 010759 з додатками № 1, № 2 та № 3 до даного договору (а.с. 6-15).

Згідно з п. 1.3 укладеного договору фінансового лізингу (надалі - Договір), лізингодавець (відповідач) бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу (міні-трактор Кioti СК 22 Н, зазначений у п. 1.1 договору та специфікації, що є додатком № 3 до договору, вартістю 98000 грн. у власність (отримати право власності на предмет лізингу) та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу (позивачу) на строк та на умовах, передбачених договором. Предмет договору є власністю лізингодавця до моменту переоформлення права власності на нього на лізингоодержувача, згідно з умовами даного договору (п. 1.5 договору). Договір фінансового лізингу передбачав право ОСОБА_4 отримати трактор у власність за умови повної сплати його вартості та інших платежів та витрат в повному обсязі.

Відповідно до п. 1.4 Договору, лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець.

Пунктом 1.7 Договору визначено, що предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати ним на рахунок лізингодавця: авансового платежу (50% від вартості предмета лізингу), комісії за організацію та оформлення Договору (10% від вартості предмету лізингу), та комісії за передачу предмета лізингу (3% від вартості предмету лізингу).

На підставі п. 2.1 Договору, він вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє протягом 78 календарних місяців, але у будь-якому випадку до повного виконання зобов'язань сторонами за даним договором.

Відповідно до п. 2.2 Договору, строк лізингу починається з моменту передачі предмета лізингу та підписання Акту приймання-передачі предмету лізингу, та закінчується через 60 календарних місяців з моменту підписання Акту приймання-передачі предмету лізингу та в останньому місяці сплати лізингового платежу, якщо інше не передбачено умовами цього договору.

Згідно п. 8.1 Договору, складові лізингових платежів, їх суми та дати платежів визначені в графіку лізингових платежів у додатках № 1 та № 2 до цього Договору

Усі поточні та планові платежі по даному Договору сплачуються лізингоодержувачем рівними частинами с 1-го по 10-е число поточного місяця, що вказується в додатках №1 та № 2 (п. 8.5 Договору).

В статті 10 Договору встановлена відповідальність лізингоодержувача перед лізингодавцем за невиконання будь-яких умов договору. Зокрема, у вигляді сплати штрафних санкцій, одностороннього розірвання договору лізингодавцем, повернення предмету лізингу.

Відповідно до квитанцій від 13.08.2014 року № 04810030, від 14.08.2014 року № NODZZ35649 та від 29.08.2014 року (а.с. 28, 48, 49), ОСОБА_2 на виконання умов Договору сплатив 5800,00 грн., 4000,00 грн. та 49000,00 грн., відповідно. Факт отримання вказаних грошових коштів від позивача відповідачем не заперечується.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 посилався на те, що ним були сплачені всі, передбачені Договором платежі, в тому числі авансовий платіж, однак протягом 120 днів з дня сплати авансового платежу йому не було передано предмет лізингу, відповідачем не надано інформації про предмет лізингу, його виробника та стадії виконання умов договору щодо придбання предмету лізингу, а також відповідач повідомляючи про необхідність здійснення доплат вартості предмету лізингу, фактично в односторонньому порядку змінив розмір платежів, що є несправедливим в силу Закону України «Про захист прав споживачів», у зв'язку з чим грошові кошти у сумі 58800 грн., сплачені ним виконання спірного договору, підлягають стягненню з відповідача.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_2, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем був сплачений авансовий платіж в розмірі 50% від вартості предмету лізингу і виконані умови договору, при цьому предмет лізингу відповідачем передано не було, що є істотним порушенням умов Договору

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 806 ЦПК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Відповідно до ч. 12 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо після укладення договору стане очевидним, що роботи (послуги), зважаючи на їх ціну (вартість) та характеристики або інші обставини, явно не задовольнятимуть інтереси або вимоги споживача, виконавець зобов'язаний негайно повідомити про це споживача. Виконавець зобов'язаний таким же чином повідомити споживача, якщо вартість робіт (послуг) може істотно зрости, ніж можна було очікувати під час укладення договору. Споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) без штрафних санкцій з боку виконавця у разі виникнення обставин, передбачених в абзацах першому та другому цієї частини.

Як вбачається з матеріалів справи, 02 березня 2015 року та 21 квітня 2015 року позивач звертався до ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» з вимогами про належне виконання умов договору та передачу предмету лізингу (а.с. 19, 22), однак отримав повідомлення від 27.03.2015 року та від 11.06.2015 року (а.с. 21, 24) про необхідність здійснення доплати вартості предмета лізингу у зв'язку з подорожчанням автомобільної та сільськогосподарської техніки.

Згідно з п. 1.6 Договору, у разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладання даного Договору до повної сплати авансу лізингоодержувачем, останній повинен єдиноразово доплатити різницю такої вартості до вже сплачених авансових платежів до моменту купівлі предмету лізингу та передачі його лізингоодержувачу, з метою виплати лізингоодержувачем не менш 50% від вартості предмету лізингу на момент його передачі. В такому випадку остаточна вартість предмету лізингу та поточні лізингові платежі будуть перераховані та встановлені в Додатковій угоді до даного Договору, яка є його невід'ємною частиною. Сторони погодили, що доказом зміни вартості предмету лізингу є рахунок-фактура чи прайс-лист від офіційного дилера (виробника).

Однак, додаткова угода до Договору фінансового лізингу № 010759 від 13.08.2014 року між ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» та ОСОБА_2 укладена не була, у зв'язку з чим колегія вважає, що відповідачем безпідставно було вказано позивачу про необхідність здійснення доплати вартості предмета лізингу у зв'язку з подорожчанням автомобільної та сільськогосподарської техніки та відмови в передачі в користування предмету лізингу.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач, на не виконав умови п. 1.7 Договору, а тому строк на передачу предмету лізингу не почався, а у лізингодавця виникає обов'язок передачі предмету лізингу тільки після оплати платежів, визначених п. 1.7. Договору, колегія суддів не приймає до уваги, з наступних підстав.

Умовами спірного договору (п. 1.7 ст. 1, ст. 8 договору) передбачено, що предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати ним на рахунок лізингодавця: авансового платежу (50% від вартості предмета лізингу), комісії за організацію та оформлення Договору (10% від вартості предмету лізингу), та комісії за передачу предмета лізингу (3% від вартості предмету лізингу).

Як вбачається з наданих ОСОБА_2 квитанцій (а.с. (а.с. 28, 48, 49), ним 13.08.2014 року та 14.08.2014 року була сплачена комісія за організацію та оформлення договору в загальному розмірі 9800 грн. (5800 грн. + 4000 грн.) та 29.08.2014 року сплачено 50% вартості предмету лізингу в розмірі 49000 грн., що передбачено Договором та додатком № 1 до Договору (а.с. 13).

Тому колегія вважає, що позивачем були виконані умови Договору лізингу, в той час, як відповідач істотно порушив умови Договору, не передавши ОСОБА_2 предмет лізингу.

Посилання відповідача на те, що позивачем повинно бути сплачено 61740,00 грн., а він сплатив лише 58800,00 грн., тобто ОСОБА_2 не оплачена комісія за передачу предмета лізингу - 3% від вартості предмету лізингу в розмірі 2940,00 грн., є необґрунтованим, так як відповідач без укладання додаткової угоди, письмово вимагав від позивача здійснення доплати вартості предмета лізингу, при цьому не зазначав розмір доплати (а.с. 21, 24), тобто передача предмету лізингу здійснена не була.

Відповідно до матеріалів справи, 16 липня 2015 року ОСОБА_2, у зв'язку з порушенням відповідачем умов договору про передачу предмету лізингу, надіслав на адресу відповідача вимогу про відмову від договору № 010759 від 13.08.2014 року, його розірвання внаслідок неналежного виконання умов договору з боку лізингодавця та повернення сплачених коштів (а.с. 25).

21 вересня 2015 року ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» за вих. № 514 повідомило позивача про розірвання з ним договору фінансового лізингу № 010759 від 13.08.2014 року в односторонньому порядку у зв'язку з порушенням ним умов угоди та несплат авансового платежу в розмірі 50% від вартості предмета лізингу (а.с. 31).

На думку колегії, суд першої інстанції вірно зазначив про недоцільність вирішення питання про припинення договору фінансового лізингу, оскільки він є таким, що припинив свою дію, а, крім того, дана вимога позивачем не заявлена, у зв'язку з чим є підстави для задоволення позовних вимог.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» - відхилити.

Рішення Дзержинського районного м. Кривого Рогу від 14 січня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Л.А. Братіщева

Судді: Н.М. Грищенко

Л.В. Митрофанова