У х в а л а

2 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» про стягнення заборгованості із заробітної плати та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Печерський районний суд м. Києва рішенням від 4 листопада

2015 року позов задовольнив, постановив стягнути з публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» на користь ОСОБА_4 заборгованість із заробітної плати у розмірі 18 тис. 646 грн 32 коп. та

1 тис. грн. на відшкодування моральної шкоди.

Апеляційний суд м. Києва рішенням від 23 березня 2016 року рішення суду першої інстанції змінив у частині визначення розміру суми заборгованості із заробітної плати, постановив стягнути на користь

ОСОБА_4 заборгованість із заробітної плати в розмірі 13 тис. 551 грн

60 коп.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 1 червня 2016 року відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на вищезазначені судові рішення на підставі пункту 5 частини четвертої

статті 328 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

29 серпня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 червня 2016 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме частини другої статті 30 Закону України «Про оплату праці» та статті 116 Кодексу законів про працю України.

Обґрунтовуючи підставу подання заяви про перегляд зазначеного судового рішення, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 жовтня

2013 року, 19 березня 2014 року, 14 січня, 25 лютого 2015 року, 23 березня,

13 та 25 квітня 2016 року, в яких, на його думку, по-іншому застосовано вказані норми матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положенням пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що позивач не надав доказів виконання визначених контрактом робіт, оскільки відповідно до умов якого за виконання обов'язків керівника відділу позивач отримує заробітну плату згідно з надходженнями на розрахунковий рахунок підприємства грошових коштів, відповідно до актів приймання-передачі виконаних робіт та безпосередньо на підставі закриття актів фактично виконаних робіт госпрозрахункового підрозділу.

Разом з тим у наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ містяться такі висновки:

- в ухвалі від 30 жовтня 2013 року, 19 березня 2014 року, 25 лютого 2015 року, 23 березня, 13 квітня 2016 року суд касаційної інстанції, скасувавши ухвалені у справах судові рішення та направивши справи на новий розгляд, указав на порушення норм матеріального та процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справ;

- в ухвалі від 14 січня 2015 року суд касаційної інстанції, залишивши без змін ухвалені у справі судові рішення, зазначив, що відповідач не довів належними та допустимими доказами виплату позивачу заробітної плати у встановленому законодавством про працю порядку та розмірах;

- в ухвалі від 25 квітня 2016 року суд касаційної інстанції, залишивши рішення суду першої інстанції в не скасованій при апеляційному перегляді частині та рішення суду апеляційної інстанції без змін, дійшов висновку про наявність у відповідача перед позивачем заборгованості із заробітної плати, яка підлягає стягненню на користь останнього.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що заява є необґрунтованою, а тому в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 червня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

В.М. Сімоненко