Справа № 639/1815/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2016 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Шиянової Л.О.

за участі секретаря - Крбеян К.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,за зустрічним позовом ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та визнання права власності -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому з урахуванням уточнень просить розподілити спільне майно подружжя та виділити у власність позивачу ОСОБА_3 автомобіль Renault, модель latitude, рік випуску 2011, державний номер НОМЕР_1, вартістю 210 000 грн., а у власність ОСОБА_4 автомобіль Renault, модель Scenic, рік випуску 2011, державний номер НОМЕР_2, вартістю 201 000 грн., а також стягнення компенсації ? частки боргових зобовязань подружжя за кредитним договором № 4/1127659 від 07.10.2011 року, укладеним між ОСОБА_3 та ПАТ «Креді ОСОБА_5» в інтересах сімї в розмірі 96 241,15грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він перебував в шлюбі з відповідачкою ОСОБА_4 з 01.06.2007 року по 19.12.2012 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 19.12.2012 року шлюб між ними розірвано. В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства за спільні кошти було придбано спірне майно: автомобіль Renault, модель latitude, рік випуску 2011, державний номер НОМЕР_1, вартістю 210 000 грн., та автомобіль Renault, модель Scenic, рік випуску 2011, державний номер НОМЕР_2, вартістю 201 000 грн., яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

07 жовтня 2011 року між позивачем та ПАТ «Креді ОСОБА_5» було укладено кредитний договір № 4/1127659 строком користування з 07.10.2011 року по 06.10.2018 року. Кредитний договір укладався за згодою Відповідачки в інтересах сімї. Позивач особисто самостійно сплачував кредит, відсотки, комісії, відповідач ОСОБА_4 грошових коштів не надавала. Згідно довідки ПАТ «Креді ОСОБА_5» станом на 16.08.2016 рік, сума сплачених ОСОБА_3 платежів на погашення тіла кредиту та нарахованих відсотків становить: 192 482, 29 коп.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Відповідач надала зустрічну позовну заяву, в якій просить в задоволенні позову відмовити та визнати автомобіль CHEVROLET AVEO, реєстраційний номер АЕ 8547 НI (попередній реєстраційний номер НОМЕР_3), номер двигуна НОМЕР_4, номер кузова НОМЕР_5 спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Визнати за нею право власності на ? частину автомобілю CHEVROLET AVEO, реєстраційний номер АЕ 8547 НI (попередній реєстраційний номер НОМЕР_3), номер двигуна НОМЕР_4, номер кузова НОМЕР_5, витребувати автомобіль CHEVROLET AVEO, реєстраційний номер АЕ 8547 НI (попередній реєстраційний номер НОМЕР_3), номер двигуна НОМЕР_4, номер кузова НОМЕР_5 із володіння відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_6, скасувати реєстрацію автомобіля CHEVROLET AVEO, реєстраційний номер АЕ 8547 НI (попередній реєстраційний номер НОМЕР_3), номер двигуна НОМЕР_4, номер кузова НОМЕР_5 за ОСОБА_6

23.08.2016 року позивач за зустрічним позовом уточнила зустрічну позовну вимогу, в якій позивач звернулась з позовними вимогами тільки до позивача за первісним позовом, ОСОБА_3, та просила суд визнати за нею право власності на автомобіль Renault, модель latitude, рік випуску 2011, державний номер НОМЕР_1, вартістю 210 000 грн., посилаючись на те, що у період шлюбу з ОСОБА_3 ними було придбано три автомобіля, а саме : автомобіль Renault, модель latitude, рік випуску 2011, державний номер НОМЕР_1, вартістю 210 000 грн.; автомобіль Renault, модель Scenic, рік випуску 2011, державний номер НОМЕР_2, вартістю 201 000 грн.; автомобіль CHEVROLET AVEO, реєстраційний номер АЕ 8547 НI (попередній реєстраційний номер НОМЕР_3), номер двигуна НОМЕР_4, номер кузова НОМЕР_5.

Проте, 16. 12.2014 року , вже після розірвання шлюбу, вона автомобіль Renault, модель Scenic, рік випуску 2011, державний номер НОМЕР_2, вартістю 201 000 грн. придбала у позивача ОСОБА_7, про що ТОВ «Автоконсалтінг Україна» було видано довідку-розрахунок серія ВІА 651275 на придбання легкового автомобілю за 110 000 грн. Отже вважає, що вказаний автомобіль є її особистою власністю, як придбаний за власні кошти, а тому він не підлягаю розподілу. Що стосується автомобіля CHEVROLET AVEO, реєстраційний номер АЕ 8547 НI (попередній реєстраційний номер НОМЕР_3), номер двигуна НОМЕР_4, номер кузова НОМЕР_6, який вона вважає також сумісною власністю подружжя, то вказаним автомобілем після розірвання шлюбу ОСОБА_3 розпорядився одноособово 29.07.2014 року, попередньо змінивши номерні знаки на АЕ 8547 НІ. ОСОБА_3 здійснив перереєстрацію вказаного транспортного засобу саме на ОСОБА_6.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги позивача за первісним позом, ОСОБА_3, такими, що підлягають задоволенню; в задоволенні зустрічного позову слід відмовити виходячи з наступного.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 60 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставини які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.ст.11,27,60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір.

Так, судом встановлено, що з 01.06.2007 року по 19.12.2012 року сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі ( а.с.7).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 19.12.2012 року, яке набрало законної сили, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірвано (а.с. 8).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що в період шлюбу за спільні кошти сторонами було придбано спірне майно: автомобіль Chevrolet Aveo, реєстраційний номер НОМЕР_3, номер двигуна А16В376140364, номер кузова НОМЕР_5, автомобіль Renault, модель latitude, рік випуску 2011, державний номер НОМЕР_1, вартістю 210 000 грн., та автомобіль Renault, модель Scenic, рік випуску 2011, державний номер НОМЕР_2, вартістю 201 000 грн ., проти чого сторони не заперечували.

07 жовтня 2011 року між позивачем та ПАТ «Креді ОСОБА_5» було укладено кредитний договір № 4/1127659 на придбання автомобілю Renault, модель latitude, рік випуску 2011, державний номер НОМЕР_1, вартістю 210 000 грн., строком користування з 07.10.2011 року по 06.10.2018 року. Кредитний договір укладався за згодою Відповідачки в інтересах сімї. Позивач за основним позовом сплачував кредит, відсотки, комісії, відповідач ОСОБА_4 грошових коштів не надавала, що знайшло своє підтвердження у квитанціях про сплату кредиту, які надав позивач за основним позовом (а.с.12-15).

Згідно довідки ПАТ «Креді ОСОБА_5» станом на 18 серпня 2016 року сумасплачених ОСОБА_3 платежів на погашення тіла кредиту та нарахованих відсотків становить: 192 482, 29 (сто девяносто дві тисячі чотириста вісімдесят дві) гривні 29 коп. (а.с.165).

03.08.2011 року, в період шлюбу, зі згоди відповідачки за основним позовом - ОСОБА_4 автомобіль Chevrolet Aveo, реєстраційний номер НОМЕР_3, номер двигуна А16В376140364, номер кузова НОМЕР_5 було продано ОСОБА_6 на підставі генеральної довіреності. Довіреність посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_8, зареєстрована в реєстрі за № 1013. Угода відбувалася в присутності відповідачки за основним позовом ОСОБА_4, їй було роз'яснено положення ст.ст.237-250, 1000-1010 ЦК України, а також положення ст.60, 65, 74 Сімейного Кодексу. (а.с.74).

Це також підтверджується і запереченнями ОСОБА_6, який був спочатку відповідачем за зустрічним позовом. Із заперечень, наданих ОСОБА_6 визнання автомобіля CHEVROLET AVEO, реєстраційний номер АЕ 8547 НI (попередній реєстраційний номер НОМЕР_3), номер двигуна НОМЕР_4, номер кузова НОМЕР_5 спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та визнання за нею право власності на ? частину автомобілю CHEVROLET AVEO, вбачається, що він є добросовісним покупцем. 03 серпня 2011 року він придбав у власність автомобіль Chevrolet Aveo, реєстраційний номер НОМЕР_3, номер двигуна А16В376140364, номер кузова НОМЕР_5 на підставі генеральної довіреності. Довіреність посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_8, зареєстрована в реєстрі за № 1013. Так як довіреність на автомобіль Chevrolet Aveo, реєстраційний номер НОМЕР_3, є генеральною, то йому було надано право не тільки на керування, а й на зняття автомобіля з обліку в органах ДАІ, продажу автомобіля, одержання грошей від його продажу, укладання будь-яких інших договорів угод від його імені та одержання будь-яких грошових сум від таких угод. Згоду на продаж автомобіля ОСОБА_4 надавала в присутності нотаріуса ( а.с.107-108). Цей факт підтверджується і тим, що ОСОБА_4 з серпня 2011 року та після розірвання шлюбу, з грудня 2012 року, ніяким чином не оскаржувала факт передачі спірного автомобіля ОСОБА_3 іншій особі .

Так, згідно ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Відповідач ОСОБА_4 не зверталась до суду про визнання договору продажу спірного автомобіля за генеральною довіреністю недійсним до суду, угода відбулася у її присутності, нотаріусу була надана її письмова згода на продаж автомобіля Chevrolet Aveo, реєстраційний номер НОМЕР_3.

Таким чином, після оформлення угоди про продаж спірного автомобіля на підставі генеральної довіреності, він перестав бути спільною власністю подружжя.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року N 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшення, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися майном.

На підставі ст. 319 Цивільного Кодексу України право власності в Україні складається з права володіння, права користування та права розпорядження та може набуватися тільки на законних підставах.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні, власник вправі вимагати захисту порушеного права власності в судовому порядку ( ст.16 Цивільного Кодексу України).

На підставі вимог ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної власності (спільне майно).Майно може належати співвласникам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

На підставі ч 3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частині спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок користування та володіння спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Згідно ч.1 ст.183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення.

На підставі вимог ч. 3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі ст.372 ЦК України майно, що є в спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є в спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є в спільній сумісній власності укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір № 1/1127659 від 29.08.2011 року, укладений між ПАТ « Креді ОСОБА_5» та ОСОБА_3 на придбання транспортного засобу Renault, моделі Scenic, рік випуску 2011, державний номерний знак НОМЕР_2, заставною вартістю 201 000 грн. сплачено у повному обсязі до розірвання шлюбу.

Кредитний договір № 4/1127659 від 07.10.2011 року на придбання транспортного засобу Renault, моделі Latitud, рік випуску 2011, державний номерний знак НОМЕР_1, заставною вартістю 210 000 грн. не виплачений, існує заборгованість.

При укладанні кредитних договорів відповідач за основним позовом ОСОБА_4 надавала письмову згоду на їх укладення, оскільки кредит брався в інтересах сімї і на потреби сімї.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 Сімейного кодексу України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, грошові кошти, отримані одним з подружжя за кредитним договором, укладеним в інтересах сімї, слід вважати спільними коштами подружжя. Відповідно, автомобіль або інше майно, придбане за такі кошти, також є обєктом права спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу також у випадку, коли покупцем автомобілю формально є лише один з подружжя.

Зокрема, одним з найважливіших чинників, що впливають на поділ майна подружжя та розмір часток кожного з подружжя у спільному майні, є стан погашення кредиту.

Якщо ж станом на дату поділу майна кредит погашений частково, необхідно вирішити питання щодо подальшого погашення кредиту. Це пояснюється тим, що згідно зі ст. 65 СКУ при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Як зазначалося, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї. Отже, в результаті придбання подружжям автомобілю в кредит, боргові зобовязання перед банком-кредитором несуть і чоловік, і дружина, а не тільки той із подружжя, хто підписав кредитний договір.

Залишок заборгованості за кредитом є ще одним чинником, який впливає на спосіб поділу спільного майна подружжя.

Пункти 23-24 ППВСУ "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 р. № 11 розяснюють, що при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї. Таким чином при поділі спільної сумісної власності подружжя, зобовязання між чоловіком і дружиною не розподіляються, а враховуються.

В разі поділу між подружжям автомобілю, кредит за який виплачений частково, поділу підлягає лише та частина автомобілю, кредит за який вже виплачений. Тому позивач ОСОБА_3 має право на компенсацію ? частки боргових зобовязань подружжя за кредитним договором № 4/1127659 від 07.10.2011 року, укладеним між ОСОБА_3 та ПАТ «Креді ОСОБА_5» в інтересах сімї в розмірі 96 241.15 (девяносто шість тисяч двісті сорок одна) гривня 15 коп.

Щодо поділу між колишнім подружжям рухомого майна, а самеавтомобіля Renault, модель latitude, рік випуску 2011, державний номер НОМЕР_1, вартістю 210 000 грн. та автомобіля Renault, модель Scenic, рік випуску 2011, державний номер НОМЕР_2, вартістю 201 000 грн., то воно підлягає поділу в рівних частинах, як просить Позивач.

Відмовляючи ОСОБА_4 в задоволенні її зустрічного позову, яким вона просила визнати за не нею право власності на автомобіль Renault, модель latitude, рік випуску 2011, державний номер НОМЕР_1, вартістю 210 000 грн. , суд виходив з того, що автомобіль CHEVROLET AVEO, реєстраційний номер АЕ 8547 НI (попередній реєстраційний номер НОМЕР_3), номер двигуна НОМЕР_4, номер кузова НОМЕР_5 розподілу не підлягає, оскільки ним подружжя розпорядилися ще в період браку за обоюдною згодою подружжя, про що було наведено вище. Що стосується спірного автомобіля Renault, модель Scenic, рік випуску 2011, державний номер НОМЕР_2, вартістю 201 000 грн.,то суд вважає, що він повинен бути переданий у власність відповідача ОСОБА_4, оскільки він нею був перереєстрований на своє імя невідомим способом без його згоди та відому, так як ніяких грошей він від неї не отримував. ОСОБА_4 не надала суду належних і допустимих доказів придбання вказаного автомобіля за власні кошти у ОСОБА_3 Надана нею копія довідку розрахунку судом не може бути визнана належним доказом, оскільки вона є копією, яка належним чином не посвідчена, погано читаємо, перекреслена, оригінал довідки суду не наданий ( а.с.176).

Таким чином, аналізуючи вищенаведене,суд вважає , що первісний позов позивача ОСОБА_3 підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, які передбачають, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 60, 61, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 358, 364 ЦК України, ст.ст. 10-11, 57-60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Виділити у власність ОСОБА_3 автомобіль Renault, модель latitude, рік випуску 2011, державний номер НОМЕР_1, вартістю 210 000 грн.

Виділити у власність ОСОБА_4, автомобіль Renault, модель Scenic, рік випуску 2011, державний номер НОМЕР_2, вартістю 201 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 компенсацію ? частки боргових зобовязань подружжя за кредитним договором № 4/1127659 від 07.10.2011 року, укладеним між ОСОБА_3 та ПАТ «Креді ОСОБА_5» в інтересах сімї в розмірі 96 241,15 (девяносто шість тисяч двісті сорок одна) гривня 15 коп.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та визнання права власності відмовити.

Зняти арешт з автомобілю Renault, модель latitude, рік випуску 2011, державний номер НОМЕР_1, а також з автомобілю CHEVROLET AVEO, реєстраційний номер АЕ 8547 НI (попередній реєстраційний номер НОМЕР_3), номер двигуна НОМЕР_4, номер кузова НОМЕР_5, накладений ухвалами Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 липня 2015 року та 08 грудня 2015 року.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 сплачену суму судового збору у розмірі 3062 ( три тисячі шістдесят дві) грн.41 коп.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до апеляційного суду Харківської області через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення, особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ Шиянова Л.О.