Справа № 350/296/16-ц
Номер провадження 2/350/287/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2016 року смт.Рожнятів

Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої судді Калиній Г.В.

з участю: секретаря судового засідання Видойник І.П.

позивачки ОСОБА_1

відповідачки ОСОБА_2 та її представника - адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

У своїй позовній заяві позивачка просить постановити рішення, яким стягнути з відповідачки на її користь борг за договорами позики в розмірі 3000 доларів США, 5000 російських рублів, 9500 гривень, три проценти річних в сумі 8169 гривень 30 копійок за прострочення виконання зобовязання та судові витрати по справі.

У судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги уточнила та у звязку з частковим поверненням боргу просить стягнути з відповідачки 3000 доларів США і 5000 гривень, пояснивши, що 10 січня відповідачка позичила у неї 500 доларів США, а 01 березня 2013 року 2500 доларів США. 500 доларів США зобовязувалась повернути до 10 березня 2013 року, а 2500 доларів США до 01 вересня 2013 року. Боргову розписку на 2500 доларів США, щоб вона була юридично правильна, їм допомагав оформити адвокат ОСОБА_5 У ту розписку увійшли і дві попередні розписки про позику двічі перед тим по 500 доларів США, оскільки ті попередні розписки були неякісні, на клаптиках паперу, на одному з який взагалі зникало чорнило, а тому не могли бути борговими документами.

12, 25 і 30 березня та 26 квітня 2013 року вона позичила відповідачці 9500 гривень та 5000 російських рублів, які остання зобовязувалася повернути за два місяці після кожної позики грошей.

Після спливу строку повернення грошей, вона неодноразово усно вимагала повернення боргу. Відповідачка обіцяла повернути гроші в найближчий час, як буде мати можливість, однак по сьогоднішній день ухиляється від виконання своїх боргових зобовязань.

За час розгляду справи судом відповідачка повернула їй 5000 російських рублів та 4000 гривень, а тому позовні вимоги на цю суму боргу вона зменшує, та не бажає, щоб з відповідачки стягувалися відсотки за користування її коштами.

Відповідачка позовні вимоги визнала частково та пояснила, що дійсно позичала гроші у позивачки. На той час вони перебували у добрих відносинах, тому позивачка часто допомагала їй коштами, коли у неї виникли фінансові труднощі. Вона частково повертала гроші, які зичила, з відсотками. Крім того, часто пригощала позивачку овочами та фруктами, якими вони з чоловіком торгують на базарі. Пізніше відносини між нею та ОСОБА_1 погіршились, остання почала вимагати повернення всієї суми боргу одразу та відмовлялася при цьому повернути їй оригінали розписок. На даний час вона не має можливості повернути всю суму боргу.

Крім того вважає, що позивачка безпідставно вимагає стягнути 3000 доларів США боргу, оскільки вона позичала у неї 2500 доларів США частинами, а потім на ці позики вони переоформили одну боргову розписку, яку допомагав складати адвокат ОСОБА_5 Тому розписка від 10 січня 20013 року на 500 доларів США увійшла у загальну суму боргу 2500 доларів США.

Допитаний у судовому засіданні як свідок, адвокат ОСОБА_5 дав показання про те, що приблизно три роки тому позивачка та відповідачка звернулися до нього за консультацією щодо оформлення боргової розписки. На той час сторони перебували у добрих взаємовідносинах. Він розказав їм, як оформляти боргову розписку та продиктував і вони записали її зміст. Однак щодо того, скільки грошей позичала відповідачка у позивачки сказати не може, бо у його присутності гроші не передавалися. Чи гроші позивачка позичала відповідачці одноразово, чи частинами він не знає, про якісь розписки ішла розмова, однак з того часу пройшло багато часу, а тому він змісту розмови не пригадує.

Вислухавши пояснення учасників процесу і свідка та вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.

10 січня 2013 року та 01 березня 2013 року відповідачка ОСОБА_4 позичила у позивачки ОСОБА_1 відповідно 500 та 2500 доларів США, з яких 500 доларів США зобовязувалась повернути до 10 березня 2013 року, а 2500 доларів США до 01 вересня 2013 року, що підтверджується копіями боргових розписок (а.с.7,8), оригінали яких оглянуті судом та знаходяться у позивачки.

12, 25 і 30 березня 2013 та 26 квітня 2013 року позивачка позичила відповідачці відповідно 1500, 5000, 2000 гривень та 5000 російських рублів і 1000 гривень, які остання зобовязувалася повернути за два місяці після кожної позики грошей, що підтверджується копіями розписок (а. с. 9-11), оригінали яких були оглянуті судом та зберігаються у позивачки.

Свої зобовязання перед позивачкою ОСОБА_2 не виконала та у визначений розписками термін позичені кошти не повернула.

У судових засіданнях 11 квітня 2016 року та 4 серпня 2016 року відповідачка повернула позивачці 4500 гривень та 5000 російських рублів, що підтверджується оригіналами розписок (а. с. 37, 40).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ч. 2 ст. 1047 названого кодексу, на підтвердження укладення договору позики та його умов, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином і у встановлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону.

Отже судом встановлено, що відповідачка позичила у позивачки кошти, зазначені у позовній заяві та повністю не виконала свої боргові зобовязання перед ОСОБА_1, чим порушила зазначені норми закону та умови укладених договорів позики, а тому суму богу, що на даний час становить 3000 доларів США та 5000 гривень слід стягнути з неї на користь позивачки за рішенням суду.

Доводи відповідачки про те, що 500 доларів США вона позичила раніше та вони увійшли у загальний борг 2500 доларів США суд вважає неспроможними, оскільки вони заперечуються позивачкою та спростовуються наявною у позивачки борговою розпискою від 10 січня 2013 року, яка при оформленні єдиного боргового документу повинна була бути знищеною.

Більше того, зазначена боргова розписка відповідає формі, за якою відповідачка позичала у позивачки кошти пізніше, у березні та квітні 2013 року, тому у суду відсутні сумніви щодо достовірності зазначеного боргового документу.

Відповідно до положень ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Суд приходить до висновку, що відповідачка не довела обставин, на які посилалася, обґрунтовуючи свої заперечення проти позовних вимог, позовні вимоги підтверджені належними допустимими доказами, а тому підлягають до повного задоволення.

Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Позивачка понесла документально підтверджені судові витрати у виді судового збору у розмірі 989 гривень 40 копійок, що підлягають стягненню з відповідачки на її користь у звязку з повним задоволенням позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 209, 212, 214 215, 218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2 та жительки смт. Перегінське, вул. Січових Стрільців, 4а, Рожнятівського району, Івано-Франківської області, ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки та жительки смт. Перегніське вул. Радова Права, 161, Рожнятівського району, Івано-Франківської області, заборгованість за договорами позики у розмірі 3000 (три тисячі) доларів США, 5000 (п»ять тисяч) гривень та 989 гривень 40 копійок судових витрат по справі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду ОСОБА_3 - Франківської області через Рожнятівський районний суд протягом десяти днів з часу його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Г.В. Калиній