Справа №442/6254/16-ц
Провадження №2/442/2193/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

07 грудня 2016 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі: головуючого - судді Крамара О.В.

при секретарі - Малик О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дрогобич цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська пивна компанія» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 13000 гривень заборгованості за договорами позики. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 05.09.2013 року між ним та відповідачем було укладено договір позики №П-20 на підставі якого останній отримав позику на суму 20000 грн. на строк до 31.10.2015 року. Відповідач взятих на себе зобов'язань щодо повернення боргу не виконав повністю, заборгованість по даному договору становить 11500 грн.

Окрім цього, 11.11.2013 року між ними було укладено договір позики №ГБО-92 на суму 6000 грн. на строк до 30.11.2017 року. Згідно умов договору у випадку звільнення працівника до терміну погашення позики, позикодавець має право стягнути залишкову суму позики до проведення повного розрахунку позичальника. 31.12.2014 року відповідача було звільнено з роботи за власним бажанням. Відповідачем повернуто лише частину коштів, заборгованість за даним договором становить 1500 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю, просить позов задоволити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, не повідомивши суду причин неявки, хоча був своєчасно повідомлений про час та місце судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, провівши заочний розгляд справи.

Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, вислухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що позов слід задоволити, виходячи з наступних міркувань:

Судом встановлено, що з 01.03.2011 року ОСОБА_1 працював у Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська пивна компанія» менеджером з фінансів.

05.09.2013 року між ТОВ «Львівська пивна компанія» та ОСОБА_1 було укладено договір позики №П-42, на підставі якого останній отримав позику на суму 20000 грн.

Згідно п.1.2. цього Договору позичальник зобов'язався повернути позикодавцеві суму позики до 31.10.2015 року, сплачуючи щомісячно по 850 грн. починаючи з третього місяця повернення позики, а в останній місяць повернення позики 2150 грн.

11.11.2013 року між ТОВ «Львівська пивна компанія» та ОСОБА_1 було укладено договір позики №ГБО-92, на підставі якого останній отримав позику на суму 6000 грн. на строк до 30.11.2017 року.

Як вбачається з п.п.2.2., 2.3. вищевказаного Договору зобов'язання позичальника припиняється виконанням, проведеним належним чином, а також у випадку строкової сплати боргу. В разі звільнення позичальника з виконуваної роботи до закінчення строку дії договору, позичальник зобов'язується у 5-ти денний строк достроково повернути позику із врахуванням сплаченої суми за договором.

На підставі наказу №439к від 31.12.2014 року ОСОБА_1 звільнено з роботи за власним бажанням.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 629 ЦК України закріплено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст.526, 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства у встановлений строк.

Відповідач взятих на себе зобов'язань за вказаними договорами позики повністю не виконав, заборгованість за такими становить 13000 грн. (11500 грн. за договором позики №П-42, та 1500 грн. за договором позики №ГБО-92)

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов підставним та такий слід задоволити. .

Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.

Частиною 1 ст. 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 214, 224 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов задоволити.

Стягнути ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська пивна компанія» 13000 гривень заборгованості та 1378 гривень судових витрат, а всього:14378 гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення - з дня отримання такого.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя О.В. Крамар