_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/4662/16-ц
Провадження № 2/520/3050/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2016 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.

при секретарі Єгорової Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 25 квітня 2016 року звернулася до Київського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_2, в якому просить суд: розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 28 січня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції міста Одеси, актовий запис №59; стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти на малолітніх синів: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 2910 гривень щомісячно до досягнення малолітнім ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, повноліття, надалі стягувати аліменти в сумі 1455 гривень щомісячно до досягнення ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, повноліття.

У позовній заяві позивачка в обґрунтування вимог посилається на те, що з 11 вересня 2014 року подружні стосунки між ними не підтримуються, у них з відповідачем різні характери, погляди на життя, примирення між ними неможливе. З моменту розірвання подружніх стосунків ОСОБА_2 не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, дійти згоди по утриманню дитини вони не можуть, у звязку з чим вона вимушена була звернутися до суду з відповідним позовом.

ОСОБА_1 у судове засідання не зявилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялась належним чином, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила суд розгляд справи провести за її відсутності, проти заочного рішення суду не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав, не заперечує щодо їх задоволення, розгляд справи просить провести за його відсутністю.

Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрований 28 січня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції міста Одеси, актовий запис №59.

Від шлюбу у сторін є малолітні сини: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя.

Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Шлюб це сімейний добровільний та рівноправний союз жінки та чоловіка, їх спільність, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану та спрямований на створення сімї.

Добровільність шлюбу одна з основних його засад.

Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються.

За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сімї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз сімю шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах.

Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання.

За ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Примушування значить добиватися певної поведінки від особи за допомогою фізичного або психічного насильства.

Закріпленні у законодавстві права дружини та чоловіка на повагу до своєї індивідуальності є засобом захисту психологічно слабшого у шлюбі від психічного диктату чи навіть агресії дружини, чоловіка або іншої особи. Воно схиляє до толерантності, терпимості у шлюбі, спрямовує кожного з них на спокійне, інтелігентне залагодження колізії індивідуальних рис характеру, життєвих звичок.

Однією з причин припинення шлюбу є його розірвання.

Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, розірвання шлюбу може відбутися за їхньою спільною заявою або за заявою когось з них.

У ході розгляду справи, судом була перевірена наявність відповідних підстав для розірвання шлюбу.

Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що сім'я розпалася остаточно, шлюб носить формальний характер, подальше сумісне проживання суперечить інтересам сторін, а тому позов ОСОБА_1 в частині про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Згідно зі ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 180, ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.1 ст.184 Сімейного Кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно зі ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Крім того суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

При викладених обставинах, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 в частині стягнення аліментів підлягає задоволенню, а саме підлягає стягненню з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, аліменти на двох малолітніх синів: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в сумі 2910 гривень 00 копійок щомісячно, але не менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову до суду, а саме з 25 квітня 2016 року, до досягнення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, повноліття, а саме до 27 квітня 2023 року; з 28 квітня 2023 року стягувати аліменти в сумі 1455 гривень 00 копійок щомісячно, але не менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, повноліття, а саме до 14 липня 2026 року.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

З урахуванням вищевикладеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати зі сплати судового збору за подання до суду позовної заяви в частині вимог про розірвання шлюбу у розмірі 551 гривня 20 копійок, а також стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір за подання позивачем позовної заяви в частині вимог про стягнення аліментів в сумі 551 гривня 20 копійок.

Керуючись ст.ст. 11, 60, 88, 174, 213, 215 ЦПК України, ст.ст. 110, 112, 113, 180, 182, 184 СК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище Павлова) ОСОБА_5 та ОСОБА_2, зареєстрований 28 січня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції міста Одеси, актовий запис №59.

Шлюб між ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище Павлова) ОСОБА_5 та ОСОБА_2, вважати розірваним у день набрання чинності цим рішенням.

Позивачеві ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище Павлова) ОСОБА_5 залишити прізвище «Буріна».

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, аліменти на двох малолітніх синів: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в сумі 2910 (дві тисячі девятсот десять) гривень 00 копійок щомісячно, але не менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з 25 квітня 2016 року, до досягнення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, повноліття, а саме до 27 квітня 2023 року; з 28 квітня 2023 року стягувати аліменти в сумі 1455 (одна тисяча чотириста пятдесят пять) гривень 00 копійок щомісячно, але не менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, повноліття, а саме до 14 липня 2026 року.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, витрати по сплаті судового збору в сумі 551 (пятсот пятдесят одна) гривня 20 (двадцять) копійок.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, в дохід держави судовий збір в сумі 551 (пятсот пятдесят одна) гривня 20 (двадцять) копійок.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особи, які не приймали участь під час проголошення рішення суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий Калініченко Л. В.