Справа № 128/2673/14-ц Провадження № 22-ц/772/1844/2016Головуючий в суді першої інстанції Карпінська Ю.Ф.
Категорія 2Доповідач Сопрун В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого: Сопруна В.В.,

суддів: Шемети Т.М., Матківської М.В.,

при секретарі: Сніжко О.А.,

за участю: позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх представника ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_5 -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 до голови Вінницької районної державної адміністрації, ОСОБА_5, третьої особи на стороні відповідача - Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області, за участю третьої особи на стороні позивачів - Органу опіки та піклування Вінницької районної державної адміністрації про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права користування житлом, визнання частково недійсним розпорядження голови Вінницької районної державної адміністрації Вінницької області № 667 від 09.09.2003 року, визнання недійсним свідоцтва на право власності на житло від 09.09.2003 року та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_6, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Служби у справах дітей Вінницької районної державної адміністрації про захист права власності шляхом виселення з незаконно зайнятої квартири,-

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 12 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 та ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_6, звернулися до суду з зазначеним позовом.

З урахуванням збільшених позовних вимог просили суд встановити факт, що ОСОБА_2 та неповнолітній ОСОБА_6, 1998 року народження, проживали однією сім'єю з ОСОБА_5 з травня 2003 року; визнати за ОСОБА_2 та неповнолітнім ОСОБА_6, 1998 року народження, право на користування квартирою АДРЕСА_1; визнати частково нечинним розпорядження голови Вінницької районної державної адміністрації від 09.09.2003 року № 667 про надання дозволу на приватизацію квартири АДРЕСА_1 та передачу її в приватну власність ОСОБА_5 в частині визнання права на приватизацію за однією особою та в частині визнання права власності за ОСОБА_5 квартири в цілому; визнати недійсним свідоцтво на право власності на житло від 09.09.2003 року, видане на ім'я ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1.

В свою чергу ОСОБА_5 звернулася до суду з зустрічним позовом, з урахуванням уточнених позовних вимог просила суд виселити ОСОБА_3, ОСОБА_2 і ОСОБА_6 із квартири АДРЕСА_1

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 12 квітня 2016 року в задоволені позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 - відмовлено.

Позов ОСОБА_5 - задоволено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2, ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, подали апеляційну скаргу, в якій посилаються на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просили рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 12 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 задовольнити, а в позові ОСОБА_5 відмовити.

Колегія суддів, заслухавши осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, прийшла до висновку, що остання задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішенням, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 суд першої інстанції виходив з недоведеності факту порушення прав позивачів, а задовольняючи позов ОСОБА_5 районний суд виходив з того, що остання є законним власником спірної квартири та їй перешкоджають реалізовувати своє право власності щодо володіння, користування та розпорядження квартирою.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 на праві приватної власності, на підставі приватизації згідно з ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», належить квартира, розташована за адресою: смт. Вороновиця, вул. Цукрозаводська,2/3, Вінницького району, Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва на право власності на житло, виданого 09.09.2003 року на підставі розпорядження голови Вінницької районної державної адміністрації від 09.09.2003 року за №667 (відповідно до розпорядження, ОСОБА_5, яка проживає та прописана в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 з 07.06.1997 року, одинока, ветеран праці, дозволено приватизувати квартиру, що складається з трьох кімнат, загальною площею 70,3 кв.м., при нормі 31 кв.м., з безоплатною передачею у власність, з відповідною вартістю 12 грн. 65 коп., та копією технічного паспорта на квартиру (т.1 а.с.12, 14-16).

Для приватизації квартири в АДРЕСА_1, ОСОБА_5 подала голові Вінницької РДА письмову заяву від 03.09.2003 року, до якої додала довідку про склад сім'ї наймача та наймані приміщення; документ, що підтверджує право на пільгу по безоплатному одержанні у власність житла (т.1 а.с.62-64).

Відповідно до копії довідки про склад сім'ї наймача (ізольованої квартири) одноквартирного будинку та займані приміщення №1742, виданої виконавчим комітетом Вороновицької селищної ради, Вінницького району, Вінницької області 17.07.2003 року, прописаною у вищезазначеній квартирі значилась лише ОСОБА_5 (т.1 а.с.63).

З копії довідки щодо розрахунку площі квартири (будинку), що безоплатно приватизується, в графі «наявність пільг на безоплатне одержання квартири (будинку)» зазначено: «ветеран праці (довідка)» (т.1 а.с.64).

Згідно копії довідки №2527, виданої управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькому районі 03.09.2003 року, ОСОБА_5 перебуває на обліку в вищевказаному управлінні і отримує пенсію по віку (стаж роботи 29 років 6 місяців 13 днів) (т.1 а.с.65).

ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 на праві приватної спільної часткової власності належить квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 10,4 кв.м, житловою - 7,9 кв.м. (по 1/3 частки кожному), що підтверджується копією свідоцтва про право власності серії САЕ 138179, виданого виконкомом Вінницької міської ради 17.05.2012 року (т.2 а.с.31-34), інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно за індексним номером 33947762 від 20.02.2015 року (т.1 а.с.237-238).

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

За змістом ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва; власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що останніми не доведено факт порушення прав позивачів.

Доводи апеляційної скарги, що скаржники мають право на приватизацію спірної квартири разом з ОСОБА_5 безпідставні.

Право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленною заявою, яка підлягає розгляду вказаним органом у строк, передбачений чинним законодавством. (Правова позиція ВСУ від 11.12.2013 року №6-121цс13).

Таким чином, право особи на безоплатну приватизацію є правом абсолютним, тобто таким, що залежить лише від її волі і не може бути заперечене жодною посадовою чи службовою особою. А тому актом здійснення цього права слід вважати подання заяви про приватизацію. Відповідно, така заява має трактуватися як підстава для набуття права власності на житло.

Як встановлено судом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, а також ОСОБА_5 використали своє право, передбачене ч.5 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та приватизували займане ними житло безоплатно, ОСОБА_6 - за адресою: АДРЕСА_2, а ОСОБА_5 - за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, також безпідставні доводи апеляційної скарги в тому, що судом не в повному обсязі з»ясовано обставини справи, а саме, що спірна квартира надавалась у користування ОСОБА_5 на сім»ю у складі п»яти осіб, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_6 мають право користування квартирою АДРЕСА_1, так як вони не являються сім`єю власника квартири, в даній квартирі вони не зареєстровані, мають інше житло, яке належить їм на праві власності, договірних відносин між сторонами щодо користування спірною квартирою не виникло, тому ОСОБА_2 та ОСОБА_6 є такими, що не набули права користування даною квартирою.

Також, як вбачається з свідоцтва на право власності на житло, квартира в АДРЕСА_1 належить ОСОБА_5 на праві приватної власності, в графі «та членам сім»ї» запис відсутній.

Крім того, з архівного витягу №47 вбачається, що квартиру АДРЕСА_1 передати в приватну власність ОСОБА_5, яка проживає і прописана в цій квартирі з 07.06.1997 року, одинока, пільга - ветеран праці, тобто свідчить про те що спірна квартира надавалась для приватизації ОСОБА_5 як пільговику.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з копії інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 19.08.2015 року, ОСОБА_5 на праві приватної власності, на підставі свідоцтва про право на спадщину №3-625, виданого Вінницькою районною державною нотаріальною конторою 13.07.2012 року належить 1/1 частка будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_3, загальною площею 43,8 кв.м, житловою 36,2 кв.м (т.2 а.с.183).

З копії довідки №1631, виданої Вороновицькою селищною радою Вінницького району Вінницької області 15.12.2014 року, вбачається, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, а фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4 (т.2 а.с.49).

Згідно з копії домової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають у будинку АДРЕСА_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, значиться господаркою квартири, зареєстрована в даній квартирі з 03.01.1980 року; ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_6, був зареєстрований за вказаною адресою з 25.01.1995 року, а знятий з реєстрації місця проживання 05.07.2007 року (т.2 а.с.37-38).

З довідки №147 від 29.01.2014 року, виданої виконкомом Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області, вбачається , що в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована з 03.01.1980 року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, але з 2005 року там не проживає; ОСОБА_10 не зареєстрований, проте проживав за вказаною адресою по день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_9, не зареєстровані, проте проживають за вищевказаною адресою з 2003 року і по теперішній час (т.1 а.с.25).

Відповідно до довідки №37/1, виданої ПП «БОКУД» 20.08.2015 року, в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані: власник - ОСОБА_3, 1976 року народження; син (співвласник) - ОСОБА_2, 1994 року народження, з 11.12.1996 року по теперішній час; син (співвласник) - ОСОБА_6, 1998 року народження, з дня народження по теперішній час. ОСОБА_10, 1975 року народження, був зареєстрований з 11.12.1996 року, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та знятий з реєстраційного обліку як померлий 29.04.2009 року (т.2 а.с.195).

ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_1 від 09.04.2009 року (т.1 а.с.18).

Актом № 375 від 06.04.2015 року щодо перевірки місця проживання ОСОБА_10 встановлено, що ОСОБА_2, 1994 року народження, та ОСОБА_6, 1988 року народження, за адресою: АДРЕСА_2 не проживають (т.2 а.с.163).

З листа Департаменту освіти Вінницької міської ради від 21.09.2015 року вбачається, що згідно наказу закладу «Середня загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №13» від 05.09.2003 року №96 «Про відрахування учнів зі школи» ОСОБА_2, учень 3-В класу, був відрахований зі школи та вибув до середньої загальноосвітньої школи с. Вороновиці (т. 2 а.с.225-227).

На даний час ОСОБА_6 є учнем ВПУ №11 м. Вінниці (денна форма навчання, з 08.12.2014 року по 30.06.2017 року) за професією «слюсар» з ремонту автомобілів; рихтувальник кузовів (т. 2 а.с.159).

Відповідно до ст. 65 ЖК Української РСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Статтею 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ст. 157 ЖК Української РСР членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою ст. 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З копії акта від 26.12.2014 року за підписами інженера КП «Вінницьке ООБТІ» та ОСОБА_5 вбачається, що 26.12.2014 року було здійснено вихід на об'єкт на підставі замовлення-зобов'язання № 0 від 26.12.2014 року для проведення поточної інвентаризації квартири АДРЕСА_1. Вихід було здійснено в присутності замовника, власника квартири №3 - ОСОБА_5 До квартири увійти не вдалось, так як люди, які на той час там проживали, не надали їм доступу, тому виконати в повному обсязі роботу згідно зазначеного замовлення немає можливості (т.2 а.с.99).

З довідки №39, виданої виконкомом Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області 13.01.2015 року вбачається, що станом на 13.01.2015 року в будинку по АДРЕСА_1 проживає родина ОСОБА_6 без реєстрації, хоча власником даної квартири є ОСОБА_5. Обстеження житлово-побутових умов в даній квартирі не здійснено в зв'язку з відмовою в доступі до даної квартири осіб, які там проживають (т.2 а.с.101, т. 3 а.с.56).

Актом від 15.05.2015 року виконкому Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області про обстеження житлово-побутових умов гр. ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_7, проживаючої в АДРЕСА_1, складеним на підставі заяви ОСОБА_5, встановлено, що на час обстеження в будинку був присутній ОСОБА_2, 1994 року народження. Будинок складається з двох житлових кімнат, прихожої, коридору, кухні та кімнати вбиральні. Є газове постачання, водопостачання та водовідведення, будинок багатоквартирний, цегляний з шиферним перекриттям. Підсобного господарства немає, є прибудинкова земельна ділянка - 0,05 га. В будинку, який належить ОСОБА_5 згідно із свідоцтвом на право власності з 2003 року, проживав її син разом з сім'єю, а з дня смерті і по даний час проживають онуки ОСОБА_5: ОСОБА_2, 1994 року народження, та ОСОБА_6, 1998 року народження, невістка проживає у Вінниці. Будинок доглянутий, поточний ремонт проводиться вчасно. Зі слів ОСОБА_2 вони проживають в даному будинку, так як проживали на день смерті батька, і не мають наміру залишити дану квартиру (т.2 а.с.164).

Актом від 28.01.2014 року виконкому Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області про передачу документів на квартиру по АДРЕСА_1 від ОСОБА_8, 1976 року народження, зареєстрованої в АДРЕСА_2, передано ОСОБА_5, проживаючій в АДРЕСА_4, наступні документи: технічний паспорт на прізвище ОСОБА_5 за № 78 від 24.07.2003 року; свідоцтво на право власності на житло від 09.09.2003 року на прізвище ОСОБА_5 №667; домову книгу про прописку на квартиру по АДРЕСА_1, Вінницького району Вінницької області, що підтверджується його копією (т.2 а.с.197).

Згідно Акта від 02.06.2015 року виконкому Вороновицької селищної ради Вінницького району, Вінницької області про обстеження житлово-побутових умов в будинку за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_5, на час обстеження доступу до будинку було обмежено з невідомих причин, тому в акті вказується інформація минулого обстеження (т.3 а.с.57).

Колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції прийшов вірного висновку, щодо виселення ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1, оскільки як встановлено судом ОСОБА_5 на праві приватної власності, на підставі приватизації згідно з ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» належить оспорювана квартира, позивачі за первісним позовом вчиняють перешкоди ОСОБА_5 як власнику квартири, щодо володіння, користування та розпорядження її майном, що також підтверджується зверненнями ОСОБА_5 з заявами до органів внутрішніх справ про прийняття мір відносно осіб, які не пускають до квартири яка належить їй на праві приватної власності.

Доводи апеляційної скарги про те, що районний суд прийшов помилкового висновку, що не доведено факту проживання сторонами однією сім»єю не заслуговують на увагу, так як вбачається з матеріалів справи позивачі за первісним позовом переїхали проживати в смт. Вороновиця в 2003 році, однак при переїзді не зареєстрували своє місце проживання у встановленому законом порядку, а по теперішній час зареєстровані у АДРЕСА_2. Належних та допустимих доказів на підтвердження факту, що ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_6 вели з ОСОБА_5 спільне господарство, їх об»єднував спільний побут чи вони мали спільний бюджет матеріали справи не містять.

Зокрема, як встановлено та підтверджується довідкою №147 від 29.01.2014 року, виданої виконкомом Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області, в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_5 зареєстрована з 03.01.1980 року, однак з 2005 року там не проживає, а тому відсутні правові підстави вважати, що сторони проживали однією сім»єю.

Відповідно до ст..308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 12 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: підпис Сопрун В.В.

Судді: підписи Шемета Т.М.

Матківська М.В.

З оригіналом вірно: Сопрун В.В.