Справа № 161/493/16-ц
Провадження № 2/161/1154/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі :

головуючого судді Кирилюк В.Ф.

при секретарі Турук І.Р.

з участю: позивача ОСОБА_1

представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5

відповідачів ОСОБА_6,ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу ? частин квартири частково недійсним,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6,ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу ? частин квартири частково недійсним.

Свій позов обгрунтовує тим, що йому, його дружині ОСОБА_6, його дочці ОСОБА_7 та онуку ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності від 27.03.2003 року належала квартира по вул.Г.Артемовського,17/24 в м.Луцьку. На початку 2013 року дочка підняла питання про оформлення ним та його дружиною заповіту на квартиру в користь онука ОСОБА_4 ОСОБА_4 підготував всі необхідні документи, і у приватного нотаріуса їм вказали де поставити підписи. Однак, як виявилось згодом замість заповіту він підписав договір купівлі-продажу ? частин квартири, відповідно до умов якого він, його дружина та дочка продали онуку ОСОБА_4 по 1/3 частині квартири по вул.Г.Артемовського,17/24 в м.Луцьку. Вказує, що гроші за його частку квартири йому сплачені не були. ОСОБА_4 ввів його в оману щодо розпорядження належною йому часткою квартири. Даний договір був укладений без його вільного волевиявлення і не відповідав його внутрішній волі. Вважає, що договір купівлі-продажу був здійснений під впливом обману. Заздалегідь плануючи свої шахрайські дії онук пригостив його спиртними напоями, в стані алкогольного спяніння привів його до нотаріуса для оформлення заповіту, а в дійсності було оформлено договір-купівлі-продажу частки квартири. Після оформлення оспорюваного договору дочка та онук перестали впускати його в квартиру, а дружину госпіталізували до Волинської обласної психіатричної лікарні № 1.В подальшому його дружина стала проживати з онуком та дочкою. Номер телефону його дружини був змінений щоб не було можливості спілкуватись з нею. В звзку з протиправними діями онука він звернувся до Луцького МВ з приводу сприяння в усуненні перешкод в користуванні житлом. В ході проведеної перевірки працівниками міліції було встановлено, що його дружина, перебуваючи в депресивному стані, підписала документи на квартиру під час її лікування у ВОПЛ № 1 м.Луцька. При опитуванні було встановлено також, що його дружина ОСОБА_6 не мала на меті оформляти договір купівлі-продажу частки квартири. Грошових коштів за її частку квартири не отримувала, права та обовязки їм ніхто не пояснював, договір не підписувала.

На підставі викладеного просить визнати частково недійсним договір купівлі-продажу (3/4 частин квартири) від 11.06.2013 року в частині відчуження ? частки квартири, яка належить йому на праві спільної часткової власності.

В судовому засіданні позивач та його представники заявлені вимоги підтримали, з підстав, викладених у позовній заяві. Просили позов задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_7 та представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 проти задоволення позову заперечили. Суду пояснили, що ОСОБА_1 протягом багатьох років зловживав спиртними напоями, при цьому створював нестерпні умови для проживання сімї. З приводу його протиправних дій відповідачі звертались до правоохоронних органів, де ОСОБА_1 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності. У звязку з нестерпними умовами співжиття вони звернулись до позивача з приводу продажу належної йому частки в квартирі, на що останній погодився. При цьому з позивачем було погоджено вартість його частки в квартирі, а саме 47196 грн. та було досягнуто домовленості про те, що після відчуження квартири ОСОБА_1 деякий час проживатиме в квартирі до виходу на пенсію після чого останній мав виселитись в добровільному порядку. Як наслідок, 11.06.2013 року діючи добровільно і перебуваючи при здоровому глузді та ясній памяті, повністю розуміючи значення своїх дій позивач разом з іншими співвласниками уклав та підписав договір купівлі-продажу частки в квартирі АДРЕСА_1. Приватним нотаріусом ОСОБА_8 позивачу було чітко розяснено зміст правочину та юридичні наслідки, які він за собою тягне. При спілкуванні з нотаріусом жодної згадки про оформлення заповіту не було. Крім того, ОСОБА_6 на момент укладення договору та до його укладення не перебувала у жодному лікувальному закладі, не страждала жодними психічними розладами та усвідомлювала значення своїх дій. Тому вважає, що заявлений позов є безпідставним та обставини викладені в ньому не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки реальна воля позивача була спрямована, саме на продаж частки в квартирі, за що останній отримав кошти, волевиявлення відповідало його внутрішній волі та позивач розумів значення своїх дій.

