Справа №333/4227/15-ц
Провадження №2/333/76/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2016 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючої судді Варнавської Л.О.,

при секретарях Некрашевич Є.В., Пасюта К.О., Кабановій К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжя позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_3, Комишуваська селищна рада Оріхівського району про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

16.06.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_3., Комишуваська селищна рада Оріхівського району про визнання заповіту недійсним. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 30 грудня 2014 року помер його батько ОСОБА_4, який постійно проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Спадкоємцями першої черги є позивач та сестри ОСОБА_2, ОСОБА_3 06.01.2015 року приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5 була відкрита спадкова справа. Під час подання заяви про прийняття спадщини позивачу від приватного нотаріуса стало відомо про те, що є заповіт, складений померлим ОСОБА_4 24.12.2014 року, який було посвідчено Комишуваською селищною радою Оріхівського району. За даним заповітом померлий заповів все належне йому майно ОСОБА_2, яка також звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. На час складання заповіту його батько був тяжко хворий, страждав на онкологічну хворобу, яка останнім часом загострилися, що вплинуло на поведінкові та психічні розлади здоров'я, стан психічного здоров'я ускладнився, останній місяць життя він самостійно не пересувався, потребував сторонньої допомоги, чим і скористалася відповідачка. У нього почастішали випадки не сприйняття дійсних подій внаслідок важкого захворювання, тому він не міг адекватно оцінювати те, що відбувалось, а тим паче підписувати заповіт особисто. Позивач посилається також на те, що на момент складання заповіту батько не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними так - як був в депресивному стані з психічними розладами після прийняття ліків та внаслідок важкої хвороби. Підставою для визнання заповіту недійсним є те, що волевиявлення батька не було вільним та не відповідало його волі. У звязку з викладеним, позивач просить суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, посвідчений 24.12.2014 року за реєстровим № 183 посадовою особою Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області.

Позивач та його представник ОСОБА_6 в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити ті визнати заповіт недійсним, так як він був підписаний іншою особою, а не ОСОБА_4 Крім того, останній внаслідок свого фізичного стану не міг навіть самостійно пересуватись, не розумів значення своїх дій та не сприймав адекватно те, що відбувалось.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не зявилась, довірила свої інтереси представляти ОСОБА_7 У попередніх судових засіданнях відповідач позов не визнавала, допитана в якості свідка, суду пояснила, що ОСОБА_4 дійсно хворів і вона здійснювала за ним догляд, привозила необхідні ліки, купувала їжу. Коли ОСОБА_4 був в лікарні, то відвідувала його щодня, годувала та навіть ночувала в лікарні. Привозила до батька свого сина, так як він дуже бажав бачити свого онука. Коли батько дізнався про свою хворобу, то вирішив скласти заповіт, проте не міг дістатись нотаріальної контори, так як погано себе почував і йому було важко ходити, то попрохав запросити сільського голову до нього додому. Сільський голова відгукнувся на прохання, прийшов до батька, вони розмовляли тривалий час і потім домовились на 24 грудня 2014 року оформити необхідні папери. В цей день прийшов сільський голова до батька та в присутності її матері ОСОБА_8, помічника сільського голови ОСОБА_9 та зведеної сестри ОСОБА_10, було складено заповіт, з яким ОСОБА_4 ретельно ознайомився та підписав, заповіт посвідчив сільський голова у відповідності до вимог закону. Після складання заповіту батько добре себе почував, так як 26.12.2014 року вона з сином його відвідували, а 27 грудня до нього приїздили його друзі ОСОБА_11 та ОСОБА_9. Вважала, що позов є безпідставним і просила відмовити позивачу.

Представник відповідача ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечував проти позову, вважав, що підстави для визнання заповіту недійсним відсутні, просив в позові відмовити.

Третя особа ОСОБА_3 у судове засіданні не зявилась, довірила свої інтереси представляти ОСОБА_12 У попередніх судових засіданнях ОСОБА_3 вважала вимоги позивача обґрунтованими, суду пояснила, що вона є також спадкоємицею першої черги за законом, звернулась у встановлений законом строк з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори, де і дізналась про наявність заповіту. ОСОБА_4 останнім часом хворів і не міг скласти заповіт тільки на користь ОСОБА_12. Просила позов задовольнити.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_12 вважала за доцільне визнати заповіт недійсним, просила позов задовольнити.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що у грудні 2014 року він був головою Комишуваської селищної ради Оріхівського району, знає ОСОБА_4 дуже давно, товаришував з ним. В 2014 році ОСОБА_14 почав хворіти, навіть лежав у лікарні, казали, що в нього невиліковна хвороба, проте незважаючи на це, він спілкувався з сусідами, до нього часто приїздили гості. У грудні 2014 року до нього звернулась донька ОСОБА_4 з проханням відвідати батька. При розмові ОСОБА_4 повідомив, що хворіє, за ним доглядає його донька ОСОБА_13, він бажає скласти заповіт, проте не може дістатись до нотаріальної контори. Так як, посвідчити заповіт має право і сільський голова, то домовились скласти заповіт 24.12.2014 року. В цей день, ОСОБА_14 мав добрий настрій, підтвердив свій намір скласти заповіт, після складання документу, останній його прочитав та підписав, після цього заповіт був посвідчений.

