Справа 206/1121/16-ц
Провадження 2/206/415/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

"21" квітня 2016 р. Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Сухоруков А.О.,

при секретарі Колісник В. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Головне управління державної міграційної служби в Дніпропетровській області про позбавлення права користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и в:

24 лютого 2016 року позивач звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом про позбавлення права користування жилим приміщенням.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що йому на праві власності належить квартира АДРЕСА_1. Відповідач ОСОБА_2 є батьком позивача, який зареєстрований в даній квартирі та проживав до червня 2004 року. На початку червня 2004 року відповідач виїхав з квартири. За весь цей період відповідач дзвонив позивачу декілька разів. Повідомив, що одружився і не має наміру повертатися. На момент подання позовної заяви відповідачі не проживають у вказаній належній позивачу на праві власності квартирі більше одного року.

На підставі викладеного позивач вважав, що відповідач повинен бути визнаний таким, що втратив право користування квартирою, оскільки не проживає фактично в ній більше одного року, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, та повинен бути знятий з реєстрації місця проживання за вказаною адресою.(а.с.2-3).

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився про дату, час та місце розгляду справи судом належним чином повідомлений, його представник ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позові та просив суд задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання на слухання по справі не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 14.04.2016 року відповідача викликано через оголошення в газеті «Вісті Придніпровя» № 26(1725) в судове засідання до Самарського районного суду м. Дніпропетровська для розгляду даної цивільної справи (а.с. 29).

Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України за правилами глави 8 розділу ІІ ЦПК України та винести по справі заочне рішення.

Вислухавши доводи та пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, що в матеріалах справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, належить ОСОБА_1, що підтверджується договором дарування квартири від 21.09.2015р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстровано в реєстрі за № 1079 (а.с.5-6).

З витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.09.2015р., номер витягу 44188454 власником квартири № 75 за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Агнії Барто буд. 13 є ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 21.09.2015р., серія та номер: 1079. (а.с.7).

Реєстрація відповідача ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_3 підтверджується довідкою голови правління ОК «ЖБК №360» від 19.02.2016р. № 27 (а.с.13), а також відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області від 09.03.2016 року (а.с.16).

З акту про не проживання від 19.02.2016р., складеного головою правління ОК «ЖБК №360», вбачається, що Відповідач ОСОБА_2 не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 з червня 2004 року. (а.с.14).

Аналізуючи спірні правовідносини, співставляючи їх із здобутими в судовому засіданні доказами суд доходить наступного.

У відповідності до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, тощо.

Так, згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

В силу ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження цим майном.

Тобто в розумінні ст.ст. 316, 321, 391 ЦК України, позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3, наділений правом володіння, користування та розпорядження ним.

У відповідності до ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири, відповідач ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_3 не мешкає понад один рік, що перевищує строки встановлені ст. 405 ЦК України, жодних домовленостей про їх тимчасову відсутність не встановлено, а отже вони не проживають в квартирі без поважних причин.

Приймаючи до уваги викладене, беручи до уваги ту обставину, що реєстрація відповідача в спірній квартирі носить формальний характер, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в заявлений ним спосіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 316, 317, 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 72, 156 ЖК України, ст. ст. 4-8, 10, 11, 18, 57-60, 88, 169, 208, 209, 212 215, 218, 224 225 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням у АДРЕСА_4 із зняттям його із реєстраційного обліку за цією адресою.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, понесені ним судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 551,20грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення, відповідачем - у разі відмови в перегляді заочного рішення.

Суддя А.О. Сухоруков