АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/2868/16 Головуючий 1 інстанції
Справа № 628/1027/15ц ОСОБА_1
Категорія : відшкодування шкоди Доповідач Гальянова І.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого, судді: Гальянової І.Г.,

суддів: Колтунової А.І.,

ОСОБА_2.,

за участю секретаря: Сватенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, в особі представника ОСОБА_4, на заочне рішення Купянського міськрайонного суду Харківської області від 23 жовтня 2015 року у справі за позовом Купянського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Житлово-комунального підприємства № 1 Купянської міської ради Харківської області до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням,-

ВСТАНОВИЛА :

26 березня 2015 року прокурор звернувсь до суду з позовом в інтересах держави в особі Житлово-комунального підприємства № 1 Купянської міської ради Харківської області ( далі ЖКП № 1 Купянської міської ради), в якому просив стягнути з відповідача на користь ЖКП№ 1 спричинених нею матеріальних збитків в розмірі 237740,00 грн..

Вказані вимоги обгрунтовував тим, що ОСОБА_3, працюючи на підставі наказу № 49 від 06.08.2010 р. головним бухгалтером Житлово-комунального підприємства № 1 Куп'янської міської ради Харківської області, юридична та фактична адреса якого: Харківська область, м. Куп'янськ, вул. Харківська, 8, а також згідно рішення II сесії VI скликання Куп'янської міської ради № 37- VI від 24.11.2010 р. головою комісії з припинення шляхом ліквідації Комунального підприємства «Дирекція єдиного замовника» Куп'янської міської ради Харківської області далі КП «ДЄЗ», юридична та фактична адреса: Харківська область, м. Куп'янськ, вул. Леніна, 60, будучи службовою особою, постійно виконуючою організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції на комунальних підприємствах, скоїла злочини у сфері службової діяльності.

Прокурор зазначає, що 02.01.2008 р. між ЖКП-1, в особі його начальника ОСОБА_5, та КП «Дирекція єдиного замовника», в особі його директора ОСОБА_6, укладений договір- доручення № 03-08 від 02.01.2008 р., згідно якого КП «ДЄЗ» взяло на себе зобов'язання здійснювати збір комунальних платежів за житлово-комунальні послуги, які надійшли від абонентів, в тому числі і коштів, що надійшли в рахунок погашення заборгованості за надані послуги, акумулювати їх на власному розрахунковому рахунку з наступним перерахуванням на розрахунковий рахунок ЖКП-1.

Прокурор зазначає, що згідно п. 3.1 вказаного договору - доручення № 03-08 від 02.01.2008 р., ЖКП-1 у якості винагороди за надані послуги повинно перераховувати грошові кошти до КП «ДЄЗ» в розмірі 5 відсотків від суми платежів, фактично сплачених населенням у звітному місяці.

02.01.2008 р. між ЖКП-1, в особі його начальника ОСОБА_5, та КП «Дирекція єдиного замовника», в особі його директора ОСОБА_7, укладена додаткова угода до договору- доручення № 03-08 від 02.01.2008 р., згідно якої розмір винагороди КП «ДЄЗ» за надані послуги змінений з 5 до 7 відсотків від суми платежів, фактично сплачених населенням у звітному місяці.

24.11.2010 рішенням II сесії VI скликання Куп'янської міської ради № 37-VІ діяльність КП «Дирекція єдиного замовника» була припинена шляхом ліквідації. При цьому договірні зобов'язання протягом 2008-2010 років між ЖКП-1 та КП «ДЄЗ» виконані в повному обсязі.

Прокурор також зазначає, що ОСОБА_3, будучи обізнаною відносно того, що протягом 2008- 2010 років договірні зобов'язання між ЖКП-1 та КП «ДЄЗ» виконані в повному обсязі, будучи службовою особою, постійно виконуючою на вказаних комунальних підприємствах організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, діючи умисно, в інтересах третіх осіб, а саме, КП «ДЄЗ», з метою погашення наявної на вказаному підприємстві кредиторської заборгованості, використовуючи службове становище, всупереч інтересам служби, підготувала, як голова комісії з припинення шляхом ліквідації Комунального підприємства «Дирекція єдиного замовника», документи, в які внесла завідомо неправдиві відомості відносно нібито наявної в ЖКП-1 заборгованості перед КП «ДЄЗ» за надані останнім підприємством послуги за період з вересня 2009 року до жовтня 2010 року зі збору від населення комунальних платежів за житлово-комунальні послуги, безпідставно змінивши розмір винагороди з 7 до 14 відсотків, а саме, лист № 33 від 27.12.2010 р. з вимогою погашення заборгованості ЖКП-1 перед КП «ДЄЗ» згідно договору- доручення № 03-08 на суму 221161 грн. 80 коп., розрахунок донарахувань для оплати ЖКП-1 за надані послуги КП «ДЄЗ», без номеру та дати, на суму 221161 грн. 80 коп., а також акт здачі - прийняття робіт № ОУ-0000046 від 01.01.2011 та акт звірки взаєморозрахунків від 27.12.2010 р. за договором доручення № 03-08. Вказані документи ОСОБА_3 завірила своїм підписом, як голова комісії припинення шляхом ліквідації Комунального підприємства «Дирекція єдиного замовника» та печаткою вказаного підприємства, надавши їм тим самим вигляду офіційних документів, передала до ЖКП-1.

Крім того, прокурор зазначає, що протягом 2011 року згідно зазначених документів ОСОБА_3, будучи головним бухгалтером Житлово-комунального підприємства № 1 Куп'янської міської ради Харківської області, тобто службовою особою, постійно виконуючою на вказаному комунальному підприємстві організаційно - розпорядчі та адміністративно - господарські функції, діючи умисно, в інтересах третіх осіб, а саме, комунального підприємства «ДЄЗ», з метою погашення наявної на вказаному підприємстві кредиторської заборгованості, використовуючи службове становище всупереч інтересам служби, безпідставно перерахувала з розрахункового рахунку ЖКП-1 на розрахунковий рахунок КП «Дирекція єдиного замовника» у якості нібито оплати згідно договору - доручення № 03-08 від 02.01.2008 р. грошові кошти на загальну суму 237740 грн., хоча фактично КП «ДЄЗ» ніяких послуг на вказану суму ЖКП-1 не надавало. Внаслідок протиправних дій, скоєних ОСОБА_3, інтересам ЖКП-1 спричинені матеріальні збитки на зазначену суму.

Прокурор також зазначає, що за вказані правопорушення вироком Купянського міськрайонного суду Харківської області від 19.09.2014 року ОСОБА_3 була засуджена за ч.2 ст. 364 та ч.2 ст. 366 КК України та ухвалою апеляційного суду Харківської області від 10 лютого 2015 року вказаний вирок було змінено та її дії було перекваліфіковано зі ч.2 ст. 366 КК України та ч.1 ст. 366 КК України та в іншій частині вирок суду залишено без змін.

Заочним рішеннямКупянського міськрайонного суду Харківської області від 23 жовтня 2015 року позовну заяву Куп'янського міжрайонного прокурора, в інтересах держави в особі Житлово-комунального підприємства №1 Купянської міської ради Харківської області до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням задоволено

Суд стягнути з ОСОБА_3 на користь держави в особі Житлово-комунального підприємства № 1 Купянської міської ради Харківської області 237740,00 грн. такої шкоди та на користь держави судовий збір в сумі 2377 грн. 40 коп..

Ухвалою Купянського міськрайонного суду Харківської області від 05 лютого 2016 року заява представника відповідача про скасування заочного рішення залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати вказане заочне рішення, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Представник відповідача , посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 р. № 3-рп/00 (справа № 1-1/99), положення абзацу 4 ч. 1 ст. 2 Арбітражного процесуального Кодексу України, ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» зазначає, що прокурор не мав повноважень на звернення до суду з зазначеним позовом в інтересах вказаного підприємства, якке не є органом держави, не фінансується за рахунок держави та не здійснює функції держави.

Представник відповідачка також зазначає, що свої вимоги прокурор обгрунтовує посиланням на ст. 1166 ЦК України щодо загальних підстав відповідальності за завдану майнову шкоду. Крім загальних підстав відшкодування шкоди прокурор не врахував підстави ст. 1172 ЦК України, відповідно до якої юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків, а з доданих прокурором до позову вироку Купянського міськрайонного суду від 19.09.2014 р. і ухвали апеляційного суду Харківської області від 10.02.2015 р. ОСОБА_3 була засуджена за вчинення кримінальних правопорушень у сфері службової діяльності, передбачених ч. 2 ст. 364 КК України та ч. 1 ст. 366 КК України, тобто скоєних саме під час виконання нею організаційно-розпорядчих функцій на комунальних підприємствах. З огляду на вимоги ст. 1172 ЦК України, шкоду, завдану працівником ЖКП-1 ОСОБА_3 під час виконання нею своїх трудових (службових обовязків повинна відшкодовувати юридична особа, з якою вона перебувала в трудових відносинах на час скоєння кримінальних правопорушень, що свідчить про те, що вона є неналежним відповідачем у справі. Лише після фактичного відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди, ЖКП-1, має право зворотної вимоги до винної особи у відповідності до ч. 4 ст. 1191 ЦК України.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор, посилаючись на законність і обгрнутованість рішення суду першої інстанції та безпідставність доводів апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу-без задоволення.

Представник ЖКП-1, в судове засілання суду апеляційної інстанції не зявився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Начальник ЖКП-1 звернувсь до суду з заявою в якій позовні вимоги Купянського міжрайонного прокурора підтримав в повному обсязі та просив розглядати справу за відсутності представника ЖКП-1 ( а.с. 241,247).

За таких обставин, у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України судова колегія вважає за необхідне розглянути справу за відсутності представника ЖКП-1.

Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідача її представника та прокурора, перевіривши матеріали справи , доводи апеляційної скарги та заперечень на апеляційну скаргу, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга представника відповідача не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи вказані позовні вимоги прокурора та стягуючи з відповідача на користь ЖКП-1 Купянської міської ради 237740,00 грн. , спричиненої відповідачем шкоди, суд першої інстанції, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та доведеності.

При цьому судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що вироком Купянського міськрайонного суду від 19.09.2014 року, який набрав законної сили 10.02.2015 р., ОСОБА_3 було визнано винною та засуджено за ч. 2 ст. 463, ч. 2 ст. 366 КК України, відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади, наділені організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями строком на три роки, в силу ст. ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки. ( а.с. а.с.13-19) . Цивільний позов по справі не заявлений (а.с. 19).

Ухвалою апеляційного суду Харківської області вирок змінений, дії ОСОБА_3 перекваліфіковані зі ст. 366 ч. 2 КК України на ст. 366 ч. 1 КК України а призначено покарання у вигляді 2 років обмеження волі з позбавленням права займати посади, наділені організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, повязаними зі здійсненням фінансових операцій строком на 2 роки. В силу ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю злочинів, передбачених ст. ст. 364 ч. 2, 366 ч.1 КК України призначити покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади, наділені організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, повязаними зі здійсненням фінансових операцій строком на 3 роки. В іншій частині вирок залишений без змін (а.с.30).

Вказаним вироком Купянського міськрайонного суду встановлено, що внаслідок протиправних дій, скоєних обвинуваченою інтересам ЖКП-1 спричинені матеріальні збитки на загальну суму 237 740 грн., яка в пятдесят і більш разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, та є тяжкими наслідками. В цій частині вирок не оскаржувався.

Відповідно до ч.4 статті 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, обставини, встановлені вищезазначеним вироком Купянського міськрайонного суду від 19.09.2014 року, який набрав законної сили 10.02.2015 р., при розгляді даної цивільної справи не підлягають доведенню, а вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, є обов'язковим, оскільки розглядається справа про цивільно-правові наслідки дій ОСОБА_3

Згідно до п.3 ст. 134 Кодексу законів про працю України, яка регламентує випадки повної матеріальної відповідальності, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, колишкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Оскільки вироком суду встановлено, що ОСОБА_3 займала посаду головного бухгалтера Житлово-комунального підприємства № 1 Куп'янської міської ради Харківської області, тобто була працівником цього підприємства, і внаслідок протиправних дій, скоєних нею, інтересам ЖКП-1 спричинені матеріальні збитки на загальну суму 237 740 грн., то відповідно до вимог п.3) ст. 134 КЗпП України вона повинна нести матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з її вини Житлово-комунальному підприємству -1, якому її вказаними протиправними діями і спричинена зазначена вище матеріальна шкода.

Відповідно до п. 2ст. 121 Конституції України прокуратура України становить єдину систему, на яку покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом. Відповідно до Конституції України, тобто ст. ст. 121-123, прокуратура є організаційно самостійним державно-правовим інститутом влади, який не належить до жодної з її гілок, яки зазначені у ст. 6 Конституції України.

Представляючи в суді інтереси громадянина або держави, прокурор реалізує винятково конституційні положення, закріплені у статтях 3 і 13 Конституції України, відповідно до яких держава забезпечує захист прав власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки, тому саме Конституція України є правовою підставою участі прокурора в цивільному процесі.

Таким чином, прокурор є особливим субєктом цивільного процесу, і його участь у цивільному судочинстві зумовлена необхідністю виконання функції представництва інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом , а саме, п. 2 ст. 121 Конституції України, ч. 2 ст. 45 ЦПК України, ч. 2 ст. 5 Закону України «Про прокуратуру», тобто функція представництва інтересів у суді є для органів прокуратури конституційною.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про прокуратуру» при виявленні порушень закону прокурор у межах своєї компетенції має право звертатись до суду в передбачених законом випадках.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 08.04.99 № 3-рп/99 зі справи за конституційним поданням Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України : 1. Положення абзацу четвертого частини першої статті 2 Арбітражного процесуального Кодексу України в контексті пункту 2 статті 121 Конституції України треба розуміти так, що прокурори та їх заступники подають до арбітражного суду позови саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності. Прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави, і ця заява за статтею 2 Арбітражного процесуального Кодексу України є підставою для порушення справи в арбітражному суді. 2. Під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах", зазначеним у частині другій статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

При цьому у мотивувальної частини вказаного рішення зазначається, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, є

державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо.

Відповідно до ч. 2 ст. 45 ЦПК України, з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь урозгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

У п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» зазначене, щозгідно зі статтею 121 Конституції України,частиною другою статті 45 ЦПК і статтями 35, 36-1, 56 Закону України "Про прокуратуру" прокурором, який може шляхом пред'явлення позову в суді першої інстанції або на будь-якій стадії цивільного процесу здійснювати представництво громадян у випадках, передбачених законом, і представництво держави, підстави якого обґрунтовує сам, є: Генеральний прокурор України та його заступники, підпорядковані прокурори та їх заступники, старші помічники і помічники прокурора, начальники управлінь і відділів, їх заступники, старші прокурори та прокурори

управлінь і відділів, які діють у межах своєї компетенції.

Відповідно до ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом. Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави. За наявності вищезазначених підстав з метою представництва громадянина або держави прокурор, зокрема, має право в порядку, передбаченому процесуальним законом: звертатися до суду з позовами (заявами, поданнями); вступати у справу, порушену за позовами (заявами, поданнями) інших осіб, на будь-якому етапі розгляду. Обираючи форму представництва, прокурор визначає, в чому полягає порушення або загроза порушення інтересів держави чи громадянина, та обґрунтовує необхідність їх захисту.

Згідно наказу Генерального прокурора від 29.11.2006 N 6гн "Про організацію представництва прокурором в суді інтересів громадянина або держави та їх захисту при виконанні судових рішень", пріоритетним при здійсненні представницької діяльності прокурорів у суді вважається, серед інших, захист державних інтересів, що стосуються бюджетних коштів, звільнення від оподаткування, відчуження державного майна, земельних відносин; роботу прокуратури в цьому напрямку забезпечують підрозділи представництва інтересів громадян і держави в судах ; необхідність вжиття заходів щодо забезпечення позовних вимог одночасно з пред'явленням позову чи заяви із вказівкою конкретного способу забезпечення та обґрунтуванням його (п. 6.2).

Підставою представництва прокурором у суді інтересів держави є наявність або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів унаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою (ч. 2 ст. 36-1 Закону України „Про прокуратуру).

Крім того, у постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 23.03.2012 р. «Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарськимсудам», розтлумачене, що відповідно до пункту 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 08.04.99 № 3-рп/99 зі справи за конституційним поданням Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу Українипід поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах", зазначеним у частині другій статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Відповідні повноваження органу місцевого самоврядування визначаються з огляду на вимоги Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Як зазначене у ст. 5 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", система місцевого самоврядування включає:територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду.

Стаття 14 Податкового Кодексу України 4.1.59 містить поняття щодо «ЖКП», а саме, житлово-комунальні підприємства - суб'єкти господарювання, які безпосередньо виробляють, створюють та/або надають житлово-комунальні послуги.

Відповідно до ст. 80 ЦК України, юридичною особою є організація, ставорена і зареєстрована у встановленому законом порядку.

Згідно статті 140 Конституції України, місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Згідно статті 142 Конституції України матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об'єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Статті 143, 145 Конституції України зазначають, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю.

Органам місцевого самоврядування можуть надаватися законом окремі повноваження органів виконавчої влади. Держава фінансує здійснення цих повноважень у повному обсязі за рахунок коштів Державного бюджету України або шляхом віднесення до місцевого бюджету у встановленому законом порядку окремих загальнодержавних податків, передає органам місцевого самоврядування відповідні об'єкти державної власності.

Права місцевого самоврядування захищаються в судовому порядку.

Як вказано у ст. 327 ЦК України, у комунальній власності є майно, у тому числі, грошові кошти, які належать територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснює безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Як вказано у ст. 7 Закону України Про місцеве самоврядування, до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг, серед інших, належить:затвердження та реалізація місцевих програм у сфері житлово-комунального господарства, участь у розробленні та реалізації відповідних державних і регіональних програм; управління об'єктами у сфері житлово-комунальних послуг, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації; забезпечення населення житлово-комунальними послугами необхідних рівня та якості.

Відповідно до ст. 16 Закону України Про місцеве самоврядування, від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Устатті 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зазначено, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Стаття 5 вказаного Закону передбачає, що до повноважень центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, належить: забезпечення формування державної політики у сфері житлово-комунальних послуг, а Центральні органи виконавчої влади беруть участь у формуванні та реалізації державної політики у сфері житлово-комунальних послуг у межах своїх повноважень, визначених законами.

Зі ст. 8 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» вбачається, що виконання житлово-комунальних послуг, порядки і правила у сфері житлово-комунальних послуг розробляють і затверджують Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері

технічного регулювання, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування в межах їхніх повноважень та згідно із законодавством.

Так, Житлово-комунальне підприємство № 1, в особі якого прокурор звернувся до суду, є підприємством Купянської міської ради, яка фінансується за рахунок бюджетних коштів.

У свою чергу, Купянська міська рада, як орган місцевого самоврядування, виходячи з вищеперелічених норм законодавства, є учасником сфери житлово-комунальних послуг, реалізації місцевих та регіональних програм на державному рівні, управління об'єктами у сфері житлово-комунальних послуг, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації; забезпечення населення житлово-комунальними послугами необхідних рівня та якості, формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, приймає участь в управлінні майном, що є в комунальній власності; утворюють, реорганізовують та ліквідовують, а також здійснюють контроль за діяльністю комунальних підприємствах, організацій і установ. фінансує здійснення цих повноважень у повному обсязі за рахунок коштів Державного бюджету.

Вказані обставини справи та вимоги норм матеріального права свідчать про те, що суд першої прийшов до обгрнутованого висновку , зазначеними вище неправомірними діями відповідача порушені саме державні інтереси у вищезазначеній сфері діяльності Житлово-комунального підприємства № 1 Купянської міської ради та обгрнутовано стягнув з відповідача на корист вказаного підприємства спричинену відповідачем матеріальну шкоду в зазначеному вище розмірі.

Вказані вище обставини справи та вимоги наор матеріального права свідчать про безпідставність викладених представником відповідача доводів як щодо відсутності у прокурора повноважень на предявлення зазначеного позову в інтересах ЖКП-1 Купянської міської ради, так і щодо відсутності підстав для відшкодування відповідачем зазначеної вище матеріальної шкоди.

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку про залишення заочного рішення суду першої інстанції від 23 жовтня 2015 року без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315, 317, 319, 218 ЦПК України, судова колегія,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, в особі представника ОСОБА_4, відхилити.

Заочне рішення Купянського міськрайонного суду Харківської області від 23 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий, суддя: І.Г. Гальянова

Судді : А.І. Колтунова

ОСОБА_2