АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження НОМЕР_1-ц/774/428/16 Справа № 202/3598/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Марченко Н. Ю. Доповідач - Глущенко Н.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2016 року м. Дніпропетровськ 9 березня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів - Осіяна О.М., Пищиди М.М.

за участю секретаря - Сахарова Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 9 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційне підприємство НОМЕР_2» Дніпропетровської міської ради, Комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство Індустріального району, про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиттям квартири, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої залиттям квартири, який в подальшому було уточнено, а саме - зменшено суму майнової шкоди / а. с. 2-3, 153 /.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_3 посилалася на те, що 01.08.2013 року з вини відповідачки ОСОБА_2 сталося залиття належної їй квартири АДРЕСА_1, в результаті якого були пошкоджені санвузол і коридор, що підтверджується актом КП «ЖЕП НОМЕР_2».

Вартість відновлювального ремонту внаслідок залиття склала 26426,88 грн., з яких 6737,88 грн. - вартість матеріалів та 19689 грн. - вартість ремонтних робіт.

Крім того, 28.01.2015 року вдруге, з вини відповідачки, сталося залиття її квартири, в результаті якого були пошкоджені санвузол і коридор, що підтверджується актом КП «ЖЕП НОМЕР_2». Згідно з висновком експерта вартість завданих внаслідок залиття збитків складає 7580 грн.

За таких обставин, позивачка у своєму позові (який було уточнено) просить стягнути з відповідачки на її користь у рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди 34006,88 грн./ а. с. 2-3, 153 /.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09.10.2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Суд стягнув із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування завданої шкоди 7580 грн., також витрати по сплаті судового збору в розмірі 75,80 грн., а в іншій частині вимог відмовлено /а. с. 171-174/.

З рішенням суду від 09.10.2015 року не погодилася ОСОБА_2 і звернулася до суду з апеляційною скаргою, де просить скасувати це рішення та ухвалити нове про відмову в позовних вимогах, посилаючись на те, що в воно є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права / а. с. 178-182/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду, в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3, - скасувати, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачці ОСОБА_3, на підставі договору дарування від 10.10.2006 року, належить на праві власності квартира АДРЕСА_1, що розташована на першому поверсі / а. с. 46-47 /.

Відповідачці ОСОБА_2, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.02.2011 року, належить квартира АДРЕСА_2, що розташована на другому поверсі над квартирою позиваки / а. с. 8 /.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема акту про залиття квартири та інших ушкоджень від 01.08.2013 року, - 01.08.2013 року відбулося залиття квартири АДРЕСА_1, яка належить позивачці / а. с. 128 /.

Згідно з актом про залиття квартири від 01.08.2013 року, складеного КП «Житлово-експлуатаційне підприємство №26» Дніпропетровської міськради, причиною залиття є течія каналізаційного стояка в квартирі №26 і внаслідок залиття пошкоджено: санвузол - кут стелі над унітазом - 0,1 кв. м, коридор - стеля по шву міжповерхового перекриття - 0,5 кв. м, стіна суміжна з санвузлом - 0,2 кв. м.

Однак, зазначений акт від 01.08.2013 року підписаний лише двома працівниками КП (майстром техдільниці та слюсарем-сантехніком), а жоден із власників квартири НОМЕР_1 і квартири НОМЕР_2 чи члени їх сімей або інші особи, даний акт не підписали. Не були ознайомлені з цим актом і власники (мешканці) цих квартир.

Крім того, в акті зазначено, що при його складанні був присутній квартиронаймач ОСОБА_4 (чоловік позивачки), але він не підписав цей акт.

До того ж, з акту не вбачається, що членами комісії оглядалася квартира НОМЕР_2 з якої нібито відбулося залиття і він не підписаний власником (квартиронаймачем) чи іншими особами, що проживають в цій квартирі і в присутності яких проводився огляд квартири (якщо він проводився) та встановлювалась причина залиття квартири НОМЕР_1, як і не зазначено, що така особа (якщо вона була присутня) відмовилася від підписання цього акту.

Згідно Звіту про проведення технічного огляду квартири АДРЕСА_2 від 07.07.2015 року, зробленим експертом Інституту проектування та будівельних експертиз на замовлення відповідачки ОСОБА_2, - водопостачальний стояк холодної води та каналізаційний стояк розташовані в ніші квартири НОМЕР_3 (а не в квартирі НОМЕР_2 як вказали працівники КП в акті від 01.08.2013 року) і вони замуровані кахлем. Водопостачальні мережі та мережі водовідведення квартири НОМЕР_2 виконані з металопластикових та пропіленових труб, які знаходяться поверх стіни і не мають течі / а. с. 87-102 /.

Отже, належних та допустимих доказів того, що залиття квартири НОМЕР_1 відбулося з квартири НОМЕР_2 тобто квартири відповідачки та з її вини, позивачка суду не надала, тобто не надано доказів спричинення матеріальної шкоди саме відповідачкою ОСОБА_2, як того вимагає ч.1 ст. 1166 ЦК України та ст. ст. 10,11,57-60 ЦПК України.