Покликаючись на викладені обставини, просили в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідка ОСОБА_8, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

З матеріалів справи судом встановлено, що 11.06.2013 року ОСОБА_1 продав ОСОБА_4 1/4 частку квартири АДРЕСА_2. Дана обставина підтверджується договором купівлі-продажу (3/4 частин квартири) від 11.06.2013 року (а.с.7-10).

Однією з підстав визнання договору купівлі-продажу (3/4 частин квартири) частково недійсним позивач зазначає вчинення його під впливом обману.

Згідно ч.1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

З аналізу змісту даної норми вбачається, що встановлення наявності умислу у сторони правочину ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до вчинення правочину, є неодмінною умовою недійсності правочину за ст. 230 ЦК України.

Проте, судом встановлено, що укладаючи договір купівлі-продажу (3/4 частин квартири) ОСОБА_1 своїм підписом підтвердив, що даний договір він укладає добровільно, цілеспрямовано, свідомо, бажаючи реального настання правових наслідків обумовлених цим договором, діючи без впливу обману.

Крім того, із даного договору вбачається, що ОСОБА_1 попередньо ознайомлений нотаріусом із приписами цивільного законодавства, що регулюють саме укладений договір купівлі-продажу (3/4 частин квартири), а не інший правочин, що спростовує обґрунтування позивача про обман зі сторони відповідача щодо природи укладеного правочину.

Крім того, Розділом 2 Договору купівлі-продажу (3/4 частин квартири) від 11.06.2013 року сторони погодили, що купівлю-продаж зазначених ? частин квартири, сторони здійснюють за домовленістю за 141590 грн., які вони отримали від покупця сам на сам до підписання цього договору. Підписання цього договору буде свідчити про те, що його умови повністю відповідають їхньому волевиявленню, та одержання ними, продавцями, повного розрахунку за продану ? частину квартири і відсутність матеріальних претензій до покупця.

Дану обставину підтвердили в судовому засіданні відповідачі та вказали, що позивач ОСОБА_1 отримав 47196 грн. за належну йому частку квартири до укладення договору купівлі-продажу (3/4 частин квартири).

Крім того, відповідачі та представник відповідача суду пояснили, що з метою укладення саме договору купівлі-продажу (3/4 частин квартири) ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 уклали Договір виділу часток із спільної сумісної власності від 10.06.2013 року (а.с.47 ).

Заперечуючи, що зазначений договір був укладений з метою укладення договору купівлі-продажу (3/4 частин квартири), позивач підтвердив факт укладення такого договору та з якою метою був укладений такий договір суду не пояснив.

Відповідно до п.1 зазначеного Договору маючи на меті припинити право спільної сумісної власності, керуючись при цьому принципом добровільності визначення способів розподілу спільного майна між співвласниками, сторони або співвласники дійшли згоди про виділення часток, виходячи із засад рівності визначення розміру часток у спільному майні.

Посилання позивача, що його дружина ОСОБА_6 не мала на меті оформляти договір купівлі-продажу частки квартири, суд до уваги не приймає, оскільки дану обставину остання заперечила, в судовому засіданні позов не визнала, укладений договір не оспорює.

Дані обставини в сукупності підтверджують, що при вчиненні договору купівлі-продажу (3/4 частин квартири) формування волі ОСОБА_1 було вільним (добровільним), цілеспрямованим, внутрішня воля на вчинення договору купівлі-продажду (3/4 частин квартири) відповідала його зовнішньому волеявленню, без створення у нього зі сторони відповідача та інших осіб помилкових уявлень про обставини, які мають істотне значення: природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якості речі, які значно занижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Договір купівлі-продажу (3/4 частин квартири) може бути визнанний судом недійсним, якщо буде доведено, що його було укладено продавцем під впливом обману з боку покупця.

Оскільки позивач в судовому засіданні не довів обставину укладення договору купівлі-продажу (3/4 частин квартири) під впливом обману зі сторони відповідачів, водночас досліджені судом докази спростовують його доводи, тому даний правочин не може бути визнаний недійсним з цієї підстави.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз'яснив, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Оскільки позивач жодними належними та допустимими доказами не довів обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, в свою чергу дані обставини спростовані вищенаведеними дослідженими та перевіреними доказами, тому вимоги позивача до задоволення не підлягають.

На підставі ст.ст.203,215, 230 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 57- 60, 88, 212- 215, 218 ЦПК України,суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу ? частин квартири частково недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Cуддя Луцького міськрайонного суду В.Ф.Кирилюк