Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1112/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Бершадська О. В.
Доповідач Черненко В. В.
РІШЕННЯ

Іменем України

27.04.2016 колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Черненко В.В.

суддів - Потапенка В.І., Чорнобривець О.С.

за участю секретаря - Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31.03.2016 року по цивільній справі за позовом Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Кіровограді Кіровоградської області до ОСОБА_2 про стягнення зайво виплачених коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Кіровограді Кіровоградської області (далі - Відділення) звернувся у суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення зайво виплачених коштів.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ВАТ «Кіровоградбуд» 07.06.2001 року передало до Відділення справу ОСОБА_2 для подальшого продовження страхових виплат. Дана справа містила довідку, видану ВАТ «Кіровоградбуд» про розмір втраченого заробітку, витрат на медичну та соціальну допомогу та інших страхових виплат на дату передачі особової справи потерпілого ОСОБА_2

Відповідно зазначеної довідки, сума відшкодування втраченого заробітку потерпілого ОСОБА_2 становила 92,80 грн., а тому відповідно до Закону-1105, відділенням Фонду постановою № 34 від 07.06.2001 року було продовжено раніше призначену страхову виплату у розмірі 92,80 грн. з подальшим перерахуванням у відповідності до ч.2 ст. 29 Закону-1105.

28.10.2008 року, актом прийняття-передачі, відділенням Фонду прийнято нову довідку № 19 від 28.10.2008 року про розмір втраченого заробітку, витрат на медичну та соціальну допомогу та інших страхових виплат на дату передачі особової справи потерпілого ОСОБА_2, виданої ліквідатором ВАТ «Кіровоградбуд» Охінченко С.М., згідно якої розмір втраченого заробітку ОСОБА_2 становить 292,89 грн.

На підставі нової довідки, відділенням Фонду здійснено перерахунок страхових виплат та призначено доплату в розмірі 36139,83 грн. згідно постанови № 1109/34/34/3 від 12.11.2008 року та призначено перераховану щомісячну страхову виплату з 01.03.2008 року в розмірі 943,06 грн. згідно постанови № 1109/34/34/2 від 12.11.2008р.

Крім того, позивач зазначив, що 20.01.2014 року отримав копію окремої постанови Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07.11.2013 року про виявлення під час розгляду кримінальної справи порушень закону та вжиття заходів по зупиненню, перерахунку незаконно отриманих коштів та у разі необхідності їх регресивного стягнення.

За заявою відділення Фонду 23.01.2014 року отримано копію вироку Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07.11.2013 року у кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 28, ч.2 ст. 366 КК України.

Позивач зазначив, що вироком суду встановлено відсутність документального підтвердження того, що постраждалі особи працівники ВАТ «Кіровоградбуд» в тому числі ОСОБА_2 звертались до підприємства з заявою про здійснення перерахування розміру відшкодування шкоди.

Позивач зазначив, що вироком суду встановлено, що документи, на підставі яких відділенням Фонду 06.02.2009 року здійснювався перерахунок страхових виплат потерпілому ОСОБА_2 є підробленими.

Позивач також зазначив, що постановою Відділення Фонду від 20.01.2010 року на підставі ст.. 38 Закону-1105, потерпілому ОСОБА_2 припинено нарахування та виплата щомісячних страхових виплат в збільшеному розмірі з 01.11.2009 року, та продовжено раніше призначену щомісячну страхову виплату з 01.11.2009 року в новому розмірі.

Відділенням Фонду роз'яснено ОСОБА_2 про можливість добровільної сплати незаконно отриманих коштів або надання згоди на відрахування з щомісячної страхової виплати певного відсотка до повного погашення суми незаконно отриманих коштів, однак від даних пропозицій ОСОБА_2 відмовився.