До того ж, позивачкою в підтвердження розміру спричиненої їй матеріальної шкоди в розмірі 26428,88 грн., в результаті залиття квартири 01.08.2013 року, надано: товарні чеки від серпня 2013 року на придбання сантехнічного обладнання, кахельної плитки та матеріалів для проведення робіт по їх заміні обладнання та укладенню кахелю / а. с.61- 66, 156-165 /; товарні чеки і накладні за липень 2013 року (тобто за період ще до залиття квартири 01.08.2013 року) про придбання електродроту, розеток та інших електро і будівельних матеріалів / а. с. 67-70 /, - тоді, як згідно акту від 01.08.2013 року, було пошкоджено: санвузол - кут стелі над унітазом розміром 0,1 кв. м; коридор - стеля по шву міжповерхового перекриття розміром 0,5 кв. м; стіна суміжна з санвузлом розміром 0,2 кв. м, тобто, ніякого ушкодження сантехнічного обладнання, кахельної плитки, електропроводки і таке інше 01.08.2013 року не було.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до правильного та обґрунтованого висновку про відмову позивачці в її позовних вимогах про відшкодування шкоди спричиненої їй в результаті залиття квартири 01.08.2013 року, а отже підстав для задоволення апеляційної скарги відповідачки в цій частині судового рішення колегія суддів не вбачає.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення із ОСОБА_5 7580 грн. у відшкодування шкоди спричиненої в результаті залиття її квартири, яке сталося 28.01.2015 року, суд першої інстанції виходив з того, що ці позовні вимоги знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, але з таким висновком суду погодитися не можна з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України - майнова шкода завдана майну фізичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала.

З матеріалів справи вбачається, що 28.01.2015 року знову відбулося залиття квартири НОМЕР_1, що належить позивачці.

В підтвердження цього факту позивачкою надано суду акт про залиття квартири та інших пошкоджень від 28.01.2015 року, що складений КП «Житлово-експлуатаційне підприємство №26» Дніпропетровської міськради, згідно якого залиття квартири НОМЕР_1 відбулося із квартири НОМЕР_2 а причиною залиття є халатність жильців квартири НОМЕР_2 і внаслідок залиття пошкоджено: коридор - стеля по стику плит перекриття - 1,5 кв. м; стіна - 2,5 кв. м; санвузол - стеля підвісна, через в отвори для електролампочок; стіна - 2,5 кв. м. Звернення жильців квартири НОМЕР_2 з приводу протікання сантехприборів не було / а. с. 129 /.

Зазначений акт від 28.01.2015 року підписаний лише двома працівниками КП (майстром та слюсарем-сантехніком), а жоден із власників квартири НОМЕР_1 і квартири НОМЕР_2 чи члени їх сімей або інші особи, даний акт не підписали. Не були ознайомлені з цим актом і власники (мешканці) обох квартир.

Крім того, в акті зазначено, що при його складанні був присутній квартиронаймач ОСОБА_4 (чоловік позивачки), але і він не підписав цей акт.

До того ж, з акту не вбачається, що членами комісії оглядалася квартира НОМЕР_2 з якої нібито відбулося залиття, оскільки він не підписаний власником (квартиронаймачем) чи іншими особами, що проживають в цій квартирі і в присутності яких проводився огляд квартири НОМЕР_2 (якщо він проводився) та встановлювалась причина залиття квартири НОМЕР_1, як і не зазначено що така особа (якщо вона була присутня) відмовилася від підписання цього акту.

Фактично працівниками КП не встановлена причина залиття квартири НОМЕР_1, як і не встановлено, що це залиття відбулося з квартири НОМЕР_2 та вини відповідачки. Зазначивши в акті, як причину залиття квартири «халатність жильців квартири НОМЕР_2», працівники КП не вказали в чому саме вбачається така «халатність».

Зазначений акт не відповідає вимогам п. 2.3.6 та додатку 4 до п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та при будинкової території (затверджені наказом Держкомітетом України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року № 76).

Інших належних та допустимих доказів вини відповідачки в залитті квартири, тобто доказів спричинення відповідачкою майнової шкоди, позивачка суду не надала в порушення вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України та ст. ст. 10,11,57-60 ЦПК України.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду, в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення із ОСОБА_2 7580 грн. у відшкодування шкоди, завданої в результаті залиття квартири, що сталося 28.01.2015 року, - не може залишатись в силі і підлягає скасуванню з відмовою позивачці в цих її позовних вимогах, тобто апеляційна скарга відповідачки в цій її частині підлягає задоволенню.

Оскільки, рішення суду першої інстанції, в частині стягнення на користь позивачки 7580 грн., - скасоване з відмовою позивачці в цих її вимогах, то не може залишатись в силі і підлягає скасуванню рішення суду в частині стягнення з відповідачки 75,80 грн. судових витрат.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308,309 ЦПК України, колегія суддів ,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 9 жовтня 2015 року, в частині стягнення із ОСОБА_6 7580 грн. у відшкодування шкоди та судових витрат у розмірі 75,80 грн. - скасувати.

Відмовити ОСОБА_3 в її позовних вимогах до ОСОБА_2 про стягнення 7580 грн. у відшкодування шкоди та судових витрат у розмірі 75,80 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

СУДДІ: