АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 2-1904/08 Головуючий суддя І інстанції Шмадченко
Провадження № 22-ц/790/4624/16 Суддя доповідач Малінська С.М.
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - Малінської С.М.,

суддів : Бурлака І.В., Швецової Л.А.,

за участю секретаря - Муц Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2008 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Харківської міської ради м. Харкова про визнання права власності на житловий будинок, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2008 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на двоповерховий житловий будинок приміщення першого поверху № 3-1, № 3-2, № 3-3, № 3-4, № 3-5, 2-го поверху № 3-6, № 3-7, № 3-8, № 3-9, № 3-10, крильце С загальною площею 180, 4 кв. м., житловою площею 106,7 в літ. «С-2», розташовані по АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що йому на праві власності належить житловий будинок літ."А-1" загальною площею 44,6 кв.м. за вказаною адресою. У 2007 році він на місці старого будинку побудував новий двоповерховий будинок літ."С-2" загальною площею 180,4 кв.м., житловою площею 106,7 кв.м.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2008 року позовні вимоги було задоволено: визнано за позивачем право власності на самочинно побудований двоповерховий житловий будинок літ. «С-2» - приміщення першого поверху №№ 3-1, 3-2, 3-3, 3-4, 3-5, другого поверху №№ 3-6, 3-7,3-8, 3-9, 3-10, крильце С, загальною площею 180,4 кв.м., житловою площею 106,7, що розташований по АДРЕСА_1; зобов'язано КП «ХМ БТІ» провести правову реєстрацію зазначеної самовільної прибудови за ОСОБА_3

З апеляційною скаргою на зазначене рішення суду звернулась особа, яка не брала участі у справі, представник апелянта ОСОБА_1 - ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, вважає рішення незаконним, просить скасувати рішення Київського районного суду м. Харкова від 08.04.2008 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апелянт зазначає, що оскаржуваним рішенням були порушені його права та законні інтереси, в описовій частині рішення суду відсутні посилання на будь-які докази аналізу впливу здійсненого позивачем самочинного будівництва на його права, зокрема вказує на те, що будинок АДРЕСА_2 знаходиться у безпосередній близькості від самочинно побудованого будинку НОМЕР_1, після побудови двоповерхового будинку з горищем за адресою: АДРЕСА_1, рівень інсоляції його земельної ділянки значно знизився, внаслідок чого він обмежений в можливості вирощувати на прибудинковій території овочі та багаторічні насадження, недостатність сонячних променів негативно відобразилася на його здоров'ї, з даху будинку НОМЕР_1 вода після дощу ллється на його подвір'я у зв'язку з відсутністю водовідвідних шляхів та каналів, яка змиває з його земельної ділянки родючий шар грунту, внаслідок чого погіршуються природні властивості земельної ділянки. Вважає, що вказана будівля споруджена без належним чином розробленого проекту, не відповідає норма ДБН, відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснює самочинне будівництва нерухомого майна, не набуває права власності на нього, будь-якого дозволу або погодження будівництва на сусідній земельній ділянці він не давав.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що позивач згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України створив нове нерухоме майно, право власності на яке виникає з моменту завершення будівництва. Житловий будинок побудований на земельній ділянці загальною площею 732 кв. м., яка раніше відводилася під будівництво житлового будинку літ. «А-1» і не порушує права інших осіб, керуючись ч. 5 ст. 376 ЦК України, суд першої інстанції дійшов висновку, що суду надано достатньо доказів для визнання за ОСОБА_3 права власності на самочинно побудований житловий будинок літ. «С-2».

Проте, з такими висновками суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Згідно договору купівлі-продажу від 04 серпня 2007 року позивач є власником житлового будинку з прибудовами літ. «А-1» загальною площею 44,6 кв. м., який розташований на земельній ділянці площею 732 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1. Вказаний будинок в цілому зареєстрований в КП «ХМБТІ» за позивачем. (а.с.3-4).

У 2007 році позивач самочинно на місці житлового будинку літ. «А-1» побудував двоповерховий будинок літ. «С-2» загальною площею 180, 4 кв. м., житловою площею 106,7 кв.м.

Згідно технічного висновку Харківської національної академії міського господарства житловий будинок літ. «С-2» відповідає архітектурним, санітарним і пожежним нормам та може експлуатуватися за своїм призначенням.

Відповідно до висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи житловий будинок відповідає вимогам діючого санітарного законодавства України і може бути затверджений. (а.с.6). Київський райвідділ м. Харкова ГУ МНС України в Харківській області не заперечує проти збереження самовільно побудованого житлового будинку літ. «С-2» при умові дотримання правил пожежної безпеки в Україні. (а.с.8).

29.11.2007 року КП «ХМБТІ» видало позивачу на самовільно побудований житловий будинок літ. «С-2» технічний паспорт.

Засади захисту права власності передбачені ст.386 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його права, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Здійснення позивачем самочинного будівництва порушує права ОСОБА_1, зокрема будинок АДРЕСА_2 знаходиться у безпосередній близькості від самочинно побудованого будинку НОМЕР_1, після побудови двоповерхового будинку з горищем за адресою: АДРЕСА_1, рівень інсоляції його земельної ділянки значно знизився, внаслідок чого він обмежений в можливості вирощувати на прибудинковій території овочі та багаторічні насадження, недостатність сонячних променів негативно відобразилася на його здоров'ї, з даху будинку НОМЕР_1 вся вода після дощу ллється на його подвір'я у зв'язку з відсутністю водовідвідних шляхів та каналів, яка змиває з його земельної ділянки родючий шар грунту, внаслідок чого погіршуються природні властивості земельної ділянки. Вважає, що вказана будівля споруджена без належним чином розробленого проекту, не відповідає норма ДБН, відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснює самочинне будівництва нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Крім того, будь-якого дозволу будівництва на сусідній земельній ділянці ОСОБА_1 не давав, проект самовільного будівництва та технічна документація з ним не погоджувалися.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно ( житлові будинки о по руди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва ( створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 1 , ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного

дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм чи правил.

Цією нормою передбачено загальне. правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює, самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК України)

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у випадках, передбачених ст. 376 ЦК, а саме: за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно ( ч. З ст. 376 ЦК); за особою власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб (ч.5 ст. 376).

Частина 2 ст. 59 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Ст. 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях .

Згідно з частинами 1,3 Закону України «Про основи містобудування» забудова земельних ділянок, що надаються для містобудовчих потреб, здійснюються після виникнення права власності чи права користування земельною ділянкою у порядку, передбаченому законом та отримання дозволу на виконання будівельних робіт. Право на забудову (будівництво) полягає у можливості власника користувача земельної ділянки здійснювати на ній у порядку, встановленому законом будівництво об'єктів містобудування, перебудову або здійснення будинків чи споруд.

Крім цього, відповідно до ст. 30 Закону України «Про планування і забудову територій», ст. 18 Закону України «Про основи містобудування» будівництво об'єктів містобудування незалежно від форм власності здійснюється з дозволу відповідних рад, які можуть делегувати це право відповідним виконавчим органам, закінчені будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України « Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів у порядку, визначеному ст. 24 Закону України «Про планування та забудову території».

Пунктом 2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.2008 року №923, який діяв на час проведення реконструкції вищевказаного об'єкта, передбачено, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів здійснюється на підставі сертифіката відповідності, що видається Держархбудінспекцією та її територіальними органами.

Згідно з п. 19 вищезазначеного Порядку експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, що не відповідають проектній документації державним будівельним нормам, стандартам і правилам та не прийнятих у встановленому порядку, забороняється.

Визнання права власності на знов збудоване нерухоме майно здійснюється при наданні документів, які підтверджують право на земельну ділянку, при цьому здійснення права власності не повинно порушувати прав інших осіб (ст. ст. 331, 376 ЦК України).

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження дозволу ОСОБА_1 на будівництво на сусідній земельній ділянці та погодження з ним проекту самовільного будівництва та технічної документації, а також прийняття до експлуатації будинку, суд не прийняв до уваги, що оскаржуваним рішенням суду про визнання права власності порушуються права та законні інтереси ОСОБА_1

Постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та допустивши неповне з'ясування обставин, порушення норм матеріального права, що мають значення для справи, помилково дійшов до висновку про наявність правових підстав для визнання за ОСОБА_3 права власності на житловий будинок, що відповідно до п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШ И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити .

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2008 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Харківської міської ради м. Харкова про визнання права власності на житловий будинок відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення , але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді :