АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/1320/2016 Головуючий у 1-й інстанції - Трегубенко Л.О.
Доповідач - Рубан С.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Іванченко М.М., Желепа О.В.

при секретарі Перетятько А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічними позовами ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про визнання договорів поруки припиненими, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» за кредитним договором № К2Н0GК00260888 від 25.04.2005 року заборгованість за кредитом у сумі 238 080 дол. 98 центів США, що еквівалентно 5 130 645 грн. 12 коп., за процентами за користування кредитом у сумі 177 549 дол. 85 центів США, що еквівалентно 3826199 грн. 27 коп., всього 415 640 дол. 83 центів США, що еквівалентно 8 957 096 грн. 89 коп., у стягненні неустойки (пені) відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання укладеного нею з Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Приват Банк» договору поруки № б/н від 25.04.2005 року припиненим - відмовлено.

У стягненні заборгованості за кредитним договором № К2Н0GК00260888 від 25.04.2005 року з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» в загальній сумі 327022 дол. 90 центів США, що за курсом НБУ еквівалентно 7047343 грн. 49 коп. - відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено, визнано укладений нею з Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Приват Банк» договір поруки № б/н від 25.04.2005 року припиненим.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» витрати по сплаті судового збору в загальній сумі 3441 грн., по 1702 грн. 50 коп. з кожного.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить договір поруки від 25.04.2005 року № б/н, укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Приват Банк», припинити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу.

Представники позивача проти апеляційної скарги заперечили.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

ПАТ КБ «Приват Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_4, з позовом про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що 25.04.2005 року на підставі кредитного договору № К2Н0GК00260888 надав ОСОБА_3 кредит у розмірі 162000 дол. США на термін до 24.04.2025 року та виконав свої зобов'язання в повному обсязі.

Відповідно умов кредитного договору погашення заборгованості повинно здійснюватись щомісяця в період сплати шляхом надання позичальником грошових коштів (щомісячний платіж) банку для сплати кредиту, відсотків, комісії, а також інших витрат згідно договору.

У разі порушення зобов'язань за кредитним договором позичальник повинен сплачувати банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Позичальник взяті на себе зобов'язання не виконував, не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки, що стало підставою для дострокової вимоги про повернення суми кредиту.

Виконання кредитних зобов'язань за кредитним договором забезпечене укладеними між банком, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 договорами поруки б/н від 25.04.2005 року, за умовами яких поручителі несуть солідарну з позичальником відповідальність.

Відповідачам надіслані письмові вимоги із зазначенням невиконаних зобов'язань за кредитним договором, які поручителями за умовами п. 6 договорів поруки повинні бути виконані протягом п'яти календарних днів з моменту отримання вимоги, але вимоги ними виконано не було.

Станом на 28.05.2014 року заборгованість відповідача за кредитним договором складає 534254 дол.41 цент США, що за офіційним курсом НБУ станом на 11.03.2015 року еквівалентно 11513182 грн. 53 коп., у тому числі: заборгованість за кредитом 239434 дол. 45 центів США; заборгованість за процентами за користування кредитом 198481 дол. 64 центи США; нарахована пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором у сумі 96338 дол. 32 центи США.

Заборгованість за кредитним договором, що підлягає стягненню з поручителя ОСОБА_4, станом на 29.05.2014 року складає 327 022 дол. 90 центів США (без урахування додаткових траншів), що за офіційним курсом НБУ станом на 11.03.2015 року еквівалентно 7047343 грн. 49 коп., у тому числі: заборгованість за кредитом 130946 дол. 80 центів США; за процентами за користування кредитом 99737 дол. 78 центів США; пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором 96338 дол. 32 центи США.

Позивач просив стягнути на його користь заборгованість за кредитним договором солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в загальній сумі 534254 дол.41 цент США, що за офіційним курсом НБУ станом на 11.03.2015 року еквівалентно 11 513 182 грн. 53 коп., та з ОСОБА_4 в сумі 327022 дол. 90 центів США, що еквівалентно 7047343 грн. 49 коп.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_1 подали зустрічні позови про визнання поруки припиненою, мотивуючи тим, що за договорами поруки б/н від 25.04.2005 року поручались перед банком за виконання позичальником кредитних зобов'язань по поверненню кредиту в сумі 193720 дол. США у термін до 24.04.2025 року та сплату відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 1% в місяць на суму заборгованості за кредитом.

Ознайомившись з розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 26.11.2012 року, доданим до позовної заяви, дізнались, що розмір основного зобов'язання, передбачений кредитним договором та договорами поруки, збільшений до суми 249375 дол. 19 центів США.

Своєї згоди, як поручителі, ні позивачу, ні позичальнику на зміну зобов'язань за кредитним договором поручителі не надавали, будь-яких додаткових угод щодо збільшення обсягу відповідальності не укладали, тому в розумінні ч. 1 ст. 559 ЦК Українивважають поруку за договорами поруки припиненою.

Задовольняючи первісний позов частково та відмовляючи в зустрічному позові ОСОБА_1, суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання)

( ст. 610 ЦК).

Правові наслідки порушення зобов'язання боржником визначені, зокрема, у ч. 1 ст. 611, ч. ч. 2 - 4 ст. 612 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Так, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 25.04.2005 року позивач уклав з відповідачем, ОСОБА_3, кредитний договір № К2Н0GК00260888, за умовами п. 1 якого зобов'язався надати кредит шляхом перерахування коштів згідно інвестиційного договору №7028 на строк до 24.04.2025 року включно у вигляді не відновлювальної кредитної лінії в сумі 193720 дол. США, у тому числі: на придбання квартири у сумі 162000 дол. США, оплату страхових платежів по особистому страхуванню в сумі 16200 дол. США, та страхових платежів по страхуванню нерухомості в сумі 15520 дол. США, зі сплатою за користування кредитом процентів в розмірі 1,00% на місяць на залишок заборгованості за кредитом, комісії в розмірі 0,0 від суми виданого кредиту первісно на момент надання кредиту плюс 0,22% від суми виданого кредиту щомісячно, з погашенням заборгованості за кредитом та процентами з «25» по «30» число кожного місяця платежем у сумі 2159,02 дол. США (а. с. 15, 16 т. 1).

Пунктом 5.1. кредитного договору сторони передбачили, що даний договір у частині п. 3.7. набирає чинності з моменту його підписання сторонами, у іншій частині з моменту надання позичальником розрахункових документів або оформлення касових документів з метою використання кредиту в межах зазначених у них сум, і діє в обсязі виданих позичальнику коштів до повного виконання сторонами зобов'язань за цим договором.

Пункт 1 кредитного договору № К2Н0GК00260888 від 25.04.2005 року сторони змінювали шляхом укладення додаткових угод №№ 1,2,3,4 від 29.08.2005 року, 16.09.2005 року, 04.04.2006 року, 05.07.2006 року, в останній редакції цього пункту банк зобов'язується надати позичальнику кредитні кошти згідно інвестиційного договора № 7028 від 19.04.2005 року на строк до 24 квітня 2025 року включно, у вигляді не відновлювальної кредитної лінії в сумі 249375 дол. США на наступні цілі: придбання квартири у сумі 162000 дол. США, паркомісця згідно договора про пайову участь в будівництві підземного паркінгу в житловому будинку із вбудованими приміщеннями цивільного призначення №П-32 від 25.08.2005 року в сумі 15920, 40 дол. США, проведення ремонтних робіт у квартирі АДРЕСА_1, у сумі 16000 дол. США та остаточних обробних робіт у сумі 60000 дол. США, сплату страхових платежів у сумі 40612 дол. США, за процентною ставкою в розмірі 0,88% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, з погашенням кредиту та процентів у період сплати з «25» по «30» число кожного місяця платежем у сумі 2563, 23 дол. США (а. с. 45-48, т. 2).

Умовами пп. 2.2.2., 2.2.3., 2.2.8. кредитного договору визначено, що позичальник зобов'язується: сплатити проценти за користування кредитом відповідно до п.1.1., 3.1., 3.2 цього договору. Повну сплату процентів за користування кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту; сплатити банку комісію згідно п. 1.1., 3.11. цього договору.

Надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за даним договором, включаючи кредит, комісію, проценти за користування кредитом, передбачені п. 1.1 цього договору.

Пунктом 3.1. кредитного договору передбачено, що за користування кредитом у період з дати списання коштів з кредитного рахунку до дати погашення кредиту позичальник щомісячно у період сплати сплачує проценти в розмірі, вказаному у п. 1.1. цього договору.

Враховуючи, що розмір, строки та порядок сплати процентів визначено умовами п. 1 кредитного договору, суд першої інстанції оцінив посилання у пп. 2.2.2., 2.2.3., 3.1. на п. 1.1., що не містить відповідних умов, як описку.

Кредитні зобов'язання позичальника забезпечені порукою за договорами поруки б/н від 25.04.2005 року, укладеними з відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_4, за умовами яких поручителі поручилися за повернення кредиту в сумі 193720 дол. США в строк до 24.04.2025 року включно; сплату процентів у розмірі 1,00% на місяць у період сплати з «25» по «30» число кожного місяця; щомісячних платежів у період сплати сумою не менше 2159,02 дол. США для погашення кредиту та процентів; процентів за користування кредитом у разі порушення позичальником зобов'язань по погашенню кредиту в розмірі 2,5% на місяць від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом; комісії в розмірі 0,0 від суми виданого кредиту первісно на момент надання кредиту плюс 0,22% від суми виданого кредиту щомісячно; пені в розмірі 0,15 % від суми непогашеної заборгованості за кожний день прострочення виконання зобов'язань по сплаті процентів і комісії за користування кредитом, а також сплаті інших винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків, на умовах, у порядку та строки, вказані в кредитному договорі (а. с. 19, 20, т. 1).

Пунктами 2, 4 договорів поруки передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків, як солідарні боржники.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Позивач виконав свої зобов'язання по наданню кредитних коштів на умовах і в порядку, передбачених кредитним договором у повному обсязі, що підтверджується заявами на видачу готівки, меморіальними ордерами (а. с. 17, 18, т. 1; а. с. 13, 14, 24, 42-44, т. 2).

Позичальник взяті на себе кредитні зобов'язання належним чином не виконував, з червня 2008 року припинив сплату чергових платежів у рахунок погашення кредиту та процентів за користування кредитом, що відповідачем не заперечується та підтверджується виписками з особового рахунку (а. с. 15-23, т.2).

Сторони визначили у кредитному договорі відповідальність позичальника за порушення зобов'язань.

Пунктом 3.2. кредитного договору передбачено, що згідно ст. 549 ЦК України при порушенні зобов'язань по погашенню кредиту, передбачених пп. 1.1., 2.3.1., 2.3.2., 3.3. цього договору, позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 2,5% на місяць, розраховані від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом, окремо понад вказаної в п. 1.1. суми щомісячного платежа за кредитом разом з несплаченим залишком попереднього щомісячного платежа.

Тобто, у п. 3.2. кредитного договору передбачена сплата процентів у розмірі 2,5% на місяць в розумінні ст. 549 ЦК УКраїни, у якості неустойки (штрафу) від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання за кредитом.

Пунктом 3.8. кредитного договору передбачено, що при непогашенні кредиту в строки, встановлені п. п.1.1. та 2.3.2. цього договору заборгованість в частині несвоєчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою. На залишок заборгованості за простроченою сумою кредиту нарахування процентів здійснюється за п. 3.2. цього договору з дати виникнення простроченої заборгованості.

Пунктом 4.1. кредитного договору визначено, що при порушенні позичальником будь-якого із зобов»язань, передбачених п. п. 2.2., 2.2.3. цього договору банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити пеню в розмірі 0,15% від суми непогашеної заборгованості за кожний день прострочення платежу.

Суд дійшов висновку, що наведені пункти кредитного договору передбачають застосування неустойки (штрафу, пені), у тому числі підвищених процентів у розумінні штрафу, за порушення порядку та строків погашення кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами, що регулюються положеннями п. 1 цього договору, посилання на п. 1.1. та п. 2.3.1. цього договору є опискою, що спростовує доводи представника відповідачів про відсутність підстав для нарахування пені за прострочення сплати процентів та кредиту з тих підстав, що ці пункти не містять обов'язку позичальника щодо сплати процентів і кредиту, та фактично не порушені ним при виконанні договору.

Отже, на відміну від процентів, які є платою за користування чужими коштами, збільшені проценти, передбачені п. 3.2. договору, є засобом забезпечення виконання зобов'язання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності.

24.07.2009 року позивач надіслав відповідачам письмові вимоги №№ 4234, 4235, 4236 із зазначенням невиконаних зобов'язань за кредитним договором, про усунення порушень в тижневий термін, але не пізніше 30 календарних днів з дати отримання вимоги, та у разі невиконання вимоги про сплату простроченої заборгованості, про обов'язок повернути кредит у повному обсязі, сплатити проценти, комісії та штрафні санкції на 31 день, вимоги одержані відповідачами 31.08.2009 року, але залишені без виконання (а. с. 132-134, т. 1).

Відповідно до розрахунку позивача станом на 28.05.2014 року (з урахуванням уточнення щодо заборгованості за кредитом) загальна заборгованість за кредитним договором, яку позивач просить стягнути солідарно з відповідачів, ОСОБА_3 та ОСОБА_1, становить 532910 дол.94 цент США, що за офіційним курсом НБУ станом на 11.03.2015 року еквівалентно 11484230 грн. 76 коп., у тому числі: заборгованість за кредитом 238090 дол. 98 центів США; за процентами за користування кредитом 198481 дол. 64 центи США; нарахована пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором за період з 28.05.2013 року по 28.05.2014 року в загальній сумі 96338 дол. 32 центи США (а. с. 80-94, а.с. 110-115 т. 2).

Відповідачі, ОСОБА_1 та ОСОБА_4, заперечуючи проти первісного позову, обґрунтовували зустрічні позовні вимоги тим, що згоди, як поручителі ні позивачу, ні позичальнику на зміну зобов'язань за кредитним договором не надавали, будь-яких додаткових угод щодо збільшення обсягу відповідальності не укладали.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги доводи відповідача ОСОБА_1, наведені в обґрунтування зустрічних позовних вимог, оскільки вони спростовуються укладеною між нею та банком додатковою угодою №4 від 05.07.2006 року до договору поруки б/н від 25.04.2005 року, відповідно до п. 1 якої ОСОБА_1 поручилась перед кредитором за виконання зобов'язань позичальника, викладених у п. 1 кредитного договору від 25.04.2005 року в редакції додаткової угоди №4 від 05.07.2006 року до нього (а. с. 48, 49, т. 2).

Відповідачі, заперечуючи проти позову, посилаються й на ті обставини, що у зв'язку з порушенням умов кредитного договору, позивач змінив строк виконання зобов'язань в повному обсязі, надіславши отримані ними 31.07.2009 року повідомлення - вимоги №№ 4234, 4235, 4236 від 24.07.2009 року про повернення кредиту на 31 день з дати отримання цих вимог, а звернувся до суду 19.02.2013 року з пропуском загальної та спеціальної позовної давності без поважних причин, перебіг якої, на їх думку, почався з 31.08.2009 року, що є підставою для відмови у задоволенні позову в повному обсязі.

Суд першої інстанції не в повному обсязі погодився з доводами відповідачів, виходячи з того, що як зазначено у кредитному договорі, сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань (п. 5.1), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню до 24.04.2025 року ( п. 1).

Суд встановив, що відповідач припинив виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та сплати процентів з «25» по «30» число червня місяця 2009 року, у той час, як позивач звернувся до цього суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитом 19.02.2013 року, включивши до позовних вимог як всю заборговану суму, так і майбутні платежі (дострокове повернення кредиту).

Умовами п. 1 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту та процентів за користування кредитом частинами (щомісячними платежами) у визначених розмірах та строки, зазначені у договорі, а також встановлена відповідальність за порушення повернення кредиту та сплати процентів за користування ним.

У серпні 2011 року до подачі позовної заяви у даній справі позивач первісно звертався з таким же позовом до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська про солідарне стягнення з ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 заборгованості за цим же кредитним договором, за яким 06.09.2011 року у цивільній справі № 0417/2-2824/2011 було ухвалене заочне рішення суду (а. с. 69, 70, т. 1).

Ухвалою цього ж суду від 03.09.2012 року заочне рішення суду від 06.09.2011 року скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку, та ухвалою суду від 15.01.2014 року позовну заяву на підставі п. 4 ч. 1 ст.207 ЦПК Українизалишено без розгляду (а. с. 68, 117, т. 1).

Залишення позову без розгляду відповідно до ст. 265 ЦК України не зупиняє перебігу позовної давності.

Відтак, за наведених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що на момент подачі позову до цього суду по чергових платежах, починаючи з травня 2009 року позовна давність не спливла (у зв'язку з її перериванням), а положення ст. 265 ЦК України не повинні враховуватись, оскільки на момент залишення Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська заяви без розгляду в даній справі було порушене провадження.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що первісні вимоги підлягають задоволенню частково, у частині солідарного стягнення на користь позивача з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_1 заборгованості за кредитом.

У стягненні з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором у загальній сумі 327022,90 дол. США, що еквівалентно сумі 7047343 грн.49 коп. відмовив, та задовольнив її зустрічний позов про визнання поруки за договором поруки припиненою, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовив.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду в частині стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_1 виходячи з наступного.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Умови договору поруки про його дію до повного виконання зобов'язань за кредитним договором не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст.251 ЦК України, тому в такому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої ст.559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Аналіз ч.4 ст. 559 ЦК України дає підстави для висновку, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у цій нормі) не є строком захисту порушеного права (строком позовної давності), а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Якщо договір поруки припинився (у тому числі й на підставі непред'явлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання), то інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що всі права та обов'язки сторін за цим договором слід вважати припиненими (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-263цс15).

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності ч. 4 ст. 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК Українисловосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6- 53 цс 14).

Судом встановлено, що у зв'язку з невиконанням боржником своїх зобов'язань перед банком, ПАТ «Приват Банк» надіслав на ім'я ОСОБА_1, як поручителю, досудову вимогу №4234 від 24.07.2009 року, згідно з якою вимагав достроково протягом 30 днів з дати отримання вимоги виконати в повному обсязі зобов'язання боржника за кредитним договором.

Тобто, починаючи з 24.08.2009 року у «ПАТ Приват Банк» виникло право на звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору поручителем ОСОБА_1

До подачі позовної заяви у даній справі позивач первісно звертався у серпні 2011 року з таким же позовом до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська про солідарне стягнення з ПАТ «Акцент-банк», ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 заборгованості за цим же кредитним договором.

В подальшому позовну заяву було залишено без розгляду (а.с.68, 117, т. 1).

Таким чином, позивач звернувся до суду з позовом до поручителя ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у серпні 2011 року, тобто вже після спливу встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку.

У даній справі позивач звернувся до боржника та поручителів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 19.02.2013 року.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі про визнання поруки припиненою Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 21 січня 2015 року ухвалив постанову у справі № 6-190цс14, предметом якої був спір про визнання поруки припиненою.

Суд зробив правовий висновок про те, що пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання і був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати.

Таким чином, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.

Такий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-190цс14 про визнання поруки припиненою, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Правовий висновок Верховного Суду України про правильне застосування норм матеріального права щодо спірних правовідносин, викладений у його рішенні, є обов'язковим для судів при виборі правової норми, що підлягає застосуванню (ч.2 ст. 214 ЦПК України).

За встановлених обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що порука ОСОБА_1 є припиненою, а тому правові підстави для задоволення позовних вимог ПАТ «Приват Банк» до поручителя ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відсутні.

З підстав наведеного, рішення суду в частині вирішення позовних вимог банку до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором належить скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №К2Н0GК00260888 від 25.04.2005 року.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Рішення суду відповідачем ОСОБА_4 не оскаржується.

Доводи апеляційної скарги щодо задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 не знайшли підтвердження в суді, оскільки судом першої інстанції підстави відмови у задоволенні зустрічного позову вірно встановлені виходячи з обставин справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 309, 313 - 315, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року - скасувати в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №К2Н0GК00260888 від 25.04.2005 року - відмовити.

В стягненні судових витрат з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Приват банк» - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Приват Банк» судовий збір у розмірі 3 441 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді