Справа № 303/5741/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

04 травня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого - судді Мацунича М.В.

суддів : Ігнатюка Б.Ю., Куштана Б.П.

з участю секретаря : Кухта М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 02 березня 2016 року по справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

03 вересня 2015 року, ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 02 березня 2016 року, задоволено частково позовні вимоги й вирішено питання судових витрат.

ОСОБА_1 не погодились з рішенням суду та подала апеляційну скаргу в якій ставить, питання про скасування такого та ухвалення нового рішення про відхилення позову. Мотивує свої вимоги тим, що суд не повно з'ясував усіх фактичних обставин справи та не дослідив їх, і не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам. А тому, вважає рішення суду необґрунтованим, та таким, що призвело до порушення судом норм процесуального та матеріального права.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник, відповідачки в особі ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності, підтримала, вимоги скарги, і просила таку задоволити, виходячи з наведених мотивів.

Представник - ПАТ КБ "ПриватБанк" в особі ОСОБА_3 заперечила, доводи скарги, так-як, такі не відповідають матеріалам справи та вимогам цивільно-правових актів, що є підставою для відхилення скарги.

Відповідачка у судове засідання не з'явилась, але повідомлялась належним чином про час та місце судового розгляду. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України та зважуючи на приписи ст. 303-1 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне розглядати скаргу за її відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі та дослідивши матеріали справи й перевіривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів зазначає, що апеляційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступних мотивів.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені, певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є, факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Наведені в апеляційній скарзі мотиви стосуються того, що в забезпечення виконання умов кредитного договору між сторонами було укладено договір застави легкового автомобіля, але докази з даної обставини судом не досліджувались. З боку Банку мало місце дострокове вилучення з володіння відповідача заставного автомобіля, але дана обставина в рішенні суду не відображена. Зазначена дія вказує на те, що Банк в односторонньому порядку змінив термін виконання зобов'язання за кредитним договором. А тому, термін виконання кредитного договору слід рахувати з моменту вилучення транспортного засобу, що свідчить про сплив строку позовної давності.

Проте такі доводи апеляційної скарги не узгоджуються з обставинами справи, та вимогами норм матеріального права.

За правилами ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Так, 26.10.2007 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк" (правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк") та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір за № MKAWAN00410119, згідно якого, Банк надав, а позичальниця отримала кредитні кошти в сумі 9698,10 доларів США з кінцевим строком погашення не пізніше 25.10.2012 року під 14% річних, а.с. 8-10.

Згідно п. 7.3. Кредитного договору № MKAWAN00410119 від 26.10.2007 року в забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов'язань за даним Договором виступає автомобіль марки ВАЗ 21121, 2007 р.в., д.н.з. НОМЕР_1, а.с. 10.

Відповідно до Акту від 17.02.2010 року, прийнято від позичальника ОСОБА_1, яка допустила прострочку кредиту, заставний автомобіль марки ВАЗ 21121, 2007 р.в., д.н.з. НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, який є несправним після ДТП. Автомобіль передала й доручила Приватбанку передати такий на реалізацію по ринковій ціні, а виручені кошти направити на погашення заборгованості, а.с. .

Згідно виписки по рахунку НОМЕР_3 ОСОБА_1 з 08.07. по 20.07.2010 р., щодо зарахування суми у розмірі 3286,98 доларів США, яка виручена від реалізації пошкодженого ТЗ. Та згідно меморіальних ордерів, зазначена сума розподілена на погашення комісії по кредиту (162,96), сплати пені по кредиту (537,26), погашення відсотків за користування кредитом (971,68), погашення заборгованості тіла кредиту (1307,66), погашення комісії по кредиту (13,58), погашення відсотків за користування кредитом (69,61) і погашення поточного платежу по тілу кредиту (224,23), а.с. .

Після здійснення наведених відповідних зарахувань у забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 перед Банком, починаючи з 21.07.2010 року перестала виконувати свої обов'язки за Кредитним договором № MKAWAN00410119 від 26.10.2007 року.

Дана обставина доводиться Розрахунком заборгованості за Кредитним договором № MKAWAN00410119 від 26.10.2007 року, станом на 28.07.2015 року за ОСОБА_1 рахується заборгованість на загальну суму в розмірі 13796,87 доларів США, а.с. 4-6.

Згідно абзацу 1 п. 7.1. Кредитного договору, кредитні кошти Банком надані позичальнику на строк з 26 жовтня 2007 року по 25 жовтня 2012 року, включно. Та в абзаці 2 цього пункту зазначено, що періодом сплати поточних платежів, слід вважати період з 20 по 25 число, кожного місяця.

Абзацом 4 п. 7.1. Кредитного договору передбачено, що позичальник повинен щомісяця в період сплати надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 234,93 долари США для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді й комісії.

Аналіз даних обставин указує на те, що сторонами Кредитного договору визначено, обов'язок Позичальника щомісячно в період з 20 по 25 число сплатити Банку щомісячний платіж у сумі 234,93 долари США для погашення заборгованості за Кредитним договором. Зазначений обов'язок Позичальника діє по 25 жовтня 2012 року, включно.

Матеріалами справи доведено, що останні платежі по погашення заборгованості за Кредитним договором, було здійснено ОСОБА_1 - 20.07.2010 року. А тому, починаючи з 26 серпня 2010 року для Банку розпочався перебіг позовної давності.

Так, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, ч. 1 ст. 261 ЦК України. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання, ч. 5 цієї статті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Як зазначено в п. 7.1. Кредитного договору, кредитні кошти надані позичальнику на строк по 25 жовтня 2012 року, включно.

Згідно умов п. 4.5. Кредитного договору, термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - штрафів за даним договором встановлено сторонами тривалістю в 5 років. Дана умова вкладається у вимоги ч. 1 ст. 259 ЦК України.

З позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу - 03 вересня 2015 року.

Приймаючи до уваги термін позовної давності встановлений сторонами із встановленням щомісячних часткових платежів у сумі 234,93 долари США для погашення заборгованості за Кредитним договором з урахуванням строку надання кредитних коштів позичальнику на строк по 25 жовтня 2012 року, включно. Колегія суддів, дійшла до думки, що позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" підлягають задоволенню в межах строку позовної давності тривалістю в 5 років за період з 04 вересня 2010 року по 03 вересня 2015 року.

Виходячи з даних обставин, суд першої інстанції правомірно задоволив частково позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" за період 5-ть років до моменту звернення з позовом до суду. Визначивши при цьому розмір заборгованості по тілу кредиту в сумі 6108,18 доларів США, по пені у сумі 3344,23 долари США, а також по комісії зі штрафними санкціями у сумі 1034,44 долари США, що всього становить загальну суму заборгованості по кредиту в розмірі - 10486,85 доларів США, які повинна сплатити ОСОБА_1.

Відносно посилань відповідачки на ту обставину, що суд не досліджував Договір застави легкового автомобіля. То із цього приводу, слід зазначите те, що позовні вимоги стосуються стягнення заборгованості по кредитному договору, а не звернення стягнення на заставлене майно, яким виступав легковий автомобіль. А тому, у суду не було необхідності досліджувати Договір застави легкового автомобіля.

Та обставина, що відповідачка самостійно передала позивачу предмет застави (несправний після ДТП) для здійснення його реалізації не може являтись підставою для твердження із приводу того, що Банк в односторонньому порядку змінив термін виконання зобов'язання за кредитним договором. Оскільки, такі дії з боку відповідачки носили особистий характер (на власний розсуд). А крім цього, а ні матеріалами справи, а, ні сторонами не доведено, що Банк надсилав Позичальнику письмову вимогу, щодо дострокового повернення грошових коштів та/або предмета застави.

Наведені обставини не дають підстав стверджувати, що мало місце примусове вилучення з боку Банку в Позичальника предмету застави. А тому, що дана обставина свідчила б про сплив строку позовної давності.

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За наявності невиконання ОСОБА_1 зобов'язання у строк, встановлений Кредитним договором, суд першої інстанції правильно встановив, що має місце прострочення виконання зобов'язання з боку відповідачки. А тому, суд всебічно встановив фактичні обставини справи, та застосував до них норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

А звідси, доводи ОСОБА_1 не спростовують висновків суду першої інстанції та обставин встановлених апеляційним судом, а тому, колегія суддів у відповідності до вимог передбачених статтями 213 і 308 ЦПК України дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Ураховуючи наведене та керуючись вимогами статей 307, 308, 314, 316 і 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1, відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 02 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею законної сили.

Головуючий : ____________________ Судді : ____________________

___________________