Справа № 489/1449/16-ц
Номер провадження 2/489/1233/16
РІШЕННЯ

Іменем України

09 серпня 2016 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі-позивач) до ОСОБА_2 (далі-відповідач 1), ОСОБА_3 (далі-відповідач 2), ОСОБА_4 (далі-відповідач 3), ОСОБА_5 (далі-відповідач 4), треті особи - Південна Товарна біржа, ОСОБА_6 про встановлення факту перебування в шлюбі, визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання спільним сумісним майном подружжя та визнання права власності на частку в спільному майні подружжя,

встановив

В березні 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, обґрунтовуючи вимоги тим, що прізвище чоловіка зазначено як ОСОБА_2, а прізвище позивача - ОСОБА_1. Вказує, що така помилка в написанні прізвища перешкоджає позивачу у визнані його права власності. Крім того, позивач зазначає, що за період шлюбу позивач разом зі своїм чоловіком придбали квартиру. Договір купівлі-продажу був оформлений на Південній Товарній біржі. Сторонами за договором було виконано усі суттєві умови. Однак на теперішній час позивач позбавлений можливості розпорядитися належним йому нерухомим майном, в зв'язку з відсутністю нотаріального посвідчення договору. Позивач посилається на те, що така квартира є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому 1/2 частка такої квартири належить позивачу.

Позивач просив суд встановити факт того, що ОСОБА_7 дійсно знаходився в шлюбі з ОСОБА_1 у період з 25.04.1981 по 11.02.2003; визнати договір купівлі-продажу НОМЕР_1 від 10.01.1996 дійсним; визнати спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_1 та визнати за позивачем право власності на 1/2 частину даної квартири.

Позивач і представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити позов.

Відповідач 1 в судовому засіданні позов визнав.

Інші відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Про причини неявки суду не відомо.

Третя особа Південна Товарна біржа свого представника в судове засідання не направила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду невідомо.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Відповідно до довідки №1751/3.16 від 22.11.2011 25 квітня 1981 року в Інгульській сільській раді Баштанського району Миколаївської області зареєстровано шлюб громадян ОСОБА_7 та ОСОБА_9, актовий запис №10. 11 лютого 2003 року у Ленінському відділі реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції зареєстровано розірвання шлюбу, запис акту №58. Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: йому -ОСОБА_7, їй-ОСОБА_1.

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Після його смерті заведена спадкова справа №20/2016.

Позивач посилається на те, що прізвище чоловіка - ОСОБА_7, а прізвище позивача - ОСОБА_7, через що не можливо встановити родинні відносини між ними.

Факт перебування ОСОБА_7 та ОСОБА_1 не підлягає встановленню, оскільки підтверджується відомостями з Державного реєстру актів цивільного стану щодо актового запису про розірвання шлюбу.

Різниця у написані прізвищ, а саме варіювання літер "е" та "є" обумовлено неправильним перекладом з російської на українську мову.

З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану щодо актового запису про розірвання шлюбу вбачається співпадіння дати народження, місця проживання ОСОБА_7.

10.01.1996 між ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, з одного боку, та ОСОБА_7 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна НОМЕР_1, а саме квартири АДРЕСА_1.

Зазначений договір був оформлений на Південній Товарній біржі за НОМЕР_3. Сторонами за договором було виконано усі суттєві умови.

Статтею 227 ЦК УРСР (1963 року, що діяв на час укладення договору) визначено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР (1963 р.) якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, а друга сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. При цьому наступне нотаріальне посвідчення угоди не потрібно.

Позивач вказує на те, що сторони спірного договору виконали усі суттєві умови договору, але у теперішній час підтвердити дійсність угоди можливо виключно у судовому порядку.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 набув права власності на спірну квартиру.

В своїй позовній заяві позивач також вказав, що така квартира є спільним майном подружжя та просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частку такої квартири.

Відповідно до вимог ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю УРСР, який діяв на час укладання вищевказаного договору, майно, набуте у шлюбі, є спільною власністю подружжя. Згідно з ст. 28 цього Кодексу в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Отже, виходячи з того, що в Україні діє загальний режим спільності майна подружжя, згідно з яким майно, набуте в шлюбі, вважається таким, що належить подружжю, то вище вказане майно з моменту його придбання одним з подружжя підпадає під режим спільного майна подружжя.

Як вбачається з матеріалів справи, спірна квартира була придбана ОСОБА_7 за договором купівлі-продажу в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі.

Вирішуючи питання про розмір часток сторін в майні, суд виходить з того, що інше не визначено домовленістю між сторонами, а тому вважає їх рівними.

У зв'язку із вищевикладеним, суд вважає, що спірна квартира є об'єктом спільної сумісної власності сторін, однак визнання цього факту як окремої позовної вимоги законодавством не вимагається, оскільки спільна сумісна власність презюмується.

Отже позовні вимоги про визнання права власності на 1/2 частку квартири за позивачем підлягають задоволенню.

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212-214 ЦПК України, суд

вирішив

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи - Південна Товарна біржа, ОСОБА_6 про встановлення факту перебування в шлюбі, визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання спільним сумісним майном подружжя та визнання права власності на частку в спільному майні подружжя - задовольнити частково.

Визнати дійсним договір НОМЕР_3 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1, укладений 10.01.1996 між ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, з одного боку, та ОСОБА_7, з іншого боку та зареєстрований на Південній Товарній біржі.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі оскарження особою, яка не була присутня під час проголошення рішення - з моменту отримання копії рішення.

Суддя В. В. Кокорєв