АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1026/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19,27 Пироженко (В.Д.) В. Д.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоВініченка Б. Б.
суддівЗахарової А. Ф. , Качана О. В.
при секретаріДемченко Н. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ПАТ «ОТП Банк» Фетісова Д.В. на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 березня 2016 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа : ОСОБА_8 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

В обгрунтування своїх позовних вимог вказував, що 21 лютого 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та ОСОБА_8 було укладено кредитний договір №CNL-F00/025/2007, згідно з яким позивач надав відповідачу кредит в розмірі 133 040,00 доларів США із встановленням плаваючої процентної ставки у розмірі 5,49% річних та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені у банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору).

В подальшому до кредитного договору були внесені зміни додатковими договорами №1 від 20.01.2009 р. та №2 від 21 липня 2009 р., внаслідок яких змінилась процентна ставка до 8,28% річних в період з 21 вересня 2009 р. по 21 грудня 2009 р. та у плаваючому розмірі 6,18% + FIDR в період з 22 грудня 2009 р. до повного виконання боргових зобов'язань.

Для забезпечення виконання позичальником його боргових зобов'язань за кредитним договором № CNL-F00/025/2007, 21 лютого 2007 р. між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки № РCL -F00/025/2007, за умовами якого відповідачі передали позивачу в іпотеку в забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору: житловий будинок з прибудовами (літера А-1) загальною площею 109,2 кв.м., гараж літ. Д, вбиральню літера Г, огорожу номер 1-3, замощення літ. І, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 588,3 кв.м.

У позовній заяві представник позивача вказав, що позичальнику було 20 червня 2014 року направлено вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором CNL-F00/025/2007, вих. № 12-4-10/7489, проте, станом на дату подання позовної заяви, вимога виконана не була, в зв'язку із чим заборгованість по кредиту складає 108 649, 26 доларів США та прострочена заборгованість по сплаті відсотків за період з 17 грудня 2009 року по 14 вересня 2010 року в розмірі 11 160, 32 дол. США.

Позивач зазначив, що ОСОБА_8 як позичальник у встановлений договором строк свої зобов'язання за договором кредиту не виконав, у зв'язку із чим позивач набув права на звернення стягнення на предмет іпотеки на суму невиконаних забезпечених порукою зобов'язань в розмірі 119 809, 58 дол. США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 1 423 567, 72 грн.

Після уточнення позовних вимог позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок з прибудовами (літера А-1) загальною площею 109,2 кв.м., гараж літ. Д, вбиральню літера Г, огорожу номер 1-3, замощення літ. І та земельну ділянку площею 588,3 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та належать ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ПАТ «ОТП Банк» на суму заборгованості по кредитному договору в розмірі 155 510,59 дол. США, в тому числі 108 649,26 дол. США заборгованість по поверненню кредиту та 46 861,33 дол. США заборгованість по сплаті процентів зі встановленням способу реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів та початкової ціни - на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Стягнути з відповідачів судові витрати солідарно.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 березня 2016 року позов ПАТ «ОТП Банк» залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник позивача Фетісов Д.В., посилаючись на незаконність та необгрунтованість рішення суду першої інстанції, невідповідність його фактичним обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Згідно з вимогами п. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення суду відповідає даним вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, районний суд вважав, що позивачем пропущено строк пред'явлення позову до відповідачів, оскільки строк перебігу строку давності почався з 27 серпня 2010 року; позивач повинен був протягом трьох років звернутись до суду за захистом свого порушеного права, який сплив 27 лютого 2013 року, а оскільки позовна давність сплила для основної вимоги про стягнення заборгованості, до вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки як додаткової вимоги теж сплив строк для звернення до суду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи слідуюче.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 21 лютого 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_8 було укладено кредитний договір №CNL-F00/025/2007, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 133 040,00 доларів США із встановленням плаваючої процентної ставки у розмірі 5,49 % річних та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені у банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору).

В подальшому до кредитного договору були внесені зміни додатковими договорами №1 від 20 січня 2009 р. та №2 від 21 липня 2009 р., внаслідок яких змінилась процентна ставка до 8,28% річних в період з 21 вересня 2009 р. по 21 грудня 2009 р. та у плаваючому розмірі 6,18% + FIDRв період з 22 грудня 2009 р. до повного виконання боргових зобов'язань.

Для забезпечення виконання позичальником його боргових зобов'язань за кредитним договором № CNL-F00/025/2007 від 21 лютого 2007 р., між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було укладено договір іпотеки № РCL -F00/025/2007, за умовами якого відповідачі передали позивачу в іпотеку в забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору: житловий будинок з прибудовами (літера А-1) загальною площею 109,2 кв.м., гараж літ. Д, вбиральню літера Г, огорожу номер 1-3, замощення літ. І, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 588,3 кв.м. (а.с. 17)

Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Аналогічні положення містять частина перша статті 20 Закону України «Про заставу» та частина перша статті 33 Закону України «Про іпотеку».

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів за участю майнових поручителів суди мають виходити з того, що відповідно до статті 11 Закону України "Про заставу", статей 1, 11 Закону України "Про іпотеку" майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем. Відповідно до статті 546 ЦК застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (статті 553 - 559 ЦК), не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки. У зв'язку із цим солідарна відповідальність боржника та майнового поручителя нормами ЦК не передбачена.

Саме до цього зводяться висновки, викладені у постанові ВСУ від 17 вересня 2014 року за результатами розгляду справи № 6-109цс14, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Договір іпотеки від 21 лютого 2007 року N № CNL-F00/025/2007 та договір поруки від 21 лютого 2007 року № SR-F00/25/2007, які укладені між банком та в т.ч. ОСОБА_6 хоч і укладені на забезпечення виконання умов одного і того ж кредитного договору та з однією і тією ж особою, проте вони не пов'язані між собою і мають різні права та обов'язки.

Враховуючи вказане, посилання суду першої інстанції на положення ч. 4 ст. 559 ЦК України є такими, що грунтуються на невірному застосування норм матеріального права до правовідносин майнових поручителів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з позивачем «ПАТ ОТП Банком».

Відмовляючи у позові ПАТ «ОТП Банк», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності, оскільки кредитор використав передбачене ч. 2 ст. 1050 ЦК України право, надіславши 27 січня 2010 року вимогу позичальнику та поручителя про дострокове виконання боргових зобов'язань, а з позовом про стягнення ПАТ «ОТП Банк» звернувся з пропуском трирічного строку позовної давності, а тому суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо підстав для відмови у задоволенні позовних вимог є законними і обґрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

З приводу стягнення заборгованості з позичальника ОСОБА_8 та поручителя ОСОБА_6 за договором поруки № SR-F00/025/2007 апеляційним судом Черкаської області 10 листопада 2015 року ухвалено рішення, яке набрало законної сили, яким з позичальника стягнуто відсотки за кредитним договором в розмірі 46 861,33 дол. США, що еквівалентно 1 066 324,88 грн.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники (частина третя статті 61 ЦПК), то в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах.

При цьому апеляційний суд, ухвалюючи рішення від 10 листопада 2015 року, виходив із того, що банк змінив строк виконання зобов'язання за вказаним вище кредитним договором, визначивши новий строк з 21 лютого 2017 року на 27 лютого 2010 року, не звернувся протягом трьох років із встановленої дати до суду, в зв'язку із чим і пропустив строк для звернення до суду за захистом свого порушеного права до боржника. (а.с. 76)

Колегія суддів звертає увагу апелянта на положення ч. 2 ст. 223 ЦПК України про те, що після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Враховуючи набрання вказаним рішенням законної сили та встановлення ним моменту настання строку виконання зобов'язань за кредитним договором для боржника ОСОБА_8, доводи апелянта з приводу неправомірного посилання районного суду на рішення суду апеляційної інстанції є безпідставними.

Не заслуговують на увагу також і доводи апелянта щодо переривання строку позовної давності звернення позивача до Соснівського районного суду м. Черкаси з аналогічним позово 05 серпня 2010 року, який вирішувався судом більше двох років, а ухвалою від 10 грудня 2012 року був залишений без розгляду, оскільки переривання перебігу позовної давності шляхом пред'явлення позову матиме місце у разі не будь-якого подання позову, а здійсненого з додержанням вимог процесуального закону, зокрема, ст. ст. 119, 120 ЦПК України.

Тому, якщо судом відмовлено у відкритті провадження (ч. 2 ст. 122 ЦПК України) або позовну заяву повернуто (ч. 3 ст. 121 Кодексу), перебіг позовної давності не переривається. Так само не перериває цього перебігу подання позову з порушенням правил підвідомчості та підсудності справ.

Також з огляду на положення ч. 1 ст. 265 ЦК України залишення судом позову без розгляду з підстав, зазначених у ч. 3 ст. 207 ЦПК України, не зупиняє перебігу позовної давності, тобто перебіг позовної давності, що розпочався до подання позову, продовжується в загальному порядку.

Перевіряючи доводи апелянта в частині позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в межах суми, стягнутої рішенням апеляційного суду Черкаської області від 10 листопада 2015 року, заявлених в межах строків трирічної позовної давності, колегія суддів враховує слідуюче.

Судом встановлено, що 21 лютого 2007 року з метою забезпечення виконання укладеного між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_8 кредитного договору було укладено договір іпотеки між ЗАТ «ОТП Банк», ОСОБА_6 та ОСОБА_7, за умовами якого останні передали в іпотеку банку будинок та земельну ділянку. (а.с.17)

Відповідно до п. 9.1 договору іпотеки він діє до виконання боргових зобов'язань в повному обсязі та зобов'язань іпотекодавця за договором.

Згідно до ч. 1 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно зі статтею 3 ЗУ "Про іпотеку" іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно з вимогами ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Таким чином, пред'явивши вимогу про дострокове виконання зобов'язання банк відповідно до ст. 1050 ЦК України змінив передбачений договором кредиту строк виконання основного зобов'язання на 27 лютого 2010 року, пропустив строк позовної давності до основної вимоги, в зв'язку із чим позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку пред'явлення поза межами строку позовної давності та не підлягає задоволенню, про що вірно зауважив районний суд у оскаржуваному рішенні.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши дійсні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, і ухвалив у справі законне та обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на законність ухваленого рішення. Підстав для скасування рішення з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, п. 1 ст. 308, ст. ст. 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ПАТ «ОТП Банк» Фетісова Д.В. відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили одразу після її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів після її проголошення.

Головуючий :

Судді :