Справа № 460/2589/13-ц
Провадження №2/460/64/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2016 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Варениця В.С.

з участю секретаря Мельник Є.Є.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Яворові

цивільну справу за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_5 та ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Гуцал Л.І.,

про визнання недійсним правочину, про виділ частки із майна, яке було спільною сумісною власністю подружжя, про скасування права власності, визнання права власності в порядку спадкування за законом і визнання права власності на обов'язкову частку у спадщині

та зустрічного позову ОСОБА_3

до ОСОБА_1 та Новояворівської міської ради

про визнання права власності на 1/4 частини квартири в порядку спадкування за заповітом,-

В С Т А Н О В И В:

11.07.2013 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, позовні вимоги по якій були збільшені та уточнені, в якій просить:

- визнати недійсним договір дарування житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, зареєстрованого в державному реєстрі правочинів 06.02.2012 року під №90;

- виділити 1/2 частку померлої ОСОБА_8 в праві спільної сумісної власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1;

- скасувати право власності на підставі договору дарування /Р. №90 /06.02.2012/, посвідченого Гуцал Л.І., приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав №33255491 від 22.02.2012 року;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/16 частки майна в житловому будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_2, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на обов'язкову частку у спадщині після померлого ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1/16 частини всього спадкового майна.

2

Позовні вимоги мотивовано тим, що 08 вересня 1857 року було укладено шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_8, якій після шлюбу було присвоєно прізвище ОСОБА_8. 03 квітня 1989 року Шклівською селищною радою було зареєстровано право власності ОСОБА_5 на житловий будинок в АДРЕСА_1, який відповідно до закону був спільною сумісною власністю подружжя, а після смерті одного із подружжя його частка має підлягати до спадкування. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 матері ОСОБА_8 була заведена спадкова справа щодо майна померлої, а 05.03.2013 року позивачу стало відомо про існування договору дарування житлового будинку в АДРЕСА_1, який суперечить положенням сімейного та цивільного законодавства. Після смерті матері спадкоємцями стали вона та батько ОСОБА_5, а відповідач ОСОБА_3 не подала заяву в нотаріальну контору в строк шість місяців та не довела факту постійного проживання з ОСОБА_8, а тому втратила право на спадкування за матір'ю. Отже батькові ОСОБА_5 належало 1/2 частка майна як майна одного подружжя, а також 1/4 частка майна в порядку спадкування після смерті дружини. Батько ОСОБА_5 24.07.2007 року склав заповіт, в якому все своє майно заповів ОСОБА_3, та 06.02.2012 року уклав договір дарування житлового будинку в сел.Шкло. Однак на день смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, позивач ОСОБА_1 була непрацездатною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 19.07.2011 року, що в подальшому стало підставою для отримання інвалідності третьої групи, а відтак в силу ст.1241 ЦК України має право на обов'язкову частку (1/2 від 3/18 частини спадкового майна), тобто на 3/16 від усього спадкового майна. З цих підстав підлягає скасуванню договір дарування житлового будинку від 06.02.2012 року та витяг про державну реєстрацію права від 22.02.2012 року.

08.02.2016 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частки частини квартири АДРЕСА_2, в порядку спадкування за заповітом після смерті батька, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4. Дані позовні вимоги мотивовано тим, що після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, відкрилася спадщина за заповітом від 24.07.2007 року, згідно якого все своє майно ОСОБА_5 заповів дочці ОСОБА_3 До спадкового майна покійного належала 1/4 частини квартири АДРЕСА_2. 05.12.2014 року приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу Бунтусовою О.В. було заведено спадкову справу №17/2014 спадкодавця ОСОБА_5, а 22.12.2014 року вона подала заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька, а 29.01.2016 року подала заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частину квартири. Проте постановою приватного нотаріуса від 29.01.2016 року їй було відмовлено у видачі такого свідоцтва через ненадання правовстановлюючих документів на ім'я спадкодавця на дану частку квартири. Однак ОСОБА_5 на день смерті був власником 1/4 частки квартири, яку він успадкував за законом після смерті своєї дружини ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, і ОСОБА_5 на час відкриття спадщини проживав разом з дружиною. За життя ОСОБА_5 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_8 на 1/6 частину квартири, однак рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 25.06.2015 року дане свідоцтво було визнано недійсним. Цим же рішенням суду було визнано недійсним договір дарування від 06.02.2013 року вищевказаної 1/6 частини квартири. Через незазначення у вищевказаному судовому рішенні, який розмір частки в договорі дарування визнано недійсним, а яка дарується та буде належати згідно договору дарування ОСОБА_3, державним реєстратором було відмовлено у внесенні змін до запису про нерухоме майно, право власності та суб'єкта (суб'єктів) цього права за номером 93926 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об'єкт нерухомого майна з реєстраційним номером .

Ухвалою суду від 01.06.2016 року вищевказані позовні вимоги були об'єднанні в одне провадження.

3

Позивач ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги по первісному та зустрічному позовах підтримала, частково визнала позовні вимоги за позовом ОСОБА_3, дала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, заяві про збільшення позовних вимог, зустрічній позовній заяві та заяві в порядку ст.31 ЦПК України.

Представник позивача ОСОБА_1 - гр.ОСОБА_2 вважає, що заявлені та збільшенні позовні вимоги її довірительки є законними і обґрунтованими, зазначені правові підстави знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, просить заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 підтримала свої позовні вимоги, заперечила позовні вимоги ОСОБА_1 та надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві про визнання права власності на 1/4 частку квартири в порядку спадкування за заповітом.

Представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 вважає, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та необґрунтованими, а позовні вимоги його довірительки ОСОБА_3 підлягають до задоволення. Після смерті матері сторін ОСОБА_8 припинилася її дієздатність, відповідно позивач ОСОБА_1 не має право спадкувати відносно майна у вигляді житлового будинку, яка покійній ОСОБА_8 не належало і вона на нього не претендувала до своєї смерті. Також немає права позивач ОСОБА_1 на обов'язкову частку після смерті батька ОСОБА_5, оскільки на час смерті батька вона не являлася пенсіонером за віком і їй не було у встановленому порядку визнано інвалідом 3 групи.

Третя особа приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Гуцал Л.І., а також представник відповідача Новояворівської міської ради, на розгляд справи не з'явилися, від приватного нотаріуса Гуцал Л.І. надійшло письмове клопотання про розгляд справи у її відсутності, суд вирішив за можливе провести розгляд справи у відсутність вищевказаних осіб.

Заслухавши пояснення сторін, представників сторін, дослідивши докази по справі, суд прийшов до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 було побудовано батьками сторін до 1989 року і на підставі рішення виконкому Шклівської селищної ради №45 від 20.03.1989 року було видано свідоцтво про право особистої власності на вищевказане нерухоме майно на ім'я ОСОБА_11.

Згідно свідоцтва про шлюб ОСОБА_5 одружився з ОСОБА_8 08.09.1957 року, після реєстрації шлюб подружжю було присвоєно прізвище ОСОБА_8.

Від даного шлюбу в подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_8 народилося двоє дітей: донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та донька ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка в зв'язку з одруженням змінила прізвище на ОСОБА_1.

Відповідно до вимог ст.22 КЗпШС України, які були чинними на час реєстрації права власності на спірний житловий будинок в сел.Шкло, майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядженням цим майном.

Аналогічне положення міститься і в чинній ст.60 Сімейного кодексу України, згідно якої визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідна правова позиція висловлена Верховним судом України у постанові від 16.12.2015 року (у справі №6-2741цс15), згідно якої «статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

4

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями:

1) час набуття майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.»

При цьому статус майна подружжя на праві спільної сумісної власності не залежить від того на ім'я якого з подружжя було видано правовстановлюючий документ та проведено реєстрацію права власності на таке майно в передбаченому порядку.

За таких встановлених обставин, суд визнає, що вищевказаний житловий будинок було набуто подружжям ОСОБА_5 та ОСОБА_8 за час перебування в шлюбі, правовстановлюючий документ було видано на ім'я ОСОБА_5, відповідно була проведена реєстрація права власності на його ім'я, однак даний житловий будинок належав на праві спільної сумісної власності подружжя.

Також судом встановлено, що 24.12.1998 року в порядку приватизації на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» ОСОБА_8 та член її сім'ї ОСОБА_13 набули у приватну спільну сумісну власність квартиру АДРЕСА_2.

П.4 ч.1 ст.57 СК України визначено, що особистою власністю дружини є житло, набуте нею за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Судом встановлено, що гр.ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в сел.Шкло Яворівського району Львівської області, після її смерті відкрилася спадщина по закону на 1/2 частину спірного житлового будинку в сел.Шкло та на 1/2 частину спірної квартири в м.Новояворівську.

Згідно свідоцтв про народження та витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища вбачається, що сторони по справі являються рідними доньками померлої, тобто сторони являлися спадкоємцями за законом першої черги. Також спадкоємцем за законом першої черги являвся чоловік померлої ОСОБА_11

Відповідно до ст.ст.1216, 1217, 1218, 1223 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У разі неприйняття спадщини або в разі відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом право на спадкування одержують спадкоємці за законом.

А відповідно до вимог ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право протягом шестимісячного строку подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

5

Таким чином, на час смерті спадкодавця ОСОБА_8 спадкоємцями першої черги за законом були її чоловік ОСОБА_11 та діти: донька ОСОБА_3 та донька ОСОБА_1, які могли претендувати на частку в спадщині при спадкуванні за законом.

Судом встановлено, що на час смерті ОСОБА_8 разом з нею в спірному житловому будинку був зареєстрований та проживав її чоловік ОСОБА_11

Інші спадкоємці ОСОБА_1 та ОСОБА_3 разом із спадкодавцем не проживали, однак позивач ОСОБА_1 у встановлений законом шестимісячний строк подала до Новояворівської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщин після смерті матері, що стверджується матеріалами спадкової справи Новояворівської держнотконтори №54/2011 спадкодавця ОСОБА_8

Таким чином, у відповідності до вимог ст.ст.1269, 1269, 1270 ЦК України, який діяв на час відкриття спадщини, спадкоємець першої черги за законом ОСОБА_11, що проживав разом із спадкодавцем, та спадкоємець за законом ОСОБА_1, яка своєчасно подала заяву про прийняття спадщини, визнаються такими, що прийняли спадщину після смерті спадкодавця ОСОБА_8 на 1/2 частину спірного житлового будинку в сел.Шкло та на 1/2 частину спірної квартири в м.Новояворівську.

Однак, як вбачається з спадкової справи №54/2011 Новояворівської державної нотаріальної контори спадкодавця ОСОБА_8, з врахуванням рішення Яворівського районного суду Львівської області від 11.10.2012 року (справа №2о-1329/65/2012) про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_3 із спадкодавцем ОСОБА_8, до спадкування були залученні спадкоємці ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 і 30.11.2012 року спадкоємцям ОСОБА_5 та ОСОБА_3, а 28.02.2013 року спадкоємцю ОСОБА_1, було видано свідоцтва про право на спадщину по 1/6 частині ідеально визначених часток квартири.

06.02.2012 року було укладено нотаріально посвідчений договір дарування, реєстр.№90, за умовами якого ОСОБА_5 подарував, а ОСОБА_3 прийняла у дар житловий будинок АДРЕСА_1.

Також, 06.02.2013 року було укладеного нотаріально посвідчений договір дарування 2/3 (двох третіх) частин квартири, реєстр. №52, за умовами якого ОСОБА_5 як власник 1/6 частини та ОСОБА_13 як власник 1/2 частини подарували, а ОСОБА_3 прийняла у дар 2/3 частини квартири АДРЕСА_2. .

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 21.03.2013 року рішення Яворівського районного суду Львівської області від 11.10.2012 року було скасовано, а заяву ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем було залишено без розгляду.

Також ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 17.12.2013 року рішення Яворівського районного суду Львівської області від 01.11.2013 року було скасовано, та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання.

Оскільки правова підстава залучення до спадкування після смерті ОСОБА_8 відповідача ОСОБА_3 (факт постійного проживання із спадкодавцем) відпала, то за позовом ОСОБА_1 рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 25.06.2015 року (справа №460/1128/14-ц) було визнано недійсними свідоцтва про право на спадщину по 1/6 частині ідеально визначених часток квартири на ім'я ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_1

Цим же рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 25.06.2015 року (справа №460/1128/14-ц) було визнано частково недійсним договір дарування від 06.02.2013 року в частині укладення договору дарування 1/6 частини квартири між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, який такий, що був укладений на недійсній правовій підставі, а саме свідоцтві про право на спадщину за законом на ім'я ОСОБА_5 на 1/6 частину ідеально визначеної частки квартири, яке в судовому порядку визнано недійсним.

6

Таким чином суд визнає, що укладений правочин нотаріально посвідчений договір дарування від 06.02.2012 року за реєстр.№90 порушує права та інтереси позивача ОСОБА_14 щодо права на спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_8, а тому даний договір в частині дарування 1/4 частини будинку слід визнати недійсним, з врахуванням права ОСОБА_5 щодо 1/2 частини будинку в спільному майні подружжя та щодо 1/4 частини будинку в порядку спадкування за законом після смерті дружини ОСОБА_8

Згідно свідоцтва про смерть гр.ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в сел.Шкло Яворівського району Львівської області, після його смерті відкрилася спадщина по заповіту.

Згідно заповіту, посвідченого 24.07.2007 року керуючою справи виконкому Шклівською селищної ради, гр.ОСОБА_5 усе своє майно заповів доньці ОСОБА_3

Як вбачається з спадкової справи Приватного нотаріуса Яворівського районного нотаріального округу Бунтусової О.В. №17/2014 спадкодавця ОСОБА_5 у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини за законом звернулася ОСОБА_1 та із заявою про прийняття спадщини за заповітом звернулася ОСОБА_3

Разом з тим, при наявності заповіту спадкодавця ОСОБА_5, який у судовому порядку недійсним не визнався, приорітетне право спадкування належить спадкоємцю за заповітом ОСОБА_3 Однак останній постановою приватного нотаріуса від 29.01.2016 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/4 частину квартири в м.Новояворівську з підстав відсутності правовстановлюючих документів, підтверджуючих право власності померлого ОСОБА_5 на вказане нерухоме майно та факту його державної реєстрації.

Також постановою державного нотаріуса Новояворівської державної нотаріальної контори Коцюмбас С.Й. від 05.08.2016 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину щодо 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 після смерті ОСОБА_8 з підстав відсутності правовстановлюючих документів, що підтверджують реєстрацію права власності щодо даного майна.

Під час судового розгляду сторони по справі визнали, що жодна з них не володіє і їм не відомо, де знаходиться оригінал Свідоцтва про право власності на квартиру квартири АДРЕСА_2 від 24 грудня 1998 року.

Крім цього, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 також претендує на обов'язкову частку в спадщині спадкодавця ОСОБА_5 з підстав, що вона являлася непрацездатною на час смерті спадкодавця, що в подальшому стало підставою отримання нею інвалідності 3 групи.

Відповідно до вимог ст.1241 ЦК України повнолітні непрацездатні діти спадкодавця спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка б належала кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Як пояснила позивач ОСОБА_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 19.07.2011 року, вона отримала тілесні ушкодження, являлася непрацездатною і в подальшому 13.07.2015 року була визнана інвалідом 3 групи терміном на один рік, а після чергового огляду 31.08.-01.09.2016 року їй повторно встановлена третя група інвалідності безтерміново.

Відповідно до абз.17 ч.1 ст.1 Закону України «Про обов'язкове державне пенсійне страхування» до непрацездатних громадян серед інших відносяться особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами.

Також в рішенні Конституційного Суду України у справі 1-1/2014 від 11.02.2014 року визначено, що в аспекті конституційного звернення положення ч.1 ст.1241 ЦК України щодо права повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця на обов'язкову частку у спадщині необхідно розуміти так, що таке право мають, зокрема, повнолітні діти спадкодавця, визнані інвалідами в установленому законом порядку, незалежно від групи інвалідності.

7

Під час розгляду справи встановлено, що на час відкриття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_5 позивач ОСОБА_1 в установленому порядку не була визнана інвалідом, могла мати тимчасове погіршення стану здоров'я внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що не дає права на обов'язкову частку у спадщині.

За таких встановлених обставин, суд визнає, що позивач ОСОБА_1 не має права на обов'язкову частку в спадщині після смерті спадкодавця ОСОБА_5, а тому в цій частині заявлені позовні вимоги є безпідставними.

Оцінюючи докази по даній справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні доведено, що в зв'язку укладенням оспорюваного договору дарування щодо житлового будинку було порушено законні права та інтереси позивача ОСОБА_14 щодо права на спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_8, позивач ОСОБА_1 являється такою, що прийняла спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_8, через наявність оспорюваного договору дарування відносно житлового будинку та відсутність оригіналу правовстановлюючого документа щодо права власності відносно квартири сторони позбавлені оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку, позивач ОСОБА_1 немає права на обов'язкову частку після смерті спадкодавця ОСОБА_5, виниклий спір між сторонами в добровільному порядку не врегульовано, що є підставою для часткового задоволення заявлених позовних вимог за первісним позовом та задоволення вимог за зустрічним позовом.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 212, 213 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

позов ОСОБА_1 задоволити частково. Визнати частково недійсним в 1/4 частині договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1, який був укладений та нотаріально посвідчений 06.02.2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, реєстр. №90.

Скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно ОСОБА_3 на 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 35845873), яка була проведена 22.02.2012 року Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» на підставі договору дарування реєстр. №90 від 06.02.2012 року.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на нерухоме майно у вигляді 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на нерухоме майно у вигляді 1/4 частини квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

В решті позовних вимог - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволити. Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на нерухоме майно у вигляді 1/4 частини квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 780 грн. 60 коп. судових витрат по оплаті судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 551 грн. 20 коп. судових витрат по оплаті судового збору.

8

Скасувати захід забезпечення позову по ухвалі Яворівського районного суду Львівської області від 19.07.2013 року у вигляді заборони відчуження житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 та заборони Реєстраційній службі Яворівського районного управління юстиції Львівської області здійснювати державну реєстрацію права власності на вищевказане нерухоме майно.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання, через Яворівський районний суд Львівської області.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СУДДЯ: