Справа № 222/686/16-ц
Провадження № 2/222/189/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2016 року смт. Нікольське

Володарський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Доценко С.І.

при секретарі Болбат Н.І.,

за участі позивача ОСОБА_1,

представника позивача адвоката ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Нікольське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, вказуючи, що 13.03.2013 року відповідач отримав від нього в борг 43500 грн., які зобовязався повернути до 01.05.2013 року. Договір було оформлено в простій письмовій формі розпискою. 22.03.2013 року відповідач додатково взяв в борг 5400 грн. 07.05.2013 року він повернув частину боргу в сумі 5550 грн., а 10.06.2013 року повернув ще 6500 грн. У встановлений розпискою строк зобовязання в повному обсязі не виконав . Заборгованість за грошовими зобовязаннями склала з урахуванням сплачених сум склала 36700 грн. До теперішнього часу борг відповідачем не повернутий і він відмовляється добровільно виконати свої зобовязання. З урахуванням вимог 625,1050 ЦК України, відповідач зобовязаний повернути борг з урахуванням індексу інфляції за 2014-2015 роки, та 3 місяці 2016 рокe,що становить 36700грн *124.9% (2014р) *101.5% (2015 р.)* 101.5% (2016 р.) = 66671.58грн. А також просить стягнути 3 % річних від суми боргу (36700:100*3)*2 (2014-2015 р)= 2202 грн. Всього просив стягнути 68873.58 грн. та покласти на відповідача понесені судові витрати в сумі 689грн

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позов по вищезазначеним підставам підтримали у повному обсязі та наполягали на його задоволенні. Суду пояснили, що 13.03.2013 року до позивача приїхав відповідач з метою покупки насіння соняшника. В звязку з тим, що грошей у ОСОБА_3. на той час не було, вони домовились, що він забере насіння на 43350 грн. в борг, а гроші віддасть пізніше до 01.05.2013 року. Дану домовленість вони за обоюдною згодою вирішили оформити як договір позики, про що відповідач власноручно написав розписку, зобовязавшись повернути гроші до 01.05.2013 року, а позивач передав йому обумовлене насіння . 22.03.2013 року позивач на прохання відповідача передав йому ще насіння на суму 5400грн., і цей правочин із-за відсутності грошей у відповідача також був оформлений в розписці. Частково відповідач виконав взяті на себе зобовязання і повернув позивачу 5500 грн., а потім 6500грн . в 2013 році. На протязі 2014-2016 року відповідач свої зобовязання по поверненню боргу не виконує. Заборгованість за взятими зобовязаннями становить 36700грн. яку вони просять стягнути з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, а також покласти понесені судові витрати.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги визнав частково, та пояснив, що між сторонами договір позики, як зазначено в розписці не оформлювався, гроші за цим договором ОСОБА_1 йому не надавав, а з цих підстав договір позики є недійсним. В дійсності між сторонами був укладений договір купівлі-продажу насіння соняшника, за яким він підтвердив, що отримав від ОСОБА_1 насіння на зазначені в розписці суми, але тому що коштів в нього не було для плати покупки, то за його згодою правочин був оформлений як договір позики. Частково в 2013 році він повернув позивачу вартість насіння. Решту не бажає сплачувати, тому що вважає що позивач його обманув та йому продав насіння неналежної якості, внаслідок чого він не отримав врожай, на який розраховував.

Вислухавши сторони, дослідивши наявні в справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Так, у відповідності до вимог ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, підставою свого позову позивач зазначив порушення відповідачем грошових зобовязань, які оформлені договором позики. При цьому, обґрунтовуючи в судовому засіданні позовні вимоги щодо стягнення боргу, посилався на те що зобовязання відповідача виникли у відповідача при покупці у нього насіння, вартість якого він не зміг оплатити та за згодою сторін, був оформлений договір позики, за яким фактично позивач отримав не гроші, а насіння на зазначену суму та взяв на себе зобовязання по оплаті його вартості.

Способи захисту порушеного права у зобов*язальних правовідносинах передбачені нормами ст.16 та глави 51 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В судовому засіданні сторони визнали і це не потребує доказування відповідно до ст.61 ЦПК України, що 13.03.2013 року між сторонами в усній формі виникли правовідносини купівлі-продажу насіння соняшника на суму 43350 грн. За цим усним договором позивач передав відповідачу насіння на суму 43350 грн., яке відповідач прийняв , але вартість насіння не зміг оплатити в день придбання із-за відсутності коштів. За двосторонньою домовленістю між сторонами про оформлення зазначеного правочину як договору позики, відповідач власноруч склав боргову розписку в простій письмовій формі, за умовами якої взяв на себе зобовязання повернути позивачу до 01.05.2013 року грошові кошти в сумі 43500 грн., яка дорівнює вартості придбаного ним у ОСОБА_1 в той день насіння. 22.03.2013 року відповідач додатково взяв у позивача насіння на суму 5400 грн.,та взяв на себе письмове зобовязання повернути ці кошти.

Ці обставини щодо складання розписки підтверджені оригіналом письмової розписки (а.с. 12) якою підтверджуються боргові зобовязання ОСОБА_3 на суму 43350 грн. та на суму 5400 грн., з датою повернення коштів до 01.05.2013 року.

Судом встановлено, що оригінал розписки, складеної ОСОБА_3 13.03.2013 року знаходиться у позивача ОСОБА_1, що свідчить про невиконане зобов*язання на суму 36700 грн.

Після написання вказаної розписки відповідач частково виконав взяті на себе зобов»язання, сплативши частину боргу про що зазначено в оригіналі розписки із зазначенням повернутих сум 07.05.2013 року 5550 грн. та 10.06.2013 року 6500 грн. (а.с.12)

Таким чином суд вважає, що між сторонами склались зобовязальні правовідносини, які не були належним чином виконані з боку відповідача.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов»язаний виконати свій обов»язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов»язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання (неналежне виконання). Правові наслідки порушення зобов»язання перебачені ст.611 ЦК України.

Враховуючи встановлені у справі обставини та надані сторонами докази, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню залишок несплаченої ним за взяті на себе грошові зобовязання в сумі 36700 грн.

Окрім того, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача за невиконання грошового зобовязання в період з січня 2014 по березень 2016 року боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних.

Такі вимоги позивача ґрунтуються на положеннях ст. 625 ЦК України яка передбачає таку відповідальність боржника, який прострочив виконання грошового зобовязання.

Судом перевірений розрахунок позивача щодо розміру заборгованості з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох відсотків річних від простроченої суми, який є обґрунтованим, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути, в межах заявлених позивачем вимог, суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення з січня 2014 по березень 2016 року 66671.58грн та за 2014-2015 рік 3% річних від простроченої суми 2202 грн., а всього 68873.58 грн.

При цьому суд не приймає доводи позивача про те що він був введений позивачем в оману щодо предмету договору та що йому було продане за цим договором насіння неналежної якості, тому що представлена позивачем розписка на підтвердження боргових зобовязань відповідача ним не оспорювалась, а продаж неякісного насіння непідтверджений доказами.

Також, суд вважає що не може бути прийняті доводи відповідача що він не отримував від позивача гроші в зазначеній сумі , тому що судом встановлено і це не заперечується відповідачем, що укладений між сторонами договір не був безгрошівним, тому що в розписці зазначена погоджена між сторонами сума вартості придбаного відповідачем без оплати насіння соняшника, зазначений письмовий зобовязальний договір щодо повернення коштів визнавався відповідачем, не оспорювався у встановленому законом порядку та частково виконувався.

На підставі ст. 88 ЦПК України враховуючи, що позов задоволено у повному обсязі, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача ОСОБА_1 понесені ним при зверненні до суду судові витрати - судовий збір у розмірі 689 грн551,20 грн. В звязку з відмовою в задоволенні зустрічного позову судовий збір на користь ОСОБА_3 стягненню не підлягає.

Керуючись ст.209,212-215 ЦПК України, ст. 526,527,610,625 ЦК України,суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1), на користь ОСОБА_1 (ІПН 1), який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, борг за розпискою від 13.03.2013 року з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення виконання грошового зобовязання 66671 (шістдесят шість тисяч шістсот сімдесят одну) гривню 58 копійок, три проценти річних від простроченої суми в розмірі 2202 (дві тисячі двісті дві) гривні, витраті по сплаті судового збору в розмірі 689 (шістсот вісімдесят девять) гривень, а разом 69562 (шістдесят девять тисяч пятсот шістдесят дві) гривні 58 копійок.

Повний текст рішення виготовлено 16 серпня 2016 року.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Донецької області через Володарський районний суд Донецької області шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особам, які не були присутніми під час проголошення рішення, однак брали участь у справі - в той самий строк з дня отримання копії рішення.

Суддя С.І. Доценко