Допитана в якості свідка ОСОБА_9 суду пояснила, що вона в 2014 році працювала діловодом в Комишуваській селищній раді Оріхівського району, головою був ОСОБА_13, який повідомив, що ОСОБА_4 виявив намір скласти заповіт, тому необхідно надрукувати проект заповіту. З надрукованим документом поїхали до ОСОБА_4 додому, там були його колишня дружина ОСОБА_8, ОСОБА_10 та донька ОСОБА_13. ОСОБА_13 пройшов в кімнату до ОСОБА_4 та зачинив двері, через деякий час вийшов з підписаним документом, потім заповіт був посвідчений сільським головою.

В суді свідок ОСОБА_10 пояснила, що спілкувалась з ОСОБА_4 в грудні 2014 року, останній адекватно сприймав оточуючих та реагував на спілкування. Виявив бажання скласти заповіт на користь доньки ОСОБА_13. 24.12.2014 року вона була вдома у ОСОБА_4, куди приїхав сільський голова та тривалий час спілкувався з ОСОБА_14. Після спілкування сільський голова знов приїхав додому к ОСОБА_4 разом зі своєю помічницею для складання заповіту. В спальні ОСОБА_13 та його помічниця тривалий час знаходились з ОСОБА_4, а вона та ОСОБА_8 знаходились в іншій кімнаті. Потім вийшов ОСОБА_4 разом з ОСОБА_13, останній зачитав вголос заповіт, вона поставила свій підпис та підтвердила, що заповіт був складений в її присутності. Також, підписи поставили ОСОБА_8, ОСОБА_15, ОСОБА_13 та ОСОБА_4

В судовому засіданні ОСОБА_8, як свідок повідомила, що в 2014 році ОСОБА_14 потрапив в лікарню, дізнався про свою хворобу. Його самопочуття погіршилось, проте він самостійно пересувався, спілкувався з оточуючими, адекватно сприймав обстановку. ОСОБА_4 часто відвідувала ОСОБА_13 разом з сином, навіть 26 грудня 2014 році вони святкували його день народження онука разом. ОСОБА_14 виявив бажання скласти заповіт та залишити своє майно ОСОБА_13. 24.12.2014 року було складено заповіт. Під час складання заповіту в будинку були присутні ОСОБА_13, сільський голова, його помічниця ОСОБА_15, ОСОБА_10, ОСОБА_13. Заповіт зачитав уголос ОСОБА_16 і потім вони поставили на ньому свої підписи. Останні дні ОСОБА_4 погано себе почував, йому знімали біль знеболюючими кожні 3-4 години.

Свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 суду повідомили, що знали ОСОБА_4 тривалий час, коли він захворів частіше його відвідували, навіть приїздили до лікарні, там завжди знаходилась його донька ОСОБА_16. При спілкуванні ОСОБА_14 повідомив, що страждає на невиліковну хворобу, мабуть скоро помре, тому вирішив скласти заповіт та залишити майно ОСОБА_16. 27.12.2014 року вони приїздили до нього в гості, ОСОБА_4 почував себе нормально, спілкувався, цікавився життям їх спільних знайомих, самостійно пересувався по кімнаті, повідомив їх, що вже склав заповіт.

В якості свідка ОСОБА_19 суду пояснила, що була знайома з ОСОБА_4 більше 25 років. Знала його дітей від першого шлюбу і доньку ОСОБА_16. В 2014 році ОСОБА_4 дізнався про свою хворобу, почав погано себе почувати, за ним здійснювала догляд ОСОБА_16. При спілкуванні з ОСОБА_14 27 грудня 2014 року, останній повідомив, що склав заповіт і залишив своє майно ОСОБА_16, поводився адекватно, впізнавав її.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_20 суду пояснив, що був другом ОСОБА_21, вони товаришували більше 30 років. Восени 2014 року ОСОБА_14 почав себе погано почувати, дізнався про хворобу і 30.09.2014 року почав лікування. Його лікарем був лікар-онколог ОСОБА_22 В листопаді ОСОБА_4 потрапив в лікарню, він постійно вживав знеболюючі трамадол та пігулки морфію. Останній раз відвідував його вдома 25.12.2014 року.

Свідок ОСОБА_22 допитаний в суді повідомив, що він лікар онколог в Комишуваській лікарні та здійснював лікування ОСОБА_4. Йому призначались знеболювальні препарати, такі як трамадол, таблетки морфіну.

Суд, вислухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають за наступного.

Відповідно до свідоцтва про народження позивача ОСОБА_1 серії І-ЖС № 324208, виданого 1972 року Комишуваською сільською радою Оріхівського району ( т. 1, а.с. 11) його батьком є ОСОБА_23. Проте, в судовому засіданні сторони та інші учасники процесу не заперечували, що померлий ОСОБА_4 є батьком позивача.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідно до копії свідоцтва про смерть серії І-ЖС № 323609 помер 30.12.2014 року ( т. 1, а.с. 9).

Копіями виписок та виписних епікризів підтверджено, що ОСОБА_4 неодноразово знаходився на лікуванні, як в міських лікарнях, так і в онкологічному диспансері, встановлено діагноз: Cr лівої нирки St IV, гр VI Mts oss, нирки. Карциноматоз брюшини. Хронічний пієлонефрит єдиної правої нирки. За рекомендацією лікарів прийом наркотичних препаратів за місцем проживання, за призначенням лікаря-онколога (т.1, а.с. 76-79, а.с. 88-89).

З копії спадкової справи № 1-2015, наданої приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5 встановлено, що з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 звернулись ОСОБА_2, ОСОБА_8 (відмовилась від спадщини), ОСОБА_3 (09.06.2015 року написала заяву нотаріусу про намір оскаржити заповіт), ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 44-75).

В матеріалах справи міститься заповіт ( т.1, а.с. 52) від імені ОСОБА_4, який посвідчений 24 грудня 2014 року, головою Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області ОСОБА_13, відповідно до якого все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось заповів ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи № 376-15 від 14.12.2015 року підписи, виконані від імені ОСОБА_4 і розміщені в графі «Підпис» оригіналів двох екземплярів заповіту, складеного 24.12.2014 року від імені ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, які містяться в матеріалах цивільної справи т. 1, а.с. 111, т. 2, а.с. 3, виконані не ОСОБА_4, а іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису (т.2, а.с. 31-43).

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_24 пояснив, що ним під час проведення експертизи враховувались матеріали цивільної справи, якщо б на висновок експерта мав місце вплив збиваючих факторів, то він про це вказав би у висновку. Незвична поза при підписанні документу не впливає на висновки експерта.

Згідно ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем, а також заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Ч.1 ст. 1257 ЦК України визначає три випадки нікчемності заповіту, та вказує, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Вимоги щодо форми та посвідчення заповіту регулюються ст..ст. 1247-1253 ЦК України та передбачають, що заповіт - це одностороння угода, в якій викладено особисте розпорядження громадянина щодо переходу на випадок його смерті права власності на належне йому майно до інших осіб. Заповіт складається у письмової формі, із зазначенням місця та часу його складення; має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, його підписує інша особа, що засвідчується у відповідному порядку із зазначенням причин, за яких текст заповіту не міг підписати заповідач власноруч; має бути посвідчений нотаріусом або уповноваженою на це посадовою особою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Ч.2 ст. 1257 ЦК визначає конкретні випадки коли заповіт може бути визнаний недійсним, а саме вказує на те, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Проте, зважаючи на висновок судової почеркознавчої експертизи № 376-15 від 14.12.2015 року, суд не може вважати заповіт ( т.1, а.с. 52) від імені ОСОБА_4, який посвідчений 24 грудня 2014 року, головою Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області ОСОБА_13 волевиявленням ОСОБА_4, оскільки цей заповіт ним не підписаний. Тому у суду не має підстав робити висновок чи було волевиявлення ОСОБА_4 вільним, чи відповідало воно його волі. Тобто, від імені ОСОБА_4 мало місце складання заповіту особою, яка не мала на це права, що свідчить про нікчемність правочину, а не про його недійсність..

Позивач в позові, як на правові підстави недійсності заповіту посилається на статтю 225 та ч.2 ст. 1257 ЦК України.

Але, суд вважає, що не має підстав для застосування цих норм закону виходячи з такого. З аналізу, як загальних норм ЦК України, які стосуються недійсності правочинів, так і спеціальних норм Цивільного Кодексу України щодо недійсності заповіту, вбачається, що нікчемний правочин є різновидом недійсного правочину, підстави недійсності нікчемного правочину встановлені нормами ЦК України та іншими законодавчими актами. Визнання нікчемного правочину (заповіту) недійсним в судовому порядку не вимагається.

В пунктах 4 та 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Але, в позові не ставиться питання про визнання нікчемним заповіту, тому суд діє в рамках ч.1 ст. 11 ЦПК України та не може вийти за межі заявлених вимог і прийняти рішення про нікчемність заповіту.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на викладене, даючи юридичну оцінку поясненням сторін по справі, показам свідків та поданим по справі доказам, суд дійшов до висновку, що підстави для визнання заповіту недійсним відсутні.

Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки у задоволенні позову відмовлено судові витрати компенсації не підлягають.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_3, Комишуваська селищна рада Оріхівського району про визнання заповіту недійсним залишити без задоволення.

На рішення сторонами, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обовязки може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Головуюча Л.О. Варнавська