АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2447/16 Головуючий 1 інст. Вікторов В.В.
Справа № 642/9034/14-ц Доповідач - Івах А.П.
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Івах А.П.,

суддів - Шевченко Н.Ф., Кіпенка І.С.

при секретарі - Каплоух Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2016 року у справі за позовом Кредитної спілки «Інтер-Інвест» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Кредитної спілки «Інтер-Інвест», третя особа - Інспекція з питань захисту прав споживачів у Харківській області про визнання договорів недійсними,-

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року позивач Кредитна спілка «Інтер-Інвест» звернувся до суду з позовом та просив стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 суму заборгованості за кредитними договорами № 918043, № 500514 у розмірі 94 000 грн., а також стягнути в рівних частках з кожного сплачену суму судового збору у розмірі 940 грн..

В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що 10 березня 2011 року на підставі письмової заяви ОСОБА_3, між КС «Інтер-Інвест» та останньою був укладений кредитний договір № 918043, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримала кредит у сумі 45 000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 48 % річних.

В забезпечення взятих на себе зобов'язань позичальником, між КС «Інтер-Інвест» в особі Голови Правління ОСОБА_5 та ОСОБА_1 та між КС «Інтер-Інвест» і ОСОБА_2 були укладені договори поруки, відповідно до умов яких поручителі зобов'язувалися відповідати перед КС «Інтер-Інвест» за виконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань.

27 квітня 2011 року на підставі письмової заяви ОСОБА_1 між КС «Інтер-Інвест» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 500514, відповідно умов якого ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 50 000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 48 % річних.

27 квітня 2011 року у якості фінансового забезпечення вищезазначеного кредитного договору між КС «Інтер-Інвест» в особі Голови Правління ОСОБА_5 та ОСОБА_2, а також між КС «Інтер-Інвест» в особі Голови Правління ОСОБА_5 та ОСОБА_3 були укладені договори поруки, відповідно до умов яких поручителі зобов'язуються відповідати перед КС «Інтер-Інвест» за виконання ОСОБА_1 своїх зобов'язань.

Внаслідок неналежного виконання боржниками взятих на себе зобов'язань, станом на 16 жовтня 2014 року утворилася заборгованість у сумі 94 000 грн.

У грудні 2014 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з зустрічним позовом, у якому просили визнати недійсними:

-кредитний договір № 500514 від 27.04.2011 року, укладений між КС «Інтер-Інвест» та ОСОБА_1 ;

-кредитний договір № 918043 від 11.03.2011 року, укладений між КС «Інтер-Інвест» та ОСОБА_3;

-договір поруки від 27.04.2011 року, укладений між КС «Інтер-Інвест» та ОСОБА_3;

-договір поруки від 27.04.2011 року, укладеного між КС «Інтер-Інвест» та ОСОБА_2;

-договір поруки від 11.03.2011 року, укладений між КС «Інтер-Інвест» та ОСОБА_2;

-договір поруки від 11.03.2011 року, укладеного між КС «Інтер-Інвест» та ОСОБА_1;

У травні 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали позов, у якому просили визнати виконаними:

-кредитний договір № 500514 від 27.04.2011 року, укладений між КС «Інтер-Інвест» та ОСОБА_1;

-договір поруки від 27.04.2011 року, укладений між КС «Інтер-Інвест» та ОСОБА_3;

-договір поруки від 27.04.2011 року, укладений між КС «Інтер-Інвест» та ОСОБА_2;

-договір поруки від 11.03.2011 року, укладений між КС «Інтер-Інвест» та ОСОБА_2;

-договір поруки від 11.03.2011 року, укладеного між КС «Інтер-Інвест» та ОСОБА_1;

В листопаді 2015 року позивачі за зустрічним позовом уточнили позовні вимоги, та просили про визнання недійсними спірних договорів.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2016 року позов Кредитної спілки «Інтер-Інвест» задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 на користь КС «Інтер-Інвест» суму заборгованості за кредитними договорами № 918043, № 500514 у розмірі 94 000 грн.

Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 на користь КС «Інтер-Інвест» судовий збір у розмірі 940 та судові витрати у розмірі 333 грн. 30 коп.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 до Кредитної спілки «Інтер - Інвест», третя особа: Інспекція з питань захисту прав споживачів у Харківській області про визнання договорів недійсними відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким Кредитній спілці «Інтер - Інвест» у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, а їх зустрічний позов задовольнити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилаються на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з'ясування обставин справи.

Представник позивача просив справу розглянути за його відсутності, апеляційну скаргу відхилити, рішення залишити без змін.

Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання вкотре не з'явилися, через канцелярію суду подали заяву про перенесення розгляду справи у зв'язку з відсутністю їх представника у місті Харкові та хворобою ОСОБА_2. На підтвердження обставин, на які посилаються відповідачі, та поважність неявки в судове засідання останні не надали належних доказів.

Відповідачі по справі є особами, які подали апеляційну скаргу, апеляційне провадження за якою відкрите у травні 2016 року, на неодноразові виклики в судові засідання не з'являються, розглядом справи не цікавляться, їх представник ОСОБА_6 14 липня 2016 року в судовому засіданні висловила свою думку щодо незаконності рішення суду першої інстанції та обґрунтованості доводів апеляційної скарги.

Неявка осіб, які беруть участь у справі є їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та їхніх процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції справи по суті.

За вимогами ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Виходячи із вимог вказаної статті щодо неприпустимості зловживання своїми процесуальними правами, положень ст. 3031 ЦПК України щодо строків розгляду апеляційної скарги та ст. 67 ЦПК України щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на норму ч. 2 ст. 305 ЦПК України, судова колегія неявку відповідачів визнає такою, що не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені сторонами у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Відповідно до положень ст. ст. 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання:

-чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та яким доказами вони підтверджуються;

-чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

-які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

-яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Розглядом справи встановлено, що 11 березня 2011 року між позивачем та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №110311 - на задоволення споживчих потреб (а.с.8 т.с.І).

Відповідно до умов договору ОСОБА_3 отримала суму 45000 грн. та зобов'язалась повернути кредит та сплатити проценти за його користування у розмірі 48% річних.

Договір набрав чинності з для його укладення та діє до повного виконання зобов'язань за цим договором (п. 7.1 договору).

На забезпечення зобов'язання позичальника ОСОБА_3 за вказаним договором кредиту 11 березня 2011 року між кредитною спілкою «Інтер-Інвест» та ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - (з кожним окремо) було укладено договори поруки (а.с.10-11 т.с.І).

Відповідно вказаних договорів поруки ОСОБА_7 та ОСОБА_2 зобов'язалися відповідати за зобов'язаннями ОСОБА_3, що виникають з умов кредитного договору 918043 від 11.03.2011 року в повному обсязі цих зобов'язань, передбачених кредитним договором.

27 квітня 2011 року між КС «Інтер-Інвест» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 500514, відповідно умов якого, останній отримав кредит у сумі 50000 грн..

Тоді ж між був укладений договір поруки на забезпечення зобов'язання позичальника за договором надання кредиту між КС «Інтер-Інвест» та ОСОБА_3. (а.с.13 т.с.І).

Крім того, між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір поруки від 27 квітня 2011 року.

Відповідно до умов цих договорів поруки ОСОБА_2 та ОСОБА_3, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, разом із ОСОБА_1 солідарно відповідають перед кредитором.

Позивач свої зобов'язання виконав, надав відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_3 кредитні кошти у розмірі, передбаченому кредитним договором, укладеним кредитною спілкою з кожним із них.

Згідно ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону. Якщо в зобов'язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню в цей термін.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За положеннями ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Розглядаючи спір, суд повно, всебічно з'ясував та встановив дійсні обставини справи, визначився з природою правовідносин, що виникли між позивачем та кожним із відповідачів.

По справі достеменно встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 взяті на себе зобов'язання за умовами кредитних договорів не виконують, тому на 14 жовтня 2014 року виникла заборгованість:

-за кредитним договором №918043 від 11 березня 2011 року - 44550 грн.;

-за кредитним договором №500514 від 27 квітня 2011 року - 49500 грн..

Приймаючи рішення у справі щодо задоволення позовних вимог Кредитної спілки «Інтер-Інвест», суд першої інстанції правильно керувався нормами матеріального права, зазначеними в рішенні суду, а також умовами укладених між сторонами спору кредитних договорів та договорів поруки, а тому встановивши факт неналежного виконання кожним із позичальників своїх зобов'язань, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з позичальників та їх поручителів, як солідарних боржників, на користь позивача заборгованості.

Разом із тим, суд першої інстанції помилково вважав, що позичальники і поручителі за різними кредитними договорами відповідають перед позивачем солідарно.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 216 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, повинен зазначити, в якій частині рішення стосується кожного з них, або зазначити, що обов'язок чи право стягнення є солідарним.

Отже, що відповідачі ОСОБА_1 і ОСОБА_8, як поручителі позичальника ОСОБА_3 за окремими договорами поруки не несуть спільної солідарної відповідальності перед кредитором, а відповідають перед ним солідарно, кожен окремо лише з боржником за невиконання ним своїх договірних зобов'язань.

Аналогічно, ОСОБА_3 і ОСОБА_8, як поручителі позичальника ОСОБА_1 за окремими договорами поруки не можуть нести спільної солідарної відповідальності перед кредитором, а повинні відповідати перед ним солідарно, кожен окремо, лише з ОСОБА_1 за невиконання ним своїх договірних зобов'язань.

З урахуванням наведеного, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції про стягнення заборгованості за кредитними договорами, укладеними між Кредитною спілкою «Інтер-Інвест» та ОСОБА_1, КС «Інтер-Інвест» та ОСОБА_3 підлягає зміні в частині визначення порядку стягнення заборгованості з останніх та їх поручителів поручителів.

В іншій частині рішення суду першої інстанції є таким, що відповідає вимогам ст. ст. 212, 213 ЦПК України. На виконання вимог ч. 3 ст. 215 ЦПК України суд привів мотиви, з яких вважав встановленою наявність фактів, що підтверджують обґрунтованість позову КС «Інтер-Інвест» та відсутність фактів для задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

За вимогами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухваленні рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На виконання вимог діючого цивільного процесуального законодавства як відповідачами у справі так і їх представником суду першої інстанції не надано належних та допустимих, у розумінні вимог ст. ст. 57-59, 64 ЦПК України, доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги є несуттєвими, висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову не спростовують.

Рішення суду першої інстанції підлягає зміні в порядку вимог ст. 309 ЦПК України - в частині визначення порядку стягнення заборгованості.

В іншій частині його слід залишити без змін.

Керуючись ст.. ст.. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2016 рокузмінити в частині визначення порядку стягнення коштів, зазначивши:

Стягнути на користь Кредитної спілки «Інтер-Інвест» солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2, солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованість по кредитному договору №500514 від 27 квітня 2011 року у розмірі 49500 грн..

Стягнути на користь Кредитної спілки «Інтер-Інвест» солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2, солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором 500514 від 11 березня 2011 року у розмірі 44 500 грн..

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -