ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/4271/15-ц
провадження № 2/753/342/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" квітня 2016 р. Дарницький районний суд міста Києва

в складі: головуючого судді ЛЕОНТЮК Л.К.

за участю секретаря ДРАГА О.А.

сторін:

позивачки ОСОБА_2

представника позивачки

адвоката ВАСИЛЬЄВА М.О.

представників відповідачів-1;2

адвокатів МУЗИЧКО Р.В.; БАРТОЩУК А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи: Головне управління юстиції у місті Києві, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотухіна Ольга Миколаївна; Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Турчак Світлана Миколаївна, Садівниче товариство " Прибрежний" про поділ майна подружжя, визнання договорів дарування та договорів купівлі- продажу недійсними та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8 про поділ майна подружжя, суд

В С ТА Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_2 через свого представника адвоката Трубач О.С., який діє за договором № 14/11/25-1 від 25.11. 2014 року ( т.1, а.с. 16) , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про поділ майна подружжя та просила:

Визнати недійсним Договір дарування 1/2 (однієї другої) частини нежилих приміщень з №1 (один) по №7 (сім) (групи приміщень №1 (один) в літері А, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 площею 81,30 кв.м., укладений між ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та посвідчений 10 вересня 2009 року Турчак С.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №5292.

Визнати недійсним Договір дарування 1/2 (однієї другої) частини нежилого приміщення №101 (сто один), яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2, корпус «В», площею 286,6 кв.м., укладений між ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та посвідчений 10 вересня 2009 року Турчак С.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №5294.

Визнати недійсним Договір дарування 1/2 (однієї другої) частини нежилого приміщення №7 (сім) в літері А - перукарня-магазин, що знаходиться в будинку АДРЕСА_3, укладений між ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та посвідчений 10 вересня 2009 року Турчак С.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №5290.

Визнати недійсним Договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,2 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_4, укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_7 та посвідчений 11 вересня 2009 року Турчак С.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №5323.

Визнати недійсним Договір купівлі-продажу легкового автомобіля Suzuki Grand Vitara 2008 року випуску з об'ємом двигуна 2393 куб.см., державний номер НОМЕР_1, укладений 21 січня 2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_8.

Виділити в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя у власність ОСОБА_2:

квартиру АДРЕСА_5, площею 76,0 кв.м., вартістю 2 928 964, 00 грн.;

1/4 (одну четверту) частину нежилого приміщення №101 (сто один), яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2, корпус «В», площею 286,6 кв.м., вартістю 3 511 280, 00 грн.;

1/2 (одну другу) частину нежилого приміщення №7 (сім) в літері А - перукарня-магазин, що знаходиться в будинку АДРЕСА_3, вартістю 957 545, 00 грн.;

земельну ділянку, площею 0,2 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_4, кадастровий номер: НОМЕР_5, вартістю 1 001 000, 00 грн.;

легковий автомобіль Suzuki Jimny 2009 року випуску з об'ємом двигуна 1328 куб.см., державний номер НОМЕР_2, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_6, вартістю 352 934, 00 грн.

Виділити в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя у власність ОСОБА_6:

1/2 (одну Другу) частину нежилих приміщень з №1 (один) по №7 (сім) (групи приміщень №1 (один) в літері А, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 площею 81,30 кв.м. вартістю 1 447 750, 00 грн.;

1/4 (одну четверту) частину нежилого приміщення №101 (сто один), яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2, корпус «В», площею 286,6 кв.м., вартістю 3 511 280, 00 грн.;

земельну ділянку площею 0,0548 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_6 кадастровий номер: НОМЕР_7 вартістю 658 422, 00 грн.;

Садовий будинок площею 158,40 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_7, вартістю З 469 482, 00 грн.

Легковий автомобіль Suzuki Grand Vitara 2008 року випуску з об'ємом двигуна 2393 куб.см. державний номер НОМЕР_1, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_8, вартістю 425 221, 00 грн.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію її частки в праві спільної сумісної власності на майно в сумі 380 216 (триста вісімдесят тисяч двісті шістнадцять) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 суму понесених нею судових витрат.

06.05. 2015 року під час попереднього розгляду справи, відповідач ОСОБА_6 в свою чергу через свого представника адвоката ОСОБА_4, яка діє на підставі довіреності НАА 960954 від 29.07.2014 року звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2, залучивши в якості третіх осіб без самостійних вимог ОСОБА_7, ОСОБА_8 про розподіл майна подружжя ( т.1, а.с. 132- 141) в якому просив відмовити в задоволенні первісного позову та визнати в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_5, складається з 2 кімнат, житловою площею 41,4 кв.м. загальною площею 76,0 кв.м., площею 76,0 кв.м. за ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_1, податковий номер НОМЕР_3).

Визнати в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину легкового автомобіля Suzuki Jimny 2009 року випуску з об'ємом двигуна 1328 куб.см. державний номер НОМЕР_2, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_6 за ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_1, податковий номер НОМЕР_3).

Ухвалою суду Дарницького районного суду м. Києва від 06.05. 2015 року (т.1 а.с.187-188) зустрічний позов об'єднано з основним позовом.

В попередньому судовому засіданні 29.05.2015 року позивачкою змінено предмет позову ( т.1, а.с. 232-237).

Ухвалою суду від 29.05. 2015 року ( т.2, а.с.10) залучено до участі у справі співвідповідача ОСОБА_9 тадо участі у справі в якості третіх осіб залучено: Головне управління юстиції у місті Києві; Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотухіна Ольга Миколаївна; Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Турчак Світлана Миколаївна, Садівниче товариство «Прибрежний» ( т.1, а.с.217 - 218).

У зв»язку зі зміною предмету позову позивачка ОСОБА_2 просить:

Визнати недійсним Договір дарування 1/2 (однієї другої) частини нежилих приміщень з №1 (один) по №7 (сім) (групи приміщень №1 (один) в літері А, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 площею 81,30 кв.м., укладений між ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та посвідчений 10 вересня 2013 року Турчак С.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №5292.

Визнати недійсним Договір дарування 1/2 (однієї другої) частини нежилого приміщення №101 (сто один), яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2, корпус «В», площею 286,6 кв.м., укладений між ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та посвідчений 10 вересня 2013 року Турчак С.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №5294.

Визнати недійсним Договір дарування 1/2 (однієї другої) частини нежилого приміщення №7 (сім) в літері А - перукарня-магазин, що знаходиться в будинку АДРЕСА_3, укладений між ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та посвідчений 10 вересня 2013 року Турчак С.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №5290.

Визнати недійсним Договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,2 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_4, укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_7 та посвідчений 11 вересня 2013 року Турчак С.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №5323.

Визнати недійсним Договір купівлі-продажу легкового автомобіля Suzuki Grand Vitara 2008 року випуску з об'ємом двигуна 2393 куб.см., державний номер НОМЕР_1, укладений 21 січня 2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_8.

Визнати недійсним Договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0548 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_6, кадастровий номер: НОМЕР_7, укладений між ОСОБА_7 і ОСОБА_9 та посвідчений 28 березня 2015 року Турчак С.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №1623.

Визнати недійсним Договір купівлі-продажу садового будинку площею 158,40 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_7, укладений між ОСОБА_7 і ОСОБА_9 та посвідчений 28 березня 2015 року Турчак С.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №1621.

Виділити в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя у власність ОСОБА_2:

квартиру АДРЕСА_5, площею 76,0 кв.м., вартістю 2 928 964, 00 грн.;

1/4 (одну четверту) частину нежилого приміщення №101 (сто один), яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 корпус «В» площею 286,6 кв.м., вартістю 3 511 280, 00 грн.;

1/2 (одну другу) частину нежилого приміщення №7 (сім) в літері А - перукарня- магазин, що знаходиться в будинку АДРЕСА_3, вартістю 957 545, 00 грн.;

земельну ділянку, площею 0,2 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_4, кадастровий номер- НОМЕР_5, вартістю 1 001 000, 00 грн.;

легковий автомобіль Suzuki Jimny 2009 року випуску з об'ємом двигуна 1328 куб.см., державний номер НОМЕР_2, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_6, вартістю 352 934, 00 грн.

Виділити в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя у власність ОСОБА_6:

1/2 (одну другу) частину нежилих приміщень з №1 (один) по №7 (сім) (групи приміщень №1 (один) в літері А, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 площею 81,30 кв.м. вартістю 1 447 750, 00 грн.;

1 /4 (одну четверту) частину нежилого приміщення №101 (сто один), яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2, корпус «В», площею 286,6 кв.м., вартістю 3 511 280, 00 грн.;

земельну ділянку площею 0,0548 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_6 кадастровий номер: НОМЕР_7 вартістю 658 422, 00 грн.;

Садовий будинок площею 158,40 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_7, вартістю 3 469 482, 00 грн.

легковий автомобіль Suzuki Grand Vitara 2008 року випуску з об'ємом двигуна 2393 куб.см. державний номер НОМЕР_1, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_9 вартістю 425 221, 00 грн.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію її частки в праві спільної сумісної власності на майно в сумі 380 216 (триста вісімдесят тисяч двісті шістнадцять) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 суму понесених нею судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог в остаточній редакції, позивачка вказує на те, що 25 жовтня 1995 року між нею та відповідачем ОСОБА_6 було укладено шлюб, який був зареєстрований у Відділі реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві ( т.1, а.с.26). 27 січня 2015 року шлюб було розірвано за рішенням Дарницького районного суду м. Києва у справі №753/14291/14-ц ( т.1, а.с. 46).

Зазначає, що в період шлюбу подружжям було придбано наступне нерухоме та рухоме майно:

Квартира АДРЕСА_5, площею 76,0 кв.м., що належить подружжю на підставі Свідоцтва про право власності серія НОМЕР_10, виданого 15 травня 2003 року Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації. Вартість квартири визначена позивачкою в розмірі 2 928 964, 00 гривень.

1/2 (одна друга) частина нежилих приміщень з №1 (один) по №7 (сім) (групи приміщень №1 (один) в літері А, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 площею 81,30 кв.м., що було набуто у власність подружжя на підставі Договору купівлі-продажу частини нежилих приміщень, посвідченого Турчак С.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 27 липня 2006 року за реєстровим №5577, право власності на яку зареєстровано в Київському МБТІ 08 серпня 2006 року в реєстровій книзі №119п-12 за реєстровим №7384п. Вартість приміщення визначена позивачкою в розмірі 1447 750, 00 гривень.

1/2 (одна друга) частина нежилого приміщення №101 (сто один), яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2, корпус «В», площею 286,6 кв.м., що було набуто у власність подружжя на підставі Договору купівлі-продажу нежилого приміщення, посвідченого Петровою С.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 08 серпня 2001 року за реєстровим №5795. На підставі Рішення Господарського суду м. Києва від 11 лютого 2009 року у справі №14/59 право власності зареєстровано в Київському МБТІ 05 березня 2009 року в реєстровій книзі №42п-153 за реєстровим №3789-п). Вартість приміщення визначена позивачкою в розмірі 7 022 560, 00 гривень.

1/2 (одна друга) частина нежилого приміщення №7 (сім) в літері А - перукарня-магазин, що знаходиться в будинку АДРЕСА_3, що було набуто у власність подружжя на підставі Договору міни, посвідченого Вечер С.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 10 квітня 2002 року за реєстровим №964 та право власності на яке зареєстровано в Київському МБТІ 13 травня 2002 року в реєстровій книзі №35п-56 за реєстровим №3560п.). Вартість приміщення визначена позивачкою в розмірі 957 545, 00 гривень.

земельна ділянка площею 0,2 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_4, кадастровий номер: НОМЕР_5, яку було набуто у власність подружжя на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого Єлістратовою С.В., приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу, 17 травня 2006 року за реєстровим №2649, на підставі якого Княжицькою сільською радою Броварського району Київської області було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії' НОМЕР_11 від 05 липня 2006 року. Вартість земельної ділянки визначена позивачкою в розмірі 1 001 000,00 гривень.

земельна ділянка площею 0,0548 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_6 кадастровий номер: НОМЕР_7, яка була набута у власність подружжя на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого Латанюк І.А., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 22 жовтня 2005 року за реєстровим №4312. Вартість земельної ділянки визначена позивачкою в розмірі 658 422, 00 гривень.

садовий будинок площею 158,40 кв.м., який було побудовано подружжям в період шлюбу на земельній ділянці, що розташована за адресою: АДРЕСА_6 кадастровий номер: НОМЕР_12. Вартість садового будинку визначена позивачкою в розмірі 23 469 482,00 гривень.

легковий автомобіль Suzuki Gtand Vitara 2008 року випуску з об'ємом двигуна 2393 куб.см. державний номер НОМЕР_1, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_8, який було зареєстровано на відповідача - ОСОБА_6 на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_13, виданого 22.02.2012 року ВРЕР-11 УДАІ в м. Києві. Вартість автомобіля визначена позивачкою в розмірі 425 221,00 гривень.

легковий автомобіль Suzuki Jimny 2009 року випуску з об'ємом двигуна 1328 куб.см. державний номер НОМЕР_2, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_6, який було зареєстровано за позивачкою на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_14, виданого ВРЕР-8 УДАІ в м. Києві 21.04.2010 року. Вартість автомобіля визначена позивачкою в розмірі 352 934,00 гривень.

Разом з тим, Позивачка посилаючись на правові норми, що регулюють режим спільного майна подружжя стосовно рівності прав подружжя на набуте ними у шлюбі майно (ст.ст. 368, 369 ЦК України, ст.ст. 61, 63, 65 СК України) стверджує, що в період перебування у зареєстрованому шлюбі відповідач ОСОБА_6 поза її волею спланував і здійснив відчуження більшої частини спільно нажитого майна. Що відчуження майна було проведено всупереч нормам чинного законодавства України, а відповідні право чини мають бути визнані судом недійсними. Посилаючись при цьому на ч. 1 ст. 202, ч. 5 ст. 203, ч. 1 ст. 215, ч. 1,2 ст. 234, ч. 1 ст. 232, ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 ЦК України стверджує, що право чини щодо відчуження майна є фіктивними, укладеними внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, без згоди подружжя, що є підставою для визнання їх недійсним, та, що на підставі норм ст.ст. 60, 61, 63 СК України, ст.ст. 368, 369 ЦК України, вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає поділу у відповідності до норм чинного законодавства України.

В свою чергу ОСОБА_6 в зустрічному позові заперечуючи первісний позов вказує, що обставини та факти щодо спільного майна подружжя, його набуття та розпорядження, викладені позивачкою, спотворені та вибіркові. Зазначає при цьому, що всі дії щодо спільного майна подружжя вчинялись за взаємною згодою відповідно до домовленостей подружжя та у відповідності до вимог чинного законодавства, доводи позивачки про спланування та відчуження поза її волею більшої частини спільно нажитого майна, про фіктивність право чинів та зловмисну домовленість, не відповідають дійсним обставинам та правовідносинам сторін і є виключно припущеннями та безпідставними домислами. Стверджує, що спірні договори відчуження вчиненні відповідно до вимог чинного законодавства при наявності відповідних повноваження на їх вчинення, їх укладення та виконання прав та законних інтересів позивачки не порушує, а тому відсутні правові підстави визнання їх недійсними.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_2та її представник адвокат Трубач О.С. який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 4709 та договору про надання правової допомоги від 14/11/25-1 (т.1 а.с.6-7: 120) , на завершальній стадії доповнень, позивачка ОСОБА_2 згідно договору від 18.01. 2016 року розірвала договір № 14/11/25-1 про надання адвокатом Трубач Олександром Степановичем правової допомоги від 25.11. 2014 року ( т.2, а.с. 226) і уклала договір № ПНВ-01 про надання правової допомоги з адвокатом Васильєвим М.О. ( т.2, а.с. 224) та відповідно до договору № ПНВ- 02 від 18.04. 2016 року ( т.3, а.с.60) позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві у повному обсязі. Зустрічний позов не визнали та просили у його задоволенні відмовити, надавши письмові заперечення ( т.2, а.с. 116-120) та додаткові письмові пояснення ( т.3, а.с. 6-8).

Відповідач ОСОБА_6та його представник Музичко Р.В., яка діє на підставі довіреності НАА 960954 від 29.07.2014 року (т.1 а.с. 1934 195-196) позовні вимоги не визнали та просили у задоволенні позову відмовити. Зустрічний позов підтримали та просили його задовольнити.

Представник відповідачки ОСОБА_7 - Бартощук А.В. який діє на підставі довіреності НАМ 740602 від 07.04. 2015 року (т.1 а.с. 122; 194; 219-220) позовні вимоги не визнав та просив у задоволенні позову відмовити. Зустрічний позов просив розглянути відповідно до норм чинного законодавства, при цьому надавши свої письмові заперечення на позов ( т.2, а.с. 108-115).

Представник відповідача ОСОБА_8 - ОСОБА_17 який діє на підставі довіреності НАМ 740603 від 07.04. 2015 року (т.1, а.с. 121 ) позовні вимоги не визнав та просив у задоволенні позову відмовити. Зустрічний позов просив розглянути відповідно до норм чинного законодавства . Водночас надавши письмові заперечення на позовні вимоги ( т.2, а.с. 121-122).

Відповідачка ОСОБА_9, належним чином повідомлена про розгляд справи, у судове засідання не з»явилася, про причини неявки суду не повідомила, будь-яких заяв від останньої через загальну канцелярію не надходило.

Представник третьої особи - Головне управління юстиції у місті Києві у судове засідання не направив свого представника та не повідомив про причини неявки.

Третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотухіна Ольга Миколаївна у судове засідання не з»явилася, про те, через загальну канцелярію за вх. № 29641 від 22.06. 2015 року надала письмове клопотання про розгляд справи за відсутності третьої особи ( т.2, а.с. 48; 101;140;239; т.3, а.с.36; 50).

Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Турчак Світлана Миколаївна у судове засідання не з»явилася, про те, через загальну канцелярію за вх. № 30604 від 25.06. 2015 року надіслала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності ( т.2, а.с. 41)

Представник третьої особи - Садівниче товариство «Прибрежний» у судове засідання не з»явився і не направив свого представника, разом з тим надав свої письмові пояснення за підписом голови СТ « Прибрежний» ОСОБА_18 за вих.№1 від 14.10. 2015 року ( т.2, а.с. 143).

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши у судовому засіданні 30.11. 2015 року свідків ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22 ( т.2, а.с. 153-157), які пояснили у судовому засіданні, що їм відомо про справу, що розглядається у суді, майно та генеральну довіреність зі слів позивачки ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено в судовому засіданні, та слідує із матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 жовтня 1995 року до 27 січня 2015 року (т. 1, а.с.26; 46).

В шлюбі подружжям придбано:

1/2 (одна друга) частина нежилих приміщень з №1 (один) по №7 (сім) (групи приміщень №1 (один) в літері А, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 площею 81,30 кв.м., на підставі договору купівлі-продажу частини нежилих приміщень, посвідченого Турчак С.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 27 липня 2006 року за реєстровим №5577, (т.1 а.с. 29-30), що укладений відповідачем - ОСОБА_6.

1/2 (одна друга) частина нежилого приміщення №7 (сім) в літері А - перукарня-магазин, що знаходиться в будинку АДРЕСА_3, на підставі договору міни, посвідченого Вечер С.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 10 квітня 2002 року за реєстровим №964 (т.1 а.с. 36-37), що укладений відповідачем - ОСОБА_6.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, яке подружжя придбало у шлюбі, належить дружині й чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав через поважну причину (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що будь-яка річ, придбана за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, виходячи з того, що в Україні діє загальний режим спільності майна подружжя, згідно з яким майно, набуте в шлюбі, вважається таким, що належить подружжю, то вище вказане майно з моменту його придбання одним з подружжя підпадає під режим спільного майна подружжя.

В свою чергу, згідно з ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Відповідно ч.ч. 1-3 ст.65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. На підставі ч. 4 ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язок для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використовується в інтересах сім'ї.

Згідно роз'яснень, які містяться в п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст.63 та ч. 1 ст. 65 СК України.

Судом встановлено, що спірне майно - 1/2 (одна друга) частини нежилих приміщень з №1 (один) по №7 (сім) (групи приміщень №1 (один) в літері А, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 площею 81,30 кв.м. було відчужене відповідачем - ОСОБА_6 на користь відповідача - ОСОБА_7 на підставі договору дарування, що посвідчений 10 вересня 2013 року Турчак С.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №5292 (т.1 а.с. 144-147). У п. 1.7 договору дарування вказано, що: «Зазначена ? частина нежилих приміщень відчужується Дарувальником за згодою його дружини, ОСОБА_23, справжність її підпису на заяві засвідчений Турчак С.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого 21 серпня 2013 року за реєстровим №4916 (бланк ВТК №871451)». У 2.2 договору дарування зазначено, що «В присутності нотаріуса Дарувальник передав Обдаровуваній всі примірники ключів від нежилих приміщень, ? частина яких дарується, різного роду документацію на часину нежилих приміщень та Обдаровувана прийняла оригінальний примірник Договору дарування частини нежилих приміщень. Сторони усвідомлюють, що цим актом підтверджено передачу вказаної частини нежилих приміщень Обдаровуваній».

Судом встановлено, що спірне майно - 1/2 (одна друга) частина нежилого приміщення №7 (сім) в літері А - перукарня-магазин, що знаходиться в будинку АДРЕСА_3 було відчужене відповідачем - ОСОБА_6 на користь відповідача - ОСОБА_7 на підставі договору дарування, що посвідчений 10 вересня 2013 року Турчак С.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №5290 (т.1 а.с. 153-155). У п. 1.7 договору дарування вказано, що: «Зазначена ? частина нежилого приміщення відчужується Дарувальником за згодою його дружини, ОСОБА_2, справжність її підпису на заяві засвідчений Турчак С.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого 21 серпня 2013 року за реєстровим №4916 (бланк ВТК №871451)». У 2.2 договору дарування зазначено, що «В присутності нотаріуса Дарувальник передав Обдаровуваній всі примірники ключів від нежилого приміщення, ? частина якого дарується, різного роду документацію на часину нежилого приміщення та Обдаровувана прийняла оригінальний примірник Договору дарування частини нежилих приміщень. Сторони усвідомлюють, що цим актом підтверджено передачу вказаної частини нежилого приміщення Обдаровуваній».

Як слідує з матеріалів справи позивачка надала згоду на відчуження вказаного майна, що перебуває у спільній сумісній власності (т.1 а.с. 148) у якій зазначила про надання згоди відповідачу «на продаж за будь-якою ціною та на будь-яких умовах, на його розсуд будь-якого рухомого та нерухомого майна набутого нами під час перебування в шлюбі, або на дарування будь-якого нерухомого майна ОСОБА_7».

Таким чином, суд прийшов до висновку, що договір дарування 1/2 (однієї другої) частини нежилих приміщень з №1 (один) по №7 (сім) (групи приміщень №1 (один) в літері А, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 площею 81,30 кв.м., що посвідчений 10 вересня 2013 року Турчак С.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №5292 та договір дарування 1/2 (однієї другої) частини нежилого приміщення №7 (сім) в літері А - перукарня-магазин, що знаходиться в будинку АДРЕСА_3, що посвідчений 10 вересня 2013 року Турчак С.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №5290 вчинено відповідачем - ОСОБА_6, який був вповноважений щодо розпорядження майном, яке перебуває у спільній сумісній власності.

Також у період шлюбу подружжям придбано нежитлове приміщення №101 (сто один), яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2, корпус «В», загальною площею 215,80 кв.м., на підставі Договору купівлі-продажу нежилого приміщення, посвідченого Петровою С.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 08 серпня 2001 року за реєстровим №5795 (т.1 а.с.31). що укладений відповідачем - ОСОБА_6. В подальшому 1/2 (одна друга) вказаного нежитлового приміщення відчужена на підставі договору міни, посвідченого Вечер С.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 10 квітня 2002 року за реєстровим №964 (т.1 а.с.36-37).

Судом встановлено, що 1/2 (одна друга) нежитлового приміщення №101 (сто один), яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2, корпус «В», було відчужене фізичною особою підприємцем ОСОБА_6 на користь відповідача - ОСОБА_7 на підставі договору дарування, що посвідчений 10 вересня 2013 року Турчак С.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №5294 (т.1 а.с.149-152). У п. 2.2 договору дарування зазначено, що «В присутності нотаріуса Дарувальник передав Обдаровуваній всі примірники ключів від нежилого приміщення, ? частина якого дарується, різного роду документацію на часину нежилого приміщення та Обдаровувана прийняла оригінальний примірник Договору дарування частини нежилих приміщень. Сторони усвідомлюють, що цим актом підтверджено передачу вказаної частини нежилого приміщення Обдаровуваній».

З матеріалів справи та пояснень відповідача вбачається, що 1/2 (одна друга) нежитлового приміщення придбаного на підставі договору купівлі-продажу нежилого приміщення, посвідченого Петровою С.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 08 серпня 2001 року за реєстровим №5795 використовувалася ним в підприємницькій діяльності разом з іншим співвласником нежитлового приміщення. Внаслідок прибудови, здійсненої в господарський спосіб характеристики об'єкта нерухомості змінились та новостворений об'єкт нерухомості право власності на який визнано на підставі Рішення Господарського суду м. Києва від 11 лютого 2009 року у справі № 14/59 (т.1 а.с. 32- 33).

Як вбачається з Рішення Господарського суду м. Києва від 11 лютого 2009 року у справі (т.1 а.с. 32-33) за Фізичною особою підприємцем - ОСОБА_6 визнано право власності на 1/2 частку нежилого приміщення № 101 загальною площею 286,6 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, корпус «В» та складається з: підвалу в літері «А», приміщення № 1 - площею 46,3 кв. м.; приміщення № 2 - площею 24,5 кв. м.; приміщення № 3 - площею 39,8 кв. м.; приміщення № 4 - площею 42,3 кв. м.; приміщення № 5 - площею 6,3 кв. м., приміщення № 6 - площею 1,6 кв. м; приміщення № 7 - площею 1,2 кв. м.; приміщення № 8 - площею 1,1 кв. м.; приміщення № 9 - площею 24,1 кв. м.; приміщення № 10 - площею 3,9 кв. м.; приміщення № 11 - площею 3,8 кв. м; приміщення № 12 - площею 0,7 кв. м.; приміщення № 13 - площею 24,3 кв. м.; приміщення № 14 - площею 5,2 кв. м., приміщення № 15 - площею 3,3 кв. м.; приміщення № 16 - площею 2,9 кв. м.; приміщення № 17 - площею 6,2 кв. м.; приміщення № 18 - площею 8,5 кв. м.; першого поверху в літері «А» приміщення № 19 площею 5,7 кв. м.; приміщення № 20 - площею 34,9 кв. м.

Згідно п. 29 Постанови Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна» відповідно до положень ст.ст. 57, 61 Сімейного кодексу України, ст. 52 Цивільного кодексу України майно приватного підприємства чи фізичної особи - підприємця не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до положень Господарського кодексу України реалізація майнових прав підприємства здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законодавчими актами України (ч. 4 ст. 66 ГК України). Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України (ч. 2 ст. 67 ГК України). За змістом ст. 51 ГК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Крім того, майна придбаного подружжям на підставі договору купівлі-продажу нежилого приміщення, посвідченого Петровою С.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 08 серпня 2001 року за реєстровим №5795 на даний час не існує, оскільки утворився новий об'єкт нерухомості право на який визнано на підставі Рішення Господарського суду м. Києва від 11 лютого 2009 року і який став предметом оспорюваного договору.

За таких обставин, зважаючи на правове регулювання майна фізичної особи - підприємця, враховуючи, що на момент вчинення право чину - укладення договору дарування, який посвідчений 10 вересня 2013 року Турчак С.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №5294 (т.1 а.с. 149-152), фізична особа підприємець - ОСОБА_6 є співвласником спірного майна на підставі Рішення Господарського суду м. Києва від 11 лютого 2009 року, як на новостворений об'єкт нерухомості, доводи про поширення режиму спільної не ґрунтується на вимогах закону, а тому наразі, вимоги про поділ такого майна подружжям є безпідставними.

Також у період шлюбу подружжям придбана земельна ділянка площею 0,2 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_4, кадастровий номер: НОМЕР_5, на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого Єлістратовою С.В., приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу, 17 травня 2006 року за реєстровим №2649 (т.1 а.с.38-39), що укладений позивачкою.

Зважаючи на приписи ст. 60 СК України та ст.368 ЦК України вказана земельна ділянка з моменту її придбання одним з подружжя підпадає під режим спільного майна подружжя.

Судом встановлено, що спірне майно - земельна ділянка площею 0,2 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_4, кадастровий номер: НОМЕР_5, була відчужена відповідачем - ОСОБА_6, який діяв від імені та в інтересах позивачки на підставі довіреності від 21 серпня 2013 р. посвідченої Турчак С.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №4915 (т.1 а.с. 160), на користь відповідачки - ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11 вересня 2013 року посвідченого Турчак С.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №5323 (т.1 а.с. 156-159).

Поряд з цим, як вбачається з рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 листопада 2014 року у справі № 753/11073/14 (т.1 а.с. 162-163), що залишене в силі ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15 січня 2015 року (т.1 а.с. 164-168) правовідносини щодо поділу земельної ділянки як спільного майна подружжя було предметом судового розгляду. Суд першої інстанції, вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог виходив з того, що позивачці належить ? від суми від продажу земельної ділянки. Суд апеляційної інстанції відхиляючи апеляційну скаргу та погоджуючись з висновками суду першої інстанції, керуючись нормами ст.ст. 60, 69, 70 Сімейного кодексу України та посилаючись на роз'яснення п. п.2, 30 постанови Пленуму Верховного Суду від 21 грудня 2007 р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» залишив рішення без змін. Таким чином питання поділу земельної ділянки, як спільного майна подружжя, вирішене у судовому порядку шляхом прийняття рішення про сплату позивачці половину її вартості отриманої відповідачем при відчужені. Тому позовні вимоги про поділ такого майна подружжям є безпідставними.

Також в період шлюбу придбано легковий автомобіль Suzuki Gtand Vitara 2008 року випуску з об'ємом двигуна 2393 куб.см. державний номер НОМЕР_1, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_8, що зареєстрований за відповідачем - ОСОБА_6 на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого ВРЕР-11 УДАІ в м. Києві 22.02.2012 року (т.1 а.с. 42).

Зважаючи на приписи ст. 60 СК України та ст.368 ЦК України вказаний автомобіль з моменту його придбання одним з подружжя підпадає під режим спільного майна подружжя.

Судом встановлено, що спірне майно - легковий автомобіль Suzuki Grand Vitara 2008 року випуску з об'ємом двигуна 2393 куб.см. державний номер НОМЕР_1, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_8 був відчужений відповідачем - ОСОБА_6 на користь відповідача - ОСОБА_8на підставі Договору НОМЕР_15 на надання послуг при купівлі-продажу транспортних засобів та номерних агрегатів з видачею довідки-рахунок від 21 січня 2015 року (т.1 а.с. 172). Продаж здійснено за 103 928,42 грн. Вартість продажу підтверджувалась звітом № 38/01/15 про оцінку ринкової вартості колісного транспортного засобу (КТЗ) від 21.01.2015р (т.1 а.с. 173 -177). Кошти сплачені в момент передачі документів на предмет продажу відповідно до п. 4 договору НОМЕР_15.

Позивачка посилається на те, що відчуження спірного транспортного засобу було здійснено відповідачем без її згоди, що суперечить вимогам статей 63, 65 Сімейного кодексу України, статті 369 Цивільного кодексу України у зв'язку з чим договір підлягає визнанню недійсним на підставі статей 203, 215, 234 Цивільного кодексу України, статті 65 Сімейного кодексу України як такий, що суперечить вимогам чинного законодавства і порушує права і законні інтереси одного з подружжя.

Відповідно до ч.ч. 1-3, ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжям без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Згідно роз'яснень, які містяться в п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст.63 та ч. 1 ст. 65 СК України.

У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, що викладена у справі № 6-7цс15, законодавством не встановлено недійсності право чину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними право чинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна.

Таким чином, враховуючи, що на момент вчинення право чину відповідач - ОСОБА_6 на підставі довіреності вповноважений на розпорядження майном позивачки, а також, що відповідачу - ОСОБА_6 позивачкою була надана нотаріально посвідчена письмова згода на відчуження спільного майна подружжя підстав визнання недійсним договору у зв'язку в відсутністю згоди не вбачається.

При цьому суд зазначає, що позивачка має право вимагати від відповідача сплати їй вартості 1/2 частини проданого автомобіля, проте таких вимог у цьому провадженні позивачкою не заявлено.

Поряд з цим, заявляючи вимогу про визнання недійсним договору дарування 1/2 (однієї другої) частини нежилих приміщень з №1 (один) по №7 (сім) (групи приміщень №1 (один) в літері А, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 площею 81,30 кв.м. від 10 вересня 2013 року,договору дарування 1/2 (однієї другої) частини нежилого приміщення №7 (сім) в літері А - перукарня-магазин, що знаходиться в будинку АДРЕСА_3 від 10 вересня 2013 року, договору дарування 1/2 (однієї другої) нежитлового приміщення №101 (сто один), яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2, корпус «В», від 10 вересня 2013 року та договору купівлі-продажу автомобіля Suzuki Grand Vitara, державний номер НОМЕР_1 НОМЕР_15 на надання послуг при купівлі-продажу транспортних засобів та номерних агрегатів з видачею довідки-рахунок від 21 січня 2015 року позивачка посилається на їх фіктивність, як на підставу їх недійсності. Також заявляючи вимогу про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,2 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_4, кадастровий номер: НОМЕР_5 від 11 вересня 2013 року позивачка посилається на укладення його внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною та фіктивність, як на підставу його недійсності.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності право чину є недодержання в момент вчинення право чину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий право чин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний право чин).

В п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чину недійсним» роз'яснено, що відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності право чину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України саме на момент вчинення право чину.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, фіктивним є право чин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим право чином. Відповідно до ст. 232 ЦК України право чин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Довіритель має право вимагати від свого представника та другої сторони солідарного відшкодування збитків та моральної шкоди, що завдані йому у зв'язку із вчиненням право чину внаслідок зловмисної домовленості між ними.

В п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чину недійсним» роз'яснено для визнання право чину недійсним на підставі статті 232 ЦК необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє право чин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення право чину, чи право чин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

В п. 24 Постанови роз'яснено, що для визнання право чину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін право чину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання право чину сторонами не означає, що укладено фіктивний право чин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого право чину, суд ухвалює рішення про визнання право чину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання право чину було передано майно, такий право чин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Згідно зі ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ч.2 ст. 719 ЦК України).

Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (ст. 657 ЦК України).

Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення (ч.3 ст. 640 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 722 ЦК України, Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка.

Відповідно до ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Таким чином, зважаючи, що майно на виконання оспорюваних договорів відчуження нерухомості передано в установленому порядку, відповідачка - ОСОБА_7 набула права власності з моменту його державної реєстрації, такі договори не можуть бути кваліфіковані як фіктивні.

Разом з тим, визнання договору недійсним у зв'язку з його фіктивністю має свої особливості, а саме: у фіктивних право чинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, укладаючи його, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Позивач, який вимагає визнання право чину недійсним, повинен довести, що учасники право чину не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення право чину, тобто тягар доказування фіктивності право чину покладається на позивача.

Для визнання право чину недійсним на підставі статті 232 ЦК необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, Позивач, який вимагає визнання право чину недійсним, повинен довести що представник вчиняє право чин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя, тобто тягар доказування вчинення право чину у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, як підставу його недійсності, покладається на позивача.

Згідно з частиною третьою статті 10 ЦПК України на кожну сторону покладається обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст.57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Звертаючись до суду із позовом позивачка зазначала, що оспорювані договори відчуження майна є фіктивним, оскільки відповідачі не вступили у права власника оскільки майном фактично продовжує володіти та користуватися відповідач - ОСОБА_6, що в нього залишилось право розпоряджатися нерухомістю на підставі довіреності виданої 11 вересня 2013 року на наступний день після укладення договорів, а також право розпоряджатися автомобілем на підставі довіреності виданої 22 січня 2015 року. Проте з огляду на обставини справи та дослідженні в судовому провадженні докази такі доводи не мають правового значення.

Так, на підставі Довіреності від 11 вересня 2013 року на яку посилається позивачка, як на підтвердження фіктивності договорів відчуження нерухомості, відповідачка - ОСОБА_7 уповноважила на здійснення розпорядження її майном, в тому числі і транспортними засобами, з чого б воно не складалось і де б воно не знаходилося, двох представників: ОСОБА_6 та/або ОСОБА_24. Тобто обсяг прав переданих за даною довіреністю значно виходить за межі повноважень здійснення розпорядження лише окремим визначеним майном, крім того права передані декільком особам. На підставі довіреності виданої 22 січня 2015 року (т.2 а.с.58), на яку посилається позивачка, як на підтвердження фіктивності договору відчуження автомобіля, відповідач - ОСОБА_8 уповноважив відповідача - ОСОБА_6 розпоряджатися, керувати, продати, обміняти, експлуатувати здати в оренду тощо спірний автомобіль.

При цьому, довіреністю відповідно до ч. 3ст. 244 ЦК України є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Представництвом є право відношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити право чин від імені другої сторони, яку вона представляє (ч. 1 ст 237 ЦК України). Право чин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє (ст 239 ЦК України).

Отримуючи довіреність особа діє від імені довірителя в межах переданих їй повноважень. Правові наслідки пов'язані з реалізацією повноважень переданих за довіреністю настають не для представника, а для особи, яку він представляє.

Тобто самі по собі обставини користування відповідачем - ОСОБА_6 майном після його відчуження на підставі виданої довіреності новим власником щодо такого майна так само як і обставини видачі таких довіреностей на користування не свідчать про фіктивність договорів.

Позивачкою та її представниками протягом всього часу розгляду справи не доведено та не надано доказів, які б свідчили про фіктивність зазначених договорів відчуження.

Не знайшли свого підтвердження доводи позивачки про укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,2 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_4, кадастровий номер: НОМЕР_5 від 11 вересня 2013 року внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною.

Встановлено, що ОСОБА_6 вчиняючи право чин діяв від імені позивачки на підставі довіреності від 21 серпня 2013 р. посвідченої Турчак С.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №4915 (т.1 а.с. 160). Доказів заперечення повноваження на вчинення дій їх відкликання, та як і чинності довіреності позивачкою суду не надано.

Крім цього, суд звертає увагу, що п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чину недійсним» роз'яснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного право чину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного право чину може бути заявлена як однією зі сторін право чину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням право чину.

При цьому зважаючи на ту обставину, що відчуження спірного майна відбулося за згодою позивачки та в межах повноважень передбачених довіреністю, укладення договорів відчуження, її прав та законних інтересів не порушувало.

Таким чином, оскільки відчуження спірного майна на користь відповідачки - ОСОБА_7та відповідача - ОСОБА_8 вчинене за згодою позивачки та в межах наданих відповідачу повноважень, зважаючи, що позивачкою не надано доказів які б свідчили про фіктивність зазначених договорів відчуження чи про їх укладення внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, позовні вимоги про визнання недійсними договору дарування 1/2 (однієї другої) частини нежилих приміщень з №1 (один) по №7 (сім) (групи приміщень №1 (один) в літері А, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 площею 81,30 кв.м. від 10 вересня 2013 рокута договору дарування 1/2 (однієї другої) частини нежилого приміщення №7 (сім) в літері А - перукарня-магазин, що знаходиться в будинку АДРЕСА_3 від 10 вересня 2013 року, договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,2 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_4, кадастровий номер: НОМЕР_5 від 11 вересня 2013 року договору купівлі-продажу автомобіля Suzuki Grand Vitara, державний номер НОМЕР_1 НОМЕР_15 на надання послуг при купівлі-продажу транспортних засобів та номерних агрегатів з видачею довідки-рахунок від 21 січня 2015 року та про поділ зазначеного спірного майна безпідставні,а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Заявляючи вимогу про визнання недійсним договору дарування 1/2 (однієї другої) нежитлового приміщення нежитлового приміщення №101 (сто один), яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2, корпус «В» позивачка посилається на його фіктивність. Проте належних та допустимих доказів, які б свідчили про фіктивність зазначеного договору дарування надано не було.

Поряд з цим, за змістом ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності.

Як підтверджується долученими до справи документами, копією договору та наданими копіями витягів із Державного реєстру на нерухоме майно про реєстрацію права власності, відповідачка - ОСОБА_7дійсно отримали в дар зазначене майно, у договорі підтверджено передачу майна та про заперечення сторонами його удаваності чи уявності. Перевірено та підтверджено відповідними витягами відсутність податкової застави та обтяження на предмети нерухомості. А також у тексті договору сторони підтверджують спрямованість договору на реальне настання правових наслідків.

Фізична особа підприємець ОСОБА_6, як власник нежитлового приміщення, у відповідності до ст. 319 ЦК України, мав право розпорядитись своєю власністю на свій розсуд, в тому числі подарувати його, у зв'язку з чим позовні вимоги про визнання недійсними договору дарування 1/2 (однієї другої) нежитлового приміщення нежитлового ідаприміщення №101 (сто один), яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2, корпус «В», від 10 вересня 2013 року та про поділ зазначеного спірного майна безпідставні,а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Не знайшли свого підтвердження доводи позивачки, про поширення режиму спільної сумісної власності садовий будинок площею 158,40 кв.м. що розташований за адресою: АДРЕСА_6.

Встановлено, що закінчення будівництва та введення в експлуатацію спірного будинку мало наслідком отримання відповідачкою - ОСОБА_7 свідоцтва про право власності від 31.08.2012 року та відповідну реєстрацію (т. а.с.). До моменту завершення будівництва прийняття до експлуатації та реєстрації будинку - новоствореного об'єкта нерухомості такий будинок не може бути об'єктом права власності.

Так, за загальним правилом, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, визначені у главі 24 Цивільного кодексу України, зокрема із право чинів. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна); якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації з моменту прийняття його до експлуатації; коли ж право

власності на нерухоме відповідно до закону підлягає державній реєстрації - з моменту такої реєстрації. У разі необхідності право власності на незавершене будівництво, за наявності визначених законом умов, може бути зареєстровано органом, який здійснює державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 331 ЦК України). З такого ж моменту виникає право власності на перероблену річ, створену з використанням іншої речі (матеріалу).

Виходячи зі змісту частин першої, другої статті 331 ЦК України, частини першої статті 182 ЦК України та пункту 8 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5, право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва об'єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності. До виникнення права власності на новозбудоване нерухоме майно право власності існує лише на матеріали, обладнання та інше майно, що було використано в процесі будівництва (частина третя статті 331 ЦК України).

Позивачкою та її представниками протягом всього часу розгляду справи не доведено та не надано доказів, які б свідчили про участь подружжя спільними коштами в будівництві садового будинку площею 158,40 кв.м. що розташований за адресою: АДРЕСА_6., не надано доказів оспорення правової підстави виникнення права приватної власності відповідачки - ОСОБА_7 на спірний будинок, що свідчить про безпідставність включення такого будинку до майна подружжя яке підлягає поділу і як наслідок про необґрунтованість вимог про поділ такого майна подружжям.

Також, судом встановлено, що в період шлюбу відповідачем - ОСОБА_6 придбано земельну ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_6 кадастровий номер: НОМЕР_7, на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого Латанюк І.А., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 22 жовтня 2005 року за реєстровим №4312 (т.1, а.с.40).

Зважаючи на приписи ст. 60 СК України та ст.368 ЦК України вказана земельна ділянка з моменту її придбання одним з подружжя підпадає під режим спільного майна подружжя.

В подальшому земельна ділянка що розташована за адресою: АДРЕСА_6 кадастровий номер: НОМЕР_7, була відчужена відповідачем - ОСОБА_6 на користь відповідачки - ОСОБА_7, на підставі Договору дарування земельної ділянки, що посвідчений приватним нотаріусом КМНО Турчак С.М. 17 квітня 2009 року та зареєстрований за №1942. У п. 1.8 договору дарування земельної ділянки зазначено, що «Земельна ділянка дарується Дарувальником за згодою його дружини, ОСОБА_2, справжність її підпису на заяві засвідчений Турчак С.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого 17 квітня 2009 року за реєстровим №1940».

Тобто, як вбачається з матеріалів справи позивачка надала згоду на відчуження вказаного майна, що перебуває у спільній сумісній власності і відповідач - ОСОБА_6був вповноважений щодо розпорядження майном яке перебуває у спільній сумісній власності.

Позивачкою правомірність відчуження такої земельної ділянки не оспорюється, що свідчить про безпідставність її включення до майна подружжя яке підлягає поділу і як наслідок про необґрунтованість вимог про поділ такого майна подружжям.

При цьому, оскільки позивачкою правомірність відчуження земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_6 кадастровий номер: НОМЕР_7, на користь відповідачки - ОСОБА_7, на підставі Договору дарування земельної ділянки, що посвідчений приватним нотаріусом КМНО Турчак С.М. 17 квітня 2009 року та зареєстрований за №1942, не оспорюється, а обставини перебування садового будинку площею 158,40 кв.м. що розташований за адресою: АДРЕСА_6 у спільній власності подружжя не доведено, відсутні правові підстави для визнання недійсними договорів відчуження зазначеного майна відповідачкою - ОСОБА_7 на користь відповідачки - ОСОБА_9 посвідчених 28 березня 2015 року Турчак С.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №1623 та за №1621, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Крім цього, як вбачається із роз»яснень п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними» від 06.11.2009р. № 9, норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного право чину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних право чинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного право чину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного право чину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК.

Також в період шлюбу придбано:

житлову квартиру АДРЕСА_5, складається з 2 кімнат, житловою площею 41,4 кв.м. загальною площею 76,0 кв.м. відповідно до свідоцтва про право власності серія НОМЕР_10, виданого 15 травня 2003 року Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації на підставі наказу від 12.05.03р. №745-С/КІ, з відміткою про реєстрацію в Київському МБТІ 22 травня 2003 року в реєстровій книзі №396-132 за реєстровим №4361, право власності зареєстровано за позивачкою - ОСОБА_2 (т.1, а.с.27);

легковий автомобіль Suzuki Jimny 2009 року випуску з об'ємом двигуна 1328 куб.см. державний номер НОМЕР_2, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_6, що було зареєстрований за позивачкою на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_14, виданого ВРЕР-8 УДАІ в м. Києві 21.04.2010 року (т.1 а.с.44).

Зважаючи на приписи ст. 60 СК України та ст.368 ЦК України вказаний автомобіль з моменту його придбання одним з подружжя підпадає під режим спільного майна подружжя.

Частиною 1 ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною 1 ст. 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 22, п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Відповідно до п. 24 Постанови до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Згідно роз'яснень, які викладені у пункті 25 Постанови вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Отже, суд приходить до висновку, що двох кімнатна квартира АДРЕСА_5 житловою площею 41,4 кв. метри, загальною площею 76,00 кв. метри та легковий автомобіль "Suzuki Jimny" 2009 року випуску з об'ємом двигуна 1328 куб.см. державний номер НОМЕР_2, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_6 є спільним сумісним майном колишнього подружжя і підлягає розподілу..

Відтак, враховуючи відсутність згоди подружжя на отримання грошової компенсації в рахунок належної їм частки у спільному сумісному майн,і оскільки конкретне спільне майно подружжя є неподільне і не може бути реально поділене, в межах заявлених ними вимог, відповідно до положень ст. ст. 60, 61, 70, 71 СК України, необхідно визнати право спільної часткової власності на двох кімнатну квартиру АДРЕСА_5 житловою площею 41,4 кв. метри, загальною площею 76,00 кв. метри, яка підлягає поділу шляхом визнання права власності на ? квартири за кожним із подружжя, а також необхідно визнати право спільної часткової власності на легковий автомобіль "Suzuki Jimny" 2009 року випуску з об'ємом двигуна 1328 куб.см. державний номер НОМЕР_2, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_6, який підлягає поділу шляхом визнання права власності на? легкового автомобіля за кожним із подружжя.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" ).

У положеннях статті 1 ЦПК України зазначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

У силу ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог та про задоволення зустрічних вимог.

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, якщо стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог та про задоволення зустрічних вимог стягненню з позивачки на користь відповідача судові витрати понесені ним у вигляді судового збору у розмірі 3 654 ( три тисячі шістсот п"ятдесят чотири) гривні.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 60, 63, 65, 69, 70, 71, 72 СК України; ст. ст. 15,16,24,182,203,215, 216, 232, 234, 237, 239, 244, 319, 331, 334, 365, 368, 372, 388, 655, 657, 717, 719, 722 ЦК України, ст. ст. 51, 66 ч.4, 67 ч.2 ГК України, ст. ст. 1, 4, 10, 11, 57-60, 88, 208, 212, 213, 215, 218, 222 ч.3, 294 ЦПК України, п. п.2, 22,23,24,25, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»; п.п. 5, 8, 10, 22, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чину недійсним»; п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи: Головне управління юстиції у місті Києві, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотухіна Ольга Миколаївна; Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Турчак Світлана Миколаївна, Садівниче товариство " Прибрежний" про поділ майна подружжя, визнання договорів дарування та договорів купівлі- продажу недійсними , відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8 про поділ майна подружжя, задовольнити.

Визнати двох кімнатну квартиру АДРЕСА_5 житловою площею 41,4 кв. метри, загальною площею 76,00 кв. метри спільним сумісним майном колишнього подружжя.

Визнати право спільної часткової власності на двох кімнатну квартиру АДРЕСА_5 житловою площею 41,4 кв. метри, загальною площею 76,00 кв. метри , а саме:

за ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, зареєстрованого за адресою у АДРЕСА_8 на 1/2 частини двох кімнатної квартири АДРЕСА_5 ;

за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_4, зареєстрованої за адресою у АДРЕСА_5 на 1/2 частини двох кімнатної квартири АДРЕСА_5.

Визнати легковий автомобіль "Suzuki Jimny" 2009 року випуску з об'ємом двигуна 1328 куб.см. державний номер НОМЕР_2, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_6 спільним сумісним майном колишнього подружжя.

Визнати право спільної часткової власності на легковий автомобіль "Suzuki Jimny" 2009 року випуску з об'ємом двигуна 1328 куб.см. державний номер НОМЕР_2, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_6, а саме:

за ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, зареєстрованого за адресою у АДРЕСА_8 на 1/2 частини легкового автомобіля "Suzuki Jimny" 2009 року випуску з об'ємом двигуна 1328 куб.см. державний номер НОМЕР_2, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_6;

за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_4, зареєстрованої за адресою у АДРЕСА_5 на 1/2 частини легкового автомобіля "Suzuki Jimny" 2009 року випуску з об'ємом двигуна 1328 куб.см. державний номер НОМЕР_2, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_6.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_4, зареєстрованої за адресою у АДРЕСА_5 на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, зареєстрованого за адресою у АДРЕСА_8 судові витрати у вигляді судового збору у сумі 3 654 ( три тисячі шістсот п"ятдесят чотири) гривні.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення . Особи, які брали участь у

справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 29 квітня 2016 року.

СУДДЯ Л.К. ЛЕОНТЮК