Позивач зазначив, що відділення Фонду провело розрахунок зайво виплачених коштів потерпілому ОСОБА_2, відповідно до якого, сума переплати становить 44195,59 грн., з яких : доплата за період з 01.04.2001 року по 31.10.2008 року становить 36139,83 грн., сума зайво перерахованих коштів за період з 01.11.2008 року по 28.02.2009 року становить 2577,04 грн. та сума зайво перерахованих коштів за період з 01.03.2009 року по 01.11.2009 року становить 5478,72 грн.

Вказані кошти отримані ОСОБА_2 на підставі підроблених документів, а тому підлягають поверненню відділенню Фонду. Просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь відділення Фонду незаконно отримані кошти у сумі 44 195,59 грн.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31.03.2016 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в зв'язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних , свобод чи інтересів. У випадках встановлених законом, до суду можуть звертатись органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.. ст.. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції встановив, що з 7 червня 2001 року ОСОБА_2 перебував на обліку у Фонді, має зареєстрований страховий випадок - трудове каліцтво, отримане 5 березня 1997 року.

Висновком МСЕК від 8 квітня 1997 року ОСОБА_2 встановлена стійка втрата професійної працездатності 50 % та встановлено 3 групу інвалідності безстроково ( т 1 а. с. 32).

Сума відшкодування втраченого заробітку потерпілого ОСОБА_2 згідно довідки виданої ЗАТ «Кіровоградрембуд» від 1 квітня 2001 року про розмір втраченого заробітку, витрат на медичну та соціальну допомогу та інших страхових виплат на дату передачі особової справи відповідача до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Кіровограді Кіровоградської області становила - 92 грн. 80 коп. ( т 1 а. с. 30).

Суд першої інстанції зазначив, що 7 червня 2001 року постановою

№ 34 Фонду продовжено ОСОБА_2 раніше призначену страхову виплату у розмірі 92,80 грн., з подальшим перерахуванням ( т 1 а. с. 31).

28 жовтня 2008 року актом прийняття-передачі Фондом прийнято нову довідку №19 про розмір втраченого заробітку, витрат на медичну та соціальну допомогу та інших страхових виплат на дату передачі особової справи потерпілого ОСОБА_2, виданої ліквідатором ВАТ «Кіровоградбуд» Охінченко С.М. , згідно якої розмір втраченого заробітку відповідача складає 292 грн. 89 коп.

На підставі зазначеної довідки відповідачу, відділенням Фонду здійснено перерахунок страхових виплат та згідно постанов фонду №1109/34/34/3, №1109/34/34/2 від 12 листопада 2008 року призначено перераховану щомісячну страхову виплату з 01 березня 2008 року в розмірі 943,06 грн. та доплату страхової виплати в розмірі 36 139 грн. 83 коп. ( т 1 а.с.32-33)

Вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07 листопада 2013 року встановлено, що у вересні 2008 року ОСОБА_5 у розмові з ОСОБА_2 повідомив про можливість здійснення останньому перерахунку страхових виплат, за що він (ОСОБА_2) повинен буде віддати ОСОБА_5 половину суму коштів з тих, що отримає, на що він погодився. Також ОСОБА_5 повідомив, що всі необхідні документи для проведення перерахунку він отримає самостійно. У середині грудня 2008 року до ОСОБА_2 зателефонував ОСОБА_5 та повідомив, що перерахунок страхових виплат проведено. Після отримання коштів ОСОБА_2 передав ОСОБА_5 21 000 грн. за сприяння в проведенні перерахунку страхових виплат.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи.

Згідно з п.3 ч.1 ст.38 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі по тексту Закон), який є спеціальним та регулює дані правовідносини, страхові виплати і надання соціальних послуг може бути припинено, якщо з'ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку.

Згідно ч. 10 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» суми одержані в рахунок страхових виплат потерпілим або особою, яка має право на ці виплати, можуть бути утримані Фондом соціального страхування від нещасних випадків, якщо рішення про їх виплату прийнято на підставі підроблених документів або подано свідомо неправдиві відомості, а також якщо допущено помилку, яка впливає на суму страхових виплат.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Суд першої інстанції зазначив, що не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (частина перша статті 1215 ЦК України ). Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

У правовій позиції, яка була висловлена Верховним Судом України в постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14, зазначено, що правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у ст. 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_2 свідомо погодився на пропозицію ОСОБА_5 щодо проведення йому перерахунку страхових виплат, передавши за здійснення такого перерахунку 21 000 грн. Тобто, відповідач розумів (повинен був розуміти) неправомірність такого перерахунку йому страхових виплат та сприяв у вчинені дій з метою отримання іншої довідки, що дає йому підстави отримувати додаткові кошти, у зв'язку з чим він отримав перерахунок за період з 1 квітня 2001 року по 31 жовтня 2008 року - 36 139,83 грн., та з 01 березня 2008 року новий розмір щомісячної страхової виплати 943,06 грн. Вказані дії відповідача є недобросовісними, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України є підставою для повернення виплачених коштів позивачу.

В частині застосування строків позовної давності суд першої інстанції зазначив, що згідно ст.. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач лише з вироку Ленінського районного суду м. Кіровограда від 7 листопада 2013 року довідався про недобросовісність ОСОБА_2 та звернувся до суду з позовом 09.12.2014 року, а відтак , строк позовної давності для звернення до суду з позовом - не пропущено.

Однак погодитись з таким висновком суду першої інстанції в повному обсязі неможливо.

Відповідно до статті 213 ЦПК України обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин , на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 215 ЦПК України в рішенні суду повинно бути зазначено на підставі яких доказів та з яких мотивів суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів якими обґрунтовувались вимоги чи заперечення.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам права.

З матеріалів справи вбачається, що 7 червня 2001 року ОСОБА_2 перебував на обліку у Фонді, має зареєстрований страховий випадок - трудове каліцтво, отримане 5 березня 1997 року.

Висновком МСЕК від 8 квітня 1997 року ОСОБА_2 встановлена стійка втрата професійної працездатності 50 % та встановлено 3 групу інвалідності безстроково ( т 1 а. с. 32).

Сума відшкодування втраченого заробітку потерпілого ОСОБА_2 згідно довідки виданої ЗАТ «Кіровоградрембуд» від 1 квітня 2001 року про розмір втраченого заробітку, витрат на медичну та соціальну допомогу та інших страхових виплат на дату передачі особової справи відповідача до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Кіровограді Кіровоградської області становила -92 грн. 80 коп. ( т 1 а. с. 30).

7 червня 2001 року постановою № 34 Фонду продовжено ОСОБА_2 раніше призначену страхову виплату у розмірі 92,80 грн., з подальшим перерахуванням ( т 1 а. с. 31).

28 жовтня 2008 року, актом прийняття-передачі Фондом прийнято нову довідку №19 про розмір втраченого заробітку, витрат на медичну та соціальну допомогу та інших страхових виплат на дату передачі особової справи потерпілого ОСОБА_2, виданої ліквідатором ВАТ «Кіровоградбуд» Охінченко С.М. , згідно якої розмір втраченого заробітку відповідача складає - 292 грн. 89 коп.

На підставі зазначеної довідки відповідачу, відділенням Фонду здійснено перерахунок страхових виплат та згідно постанов Фонду №1109/34/34/3, №1109/34/34/2 від 12 листопада 2008 року призначено перераховану щомісячну страхову виплату з 01 березня 2008 року в розмірі 943,06 грн. та доплату страхової виплати в розмірі 36 139 грн. 83 коп. ( т 1 а.с.32-33).

Актом позапланової ревізії у відділені виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Кіровограді щодо здійснення перерахунків щомісячної грошової суми страхової виплати відшкодування шкоди та розмірів втрачених заробітків потерпілим, які отримали виробничі травми, професійні захворювання на виробництві до 2001 року за період з 01.01.2008 по 01.11.2009 рр. №08-10/183 від 14.12.2009 року встановлено, що у особовій справі ОСОБА_2 (ЗАТ «Кіровоградрембуд») відсутні документи на підставі яких було проведено перерахунок сум щомісячних страхових виплат за попередні періоди то проведені виплати сум перерахунків є безпідставними.

Другий примірник зазначеного акту ревізії вручено начальнику відділення ВД ФСС НВ Голубовському І.В. 18.12.2009 року.

Встановлені обставини свідчать проте, що перерахунки страхових виплат згідно постанов Фонду №1109/34/34/3, №1109/34/34/2 від 12 листопада 2008 року якими призначено перераховану щомісячну страхову виплату з 01 березня 2008 року в розмірі 943,06 грн. та доплату страхової виплати в розмірі 36 139 грн. 83 коп. здійснені безпідставно.

15.01.2010 року за № 08-14/28 на адресу начальника відділення ВД ФСС НВ Голубовського І.В. надійшло повідомлення за підписом начальника Кіровоградського ОКРВ про усунення порушень встановлених ревізією.

Відповідно до п.3 ч.1 статті 38 Закону «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання , які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 р. №1105 в редакції яка діяла на час встановлення порушень , страхові виплати і надання соціальних послуг може бути припинено, якщо з'ясувалось, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості . Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку.

Відповідно до статті 40 зазначеного Закону суми одержані в рахунок страхових виплат потерпілим або особою , яка має право на ці виплати, можуть бути утримані Фондом, якщо рішення про їх виплату прийнято на підставі підроблених документів або подано свідомо неправдиві відомості.

Позивач по справі маючи таку інформацію мав право відповідно до діючого законодавства звернутись до суду за захистом свого порушеного права після отримання акту ревізії , 18.12.2009 року, та листа за № 08-14/28 від 15.01.2010 року про усунення порушень встановлених ревізією.

Встановлені обставини свідчать , що позивач мав право звернутись у суд за захистом свого порушеного права у січні 2010 року однак з позовом , звернувся 09.12.2014 року, поза строками позовної давності (стаття 256 ЦК України).

Верховний Суд України у справі за № 6-68цс15 висловив правову позицію в якій зазначено , що Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 57 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред'явлення нею в належному порядку позову до суду .

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Визначення початку відліку позовної давності міститься у статті 261 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Разом з тим згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

У справі, яка є предметом розгляду , відповідачем по справі заявлено про застосування позовної давності.

Суд першої інстанції відмовляючи у застосуванні строків позовної давності дійшов висновку, що строки позовної давності не пропущені позивачем, так як позивач довідався про недобросовісність ОСОБА_2 з вироку Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07.11.2013 року відповідно з цього часу у позивача виникло право звернутись за захистом свого порушеного права.

Зазначений висновок суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального права при застосуванні строків позовної давності.

Позивач по справі у грудні 2009 року, після проведеної ревізії, достовірно знав про недоліки які були виявленні в частині перерахунку відшкодування позивачу , відповідно знав , що право позивача порушене діями позивача, оскільки була порушена процедура проведення перерахунку і позивач виходячи із приписів п.3 ч.1 статті 38, статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання , які спричинили втрату працездатності» мав можливість звернутись у суд за захистом порушеного права.

Обставини встановлення «недобросовісності» відповідача, виходячи із приписів частини 1 п.1 статті 1215 ЦК України, є поняттям оціночним і доведеність недобросовісності у випадку звернення з позовом у суд покладається на позивача відповідно до статті 11, 60 ЦПК України, під час розгляду справи по суті.

Суд першої інстанції не звернув належну увагу на зазначені обставини і безпідставно відмовив у застосуванні строків позовної давності .

Відповідно до п. 4 ст. 309 ЦК України встановлені обставини є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити у зв'язку з пропуском строку звернення до суду з позовом.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

Вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31.03.2016 року скасувати. Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Кіровограді Кіровоградської області до ОСОБА_2 про стягнення зайво виплачених коштів - відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок сторін.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: