Дата документу 28.07.2016
ЄУ № 420/610/16-ц
Провадження №2/420/419/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2016 року Новопсковський районний суд Луганської області

у складі головуючого судді Стеценко О.С.

за участю секретаря Колєсніченко Л.В.

позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Новопсков цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до відповідача, в якому просить суд примусово виселити ОСОБА_2 із самоправно зайнятого належного позивачу на праві власності будинку № 161 по вул. Леніна у смт. Новопсков Новопсковського району Луганської області, без надання іншого жилого приміщення.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона є власником 2/3 частини житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: Луганська область, Новопсковський район, смт. Новопсков, вул. Леніна, 161, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії НАР № 288941 від 15.10.2015, посвідченого державним нотаріусом Новопсковської державної нотаріальної контори ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за № 545. Право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Після отримання та реєстрації права власності позивач дізналася, що в будинку проживає ОСОБА_2, який самовільно оселився в будинку після смерті батька позивача ОСОБА_4, який помер у 2002 році, та на вимогу позивача відмовляється виселитися в добровільному порядку. Внаслідок неправомірних дій з боку відповідача на даний час позивач позбавлена однієї зі складових частин права власності права користування належним їй майном, тому звертається до суду з цим позовом.

В судовому засіданні позивач на заявлених позовних вимогах наполягала, з підстав викладених в позові.

Відповідач позов не визнав та пояснив суду, що проживає в будинку за адресою: Луганська область, Новопсковський район, смт. Новопсков, вул. Леніна, 161, з дозволу його дядька ОСОБА_4, а тому у нього є право власності на спірний будинок.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом серії НАР № 288941 від 15.10.2015, посвідченого державним нотаріусом Новопсковської державної нотаріальної контори ОСОБА_3, ОСОБА_1 є власником 2/3 частини житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: Луганська область, Новопсковський район, смт. Новопсков, вул. Леніна, 161, після смерті батька ОСОБА_4, який помер 01.09.2002.

1/3 частки будинку за адресою: Луганська область, Новопсковський район, смт. Новопсков, вул. Леніна, 161, після смерті ОСОБА_4, ніким не успадкована.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на 2/3 частини житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: Луганська область, Новопсковський район, смт. Новопсков, вул. Леніна, 161.

Відповідно до акту підтвердження проживання від 10.02.2016, складеного 10.02.2016 депутатом Новопсковської селищної ради 7 скликання ОСОБА_5, ОСОБА_2 фактично проживає в будинку за адресою: Луганська область, Новопсковський район, смт. Новопсков, вул. Леніна, 161.

ОСОБА_1 повідомила ОСОБА_2 про необхідність виселитися з житлового будинку за адресою: Луганська область, Новопсковський район, смт. Новопсков, вул. Леніна, 161, 2/3 частки якого належать позивачу на підставі права власності, та відповідач відмовився добровільно виселитися з самоправно зайнятого житлового приміщення, про що складено акт в присутності сусідів позивача від 05.03.2016.

За результатом розгляду заяви ОСОБА_1, зареєстрованої в журналі єдиного обліку за № 211 від 21.12.2015 про те, що ОСОБА_2 займає домоволодіння останньої, інспектором Новопсковського ВП ГУНП в Луганській області було здійснено перевірку та згідно висновку про результат розгляду заяви їй розяснено порядок звернення до суду з приводу виселення ОСОБА_2

Згідно зі ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

На підставі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно договору найму жилого приміщення.

Відповідно до ст. 109 ЖК УРСР виселення із займаного приміщення допускається з підстав, установлених законом в добровільному або судовому порядку.

Відповідно до ст. 116 ЖК УРСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно відомостей адресно-довідкового підрозділу ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, з 17.09.2002, а також підтверджено відповідачем у судовому засіданні.

Згідно відомостей домової книги «для прописки громадян, які проживають в ІНФОРМАЦІЯ_2», ОСОБА_2 «прописаним» в зазначеному домоволодінні не значиться.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 фактично проживає в спірному будинку без законних на те підстав та на вимогу позивача звільнити будинок відмовився.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Таке саме правило визначено у ч. 1 ст. 60 ЦПК України. Крім того, ч. 3 ст. 60 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно зі ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач не довів законність права володіння спірним майном, не довів підстави, за яких проживає у належному позивачу будинку, не надав доказів щодо володіння спірним майном. Особа (ОСОБА_4), яка дозволила жити відповідачу у спірному будинку, померла. Новий власник домоволодіння дозволу на проживання відповідача у належному їй домоволодінні, не надавала.

Статтею 41 Конституції України закріплено, шо ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод( Протокол ратифіковано Законом N 475/97-ВР ( 475/97-ВР ) від 17.07.97 ) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи зазначене суд дійшов висновку, що відповідач самовільно, без належного оформлення документів на право вселення в будинок, самовільно вселився в спірний будинок. Документів на право власності на даний будинок не надав, тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судовий збір у сумі 551,20 грн. на підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 8,10, 57, 59, 60, 88, 213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення задовольнити повністю.

Виселити ОСОБА_2 із самоправно зайнятого належного ОСОБА_1 на праві власності будинку № 161 по вул. Леніна у смт. Новопсков Новопсковського району Луганської області без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, інн НОМЕР_1 судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку, встановленого для подачі апеляційної скарги, якщо така не була подана.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано апеляційному суду Луганської області через Новопсковський районний суд Луганської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 28.07.2016.

Суддя: О.С. Стеценко