Справа № 308/1008/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2016 року року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі : головуючого судді Леміш О.М.,

при секретарі Химинець О.Я.,

з участю позивача ОСОБА_1В

представника третьої особи Гончаров В

розглянувши у відкритому судовому засідання цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "Екоінтервуд" , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - МПП "Скіф" про звільнення з посади директора ,

Встановив

ОСОБА_1В звернулась до суду з позовом до ТОВ "Екоінтервуд" , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - МПП "Скіф" про звільнення з посади директора.

Свій позов позивачка мотивувала тим, що відповідно до рішення загальних зборів учасників ТОВ «Екоінтервуд» від 07.03.2013 року її було призначено на посаду директора .Трудовий договір між сторонами укладений не був, однак Наказ про вступ Позивача на посаду директора був виданий 12.03.2013 року .

19 жовтня 2015 року позивачем на ім'я загальних зборів учасників відповідача та

засновника товариства було надіслано заяву про звільнення її з посади директора за

власним бажанням в порядку ст. 38 Кодексу України про працю, однак жодної реакції вона не отримала.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила суд такий задовільнити.

Представник відповідача поти позову заперечив, просив відмовити в його задоволенні.

Так, суд заслухавши позицію учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність та допустимість кожного доказу, приходить до висновку, що позов із наведених у ньому мотивів не є обґрунтований і до задоволення не підлягає з таких підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 07.03.2013 року відповідно до рішення загальних зборів учасників ТОВ «Екоінтервуд» ОСОБА_1В було призначено на посаду директора . Разом з тим, було видано Наказ про вступ останньої на посаду

директора від 12.03.2013 року .

19 жовтня 2015 року ОСОБА_1В на ім'я загальних зборів учасників відповідача та

засновника товариства було надіслано заяву про звільнення її з посади директора за

власним бажанням в порядку ст. 38 Кодексу України про працю.

Судом також встановлено, що ОСОБА_2В, як директор ТОВ «Екоінтервуд» не отримує заробітну плату, тому вирішила звільнитись , проте, жодної відповіді на вказану заяву від відповідача вона не отримала.

Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що між учасниками товариства наявні фінансові спори при вирішенні яких відповідач надасть згоду на звільнення позивача.

Відповідно до ч. 1 cт. 3. cт. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 3 ч. 1 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (cт. 4 КЗпП України).

Згідно з Законом № 77-VIII, ч. 3 ст. 24 КЗпП Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України».

Така редакція встановлює два основні правила: 1) обовязкове документальне оформлення трудового договору, зокрема шляхом видання наказу чи розпорядження, та 2) повідомлення уповноваженому державному органу про прийняття працівника на роботу.

Тобто трудовий договір це саме угода сторін - двосторонній правочин.

Наказ підприємства - це його внутрішній акт, але такий акт, який має ознаки правочину, оскільки він підписується одночасно роботодавцем та працівником, які за таким наказом наділяються правами і обовязками. При цьому в силу ст. 202, ст. 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦКУ) наказ можна вважати договором.

Отже, незалежно від наявності підписаного сторонами трудового договору у вигляді окремого документа, трудовий договір, як угода між сторонами (правочин), існує у будь-якому випадку, якщо працівник приймається на роботу за наказом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 cт. 36 КЗпП України, підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника.

Відповідно до ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Відповідно до cт. 232 КЗпП України безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників підприємств, установ, організацій.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» від 24.10.2008 року відповідно до статті 3 КЗпП до трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до п.6.3.3 статуту ТОВ «Екоінтервуд» прийняття на роботу та звільнення з роботи директора товариства відноситься до виключної компетенції засновника товариства .

Окрім того, судом встановлено, що звернувшись до суду із позовом про визнання звільненим з посади директора, позивач обрала не належний спосіб захисту своїх прав. Із позовом про припинення трудового договору або про розірвання трудового договору позивач не зверталася.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, інших обставин, які мають значення для справи.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу.

Суд приходить до висновку, що ОСОБА_1В не довела ті обставини, на які вона посилається як на підстави позовних вимог, а тому суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 213, 215 ЦПК України, ст. 38 Кодексу законів про працю України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ "Екоінтервуд" , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - МПП "Скіф" про звільнення з посади директора відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

З повним рішенням суду сторони можуть ознайомитись через 5 днів.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_3