Справа № 347/1034/16
Провадження № 22-ц/779/1820/2016
Головуючий у 1 інстанції Крилюк М. І.
Суддя-доповідач Максюта І.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Максюти І.О.,

суддів: Горблянського Я.Д., Фединяка В.Д.,

секретаря Капущак С.В.,

з участю представника апелянта Бабака А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_3 до відділу державної виконавчої служби Косівського районного управління юстиції, старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Косівського районного управління юстиції Стефурака Романа Миколайовича, стягувача ОСОБА_5, про неправомірні дії та скасування акта опису й арешту майна, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Косівського районного суду від 14 липня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

В червні 2016 року ОСОБА_3 звернулася в суд зі скаргою до відділу державної виконавчої служби Косівського районного управління юстиції, старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Косівського районного управління юстиції Стефурака Р.М., стягувача ОСОБА_5 про неправомірні дії та скасування акта опису й арешту майна. В скарзі вказала, що акт опису й арешту майна від 28 жовтня 2015 року в провадженні ВП №79007300, яким накладено арешт на майно ОСОБА_3, складений старшим державним виконавцем ВДВС Косівського районного управління юстиції Стефураком Р.М. з порушенням діючого законодавства України. Вважає, що такі дії державного виконавця являються неправомірними, оскільки ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2015 року змінено ухвалу Косівського районного суду від 09 квітня 2015 року, та обмежено об'єм майна, на який накладено арешт сумою заявлених позовних вимог - 291 524 грн. Просила визнати протиправними дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Косівського районного управління юстиції та скасувати даний акт.

Ухвалою Косівського районного суду від 14 липня 2016 року в задоволенні скарги ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись з даною ухвалою ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначила, що суд першої інстанції не перевірив під час розгляду справи чи дійсно залучалися поняті, чи був вихід на місцезнаходження арештованого майна.

На думку апелянта, судом не взято до уваги, що порушено процедуру опису, яка передбачає опис майна в межах суми, визначеної ухвалою Апеляційною суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2015 року.

Також суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, який встановлено в судовому засіданні, що вона не отримувала повідомлення про проведення виконавчих дій. В матеріалах виконавчого провадження, який був оглянутий судом, знаходиться лист (конверт) на її адресу з відміткою пошти про неможливість вручення кореспонденції.

Просила ухвалу суду скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вислухавши представника апелянта, суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою, виходячи з наступного.

В ч. 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції, прийшов до висновку, що заявником не надано будь-яких доказів на підтвердження викладених у скарзі обставин неправомірності дій державного виконавця, оскільки жодне інше майно, крім зазначеного в акті, у ОСОБА_3 відсутнє, тому старшим державним виконавцем ВДВС Косівського районного управління юстиції Стефураком Р.М. накладено арешт саме на це майно.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів Апеляційного суду Івано-Франківської області.

Судом встановлено, що ухвалою Косівського районного суду від 09 квітня 2015 року у порядку забезпечення позову накладено арешт на рухоме й нерухоме майно, що належить ОСОБА_3 до вирішення справи по суті, а ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2015 року ця ухвала районного суду змінена, об'єм майна, на який накладено арешт, обмежено сумою заявлених позовних вимог - 291 524 грн. (а.с.8-10).

Рішенням Косівського районного суду від 04 вересня 2015 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 борг у розмірі 272 742 грн за договором позики та 243, 60 грн судового збору. Дане рішення набрало законної сили, Косівським районним судом видано виконавчий лист, який звернений до примусового виконання.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно матеріалів виконавчого провадження №54/7 13 жовтня 2015 року відкрито виконавче провадження та боржнику запропоновано самостійно виконати виконавчий документ та надати підтверджуючі документи про добровільне виконання рішення суду.

Згідно акту опису й арешту майна від 28 жовтня 2015 року, державним виконавцем Стефураком Р.М. при примусовому виконанні виконавчого листа №347/686/15-ц, виданого 09 жовтня 2015 року Косівським районним судом про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 272 742 грн. боргу за договором позики та 243,60 грн сплаченого судового збору, описано, накладено арешт на майно ОСОБА_3 з встановленням обмеження права користування майном, яке полягає у забороні відчуження, розтраті та пошкодження, а саме на домоволодіння (житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами) за адресою - АДРЕСА_1, зальна площа - 139,6 кв.м., житлова площа - 84,0 кв.м., а також на земельну ділянку (для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд) за адресою АДРЕСА_1, кадастровий номер - НОМЕР_1, площа - 0,25 га. (а.с.4-7).

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» вбачається, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. П. 5 ч. 3 даного закону передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. А згідно ч. 1 ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 та 6 ст. 52 ЗУ «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

В силу ч.ч. 1, 2, 5 ст. 57 вказаного Закону арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, у тому числі, шляхом проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Згідно ч. 11 ст. 62 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі якщо від продажу частини майна виручено суму, достатню для задоволення вимог стягувача, сплати виконавчого збору, відшкодування витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, а також сплати штрафу, продаж арештованого майна припиняється.

У судовому засіданні встановлено та не заперечується заінтересованими особами те, що старшим державним виконавцем Стефураком Р.М. проводилися виконавчі дії, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження» по примусовому виконанню рішення суду, у тому числі здійснювалася перевірка майнового стану боржника. Про це свідчать відповіді з державної податкової служби України, де зазначено, що інформація щодо сум доходу ОСОБА_3 відсутня, з Пенсійного Фонду України в якій вказано, що інформації щодо ОСОБА_3 не знайдено, Державна інспекція сільського господарства в Івано-Франківській області повідомила, що техніка за ОСОБА_3 не зареєстрована, згідно відповіді регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області ТСЦ 2643 транспортні засоби за ОСОБА_3 не зареєстровані. ОСОБА_3 являється власником будинку та земельної ділянки, виділеної для обслуговування цього будинку, що розтьашовані в с. Вербовець по вул. Тикинюка, 17 Косівського району, що підтверджується відповідними документами.

Долучені до матеріалів виконавчого провадження платіжні доручення свідчать про те, що з березня 2016 року, після застосування державним виконавцем до боржника різних заходів з примусового виконання рішення суду, заявник почала сплачувати борг, виплативши 910 гривень (а.с.21-22). Ця сума є незначною, порівняно із сумою боргу.

Таким чином, боржник (заявниця по справі), достовірно знаючи про відкриття виконавчого провадження, не вживала заходів щодо добровільного виконання рішення суду, не виконала у добровільному порядку судове рішення і після прийняття рішення про арешт нерухомого майна, не запропонувала державному виконавцеві звернути стягнення на наявні інші види майна, достатні для виконання рішення суду.

Самим по собі актом опису й арешту майна встановлено обмеження у праві розпорядження та користування цим майном, які полягають у забороні відчуження, розтрати та пошкодження, що є гарантією виконання рішення суду.

Відсутність у акті опису й арешту майна оціночної вартості цього майна не свідчить про порушення прав заявника, оскільки іншого майна, на яке можливо звернути стягнення, нею не запропоновано, а звернення стягнення можливо лише на цілий будинок як один об'єкт нерухомого майна, і разом із земельною ділянкою, так як вона виділена для його обслуговування. Тому державним виконавцем вірно зазначено у акті опису й арешту майна про те, що вартість майна буде встановлена експертом. Визначення вартості цього нерухомого майна матиме значення при зверненні стягнення на нього.

Отже, висновок суду першої інстанції є правильним, відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, які судом застосовані вірно.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Косівського районного суду від 14 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: І.О. Максюта

Я.Д. Горблянський

В.Д. Фединяк