АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1132/16 Справа № 202/1963/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Мороз В. П. Доповідач - Куценко Т.Р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ 20 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Волошин М.П.

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства

Комерційний Банк «ПриватБанк»,

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ КБ «Приватбанк» у лютому 2014 року звернулося до суду з позовом, в якому просив стягнути з ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 08 лютого 2007 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до якого банк надав відповідачу грошові кошти с визначенням розміру процентної ставки та строків виконання зобов'язання умовами даного договору. Зобов'язання за даним договором було забезпечено договором поруки від 20 жовтня 2010 року, укладеним з ПАТ «Акцент-Банк». Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надавши позичальнику кредитні кошти. Позичальник свої обов'язки не виконував, у зв'язку з чим станом на 29 листопада 2013 року утворилася заборгованість. Посилаючись на порушення умов кредитного договору, у зв'язку з чим виникла необхідність захисту цивільного права, позивач звернувся до суду з зазначеними вимогами та враховуючи наведені обставини наполягає на їх задоволенні /а.с.2-3/.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2014 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 08 лютого 2007 року в розмірі 13 725, 36 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 1 918, 80 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом - 11 806, 56 грн. також вирішено питання щодо розподілу судових витрат /а.с.54-57/.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині відмови у стягненні пені та штрафів та ухвалити нове, яким стягнути пеню та штраф на загальну суму 13 725, 36 грн. /а.с.77-80/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення на підставі ч.1 ст.309 ЦПК України, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5)чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6)як розподілити між сторонами судові витрати; 7)чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8)чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Однак зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення суду повністю не відповідає.

Судом встановлено, що 08 лютого 2007 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено кредитно-заставний договір № KGXRRX08520018, за умовами якого відповідачу було надано кредит в розмірі 1 918, 80 грн. з визначенням терміну його повернення по 08 лютого 2008 року включно, із сплатою 12, 00 % річних за користування кредитними коштами /а.с.8/.

За кредитним договором ОСОБА_3 зобов'язався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути позивачу кредит в повному обсязі в порядку та у строки обумовлені кредитним договором (п. 2, 3 кредитного договору).

Також, сторони погодили порядок повернення кредиту з визначенням щомісячної суми мінімально необхідного платежу у розмірі 217, 64 грн., з визначенням періоду його сплати з «5» по «10» число кожного місяця.

Разом з тим зобов'язання за даним договором було забезпечено договором поруки № 167 від 20 жовтня 2010 року, укладеним з ПАТ «Акцент-Банк» /а.с.6/.

У порушення умов спірного кредитного договору від 08 лютого 2007 року, відповідач свої зобов'язання виконував неналежним чином, у зв'язку з чим станом на 29 листопада 2013 року утворилася заборгованість в розмірі 61 129, 10 грн., яка складається з заборгованості: по кредиту у розмірі 1 918, 80 грн.; по відсоткам у розмірі 11 806, 56 грн., пені у розмірі 43 452, 52 грн., комісії за користування кредитом у розмірі 564, 12 грн. та штрафів на загальну суму 3 387, 10 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості /а.с.5/.

Ухвалюючи рішення по справі суд першої інстанції прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнув з відповідача лише заборгованість по тілу кредиту та нараховані проценти за користування кредитом, в решті позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено, оскільки не було наведено обґрунтований розрахунок заборгованості щодо інших складових заборгованості.

Проте з таким висновком суду повністю погодитись не можна, з наступних підстав.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Так, п. 5 договору передбачено, що у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1,25 % від простроченої суми за кожен день прострочення, але не менше 1 грн. Пеня нараховується у разі порушення позичальником строків передбачених договором. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов'язання сплатити відсотки за весь час фактичного користування кредитними ресурсами. Крім того, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором, останній повинен сплатити банку траф у розмірі 500 грн. та 5% від суми позову.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

За змістом ст. ст. 610, 611, 612, 623, 625 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Отже, враховуючи наведені норми закону колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_3 на користь банку штрафних санкцій, передбачених договором за неналежне виконання його умов, зокрема: простроченої заборгованості по комісії та пені разом з нарахованими штрафами підлягають задоволенню.

Звертаючись з позовними вимогами банком було надано розрахунок заборгованості за період з 08 лютого 2007 року по29 листопада 2013 року за договором № KGXRRX08520018 від 08 лютого 2007 року укладеного між сторонами, відповідно до якого станом на 29 листопада 2012 року пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором складає 43 452, 52 грн. та штрафи на загальну суму 3 387, 10 грн. /а.с.5/.

Від так, приймаючи до уваги неналежне виконання ОСОБА_3 покладених зобов'язань за кредитним договором колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та доцільність стягнення з штрафних санкцій за спірним кредитним договором.

Разом з тим, стосовно розміру пені - 43 452, 52 грн., слід зазначити, що вирішуючи питання про розмір такої заборгованості, судова колегія виходить з її розрахунку, наданого банком, однак, вважає за можливе зменшити розмір пені, як її складової частини, виходячи з наступного.

Частиною 3 ст.551 ЦК України, зокрема передбачено, що Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, частина 3 ст.551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини 4 ст.10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року № 6-100 цс 14 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Також, ст. 616 ЦК України передбачено, якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

З матеріалів справи вбачається, що строк повернення кредитних коштів за вказаним кредитним договором визначений по 08 лютого 2008 року включно, проте, із зазначеними позовними вимогами до суду ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся лише у лютому 2014 року, що свідчить про те, що своїми діями позивач сприяв збільшенню розміру пені. Разом з тим, звертаючись до суду з апеляційною скаргою банк також посилається на вимоги ст. 551 ЦК України та просить суд стягнути неустойку у загальному розмірі 13 725, 36 грн.

Відповідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Отже, враховуючи зазначену норму закону та положення ч.3 ст.551 ЦК України, колегія суддів приходить до висновку, що розмір пені за вищевказаним договором має бути зменшений з 43 452, 52 грн. до 10 338, 26 грн., яка разом зі штрафами у розмірі 3 387, 10 грн. складає загальну суму неустойки 13 725, 36 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості з ПАТ «Акцент-Банк» за договором поруки слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 2 ст. 118 ЦПК України позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 роз'яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року по справі № 6-745ц15.

Виходячи з того, що суд помилково прийняв до розгляду позовні вимоги про стягнення заборгованості з ПАТ «Акцент-Банк» як поручителя, рішення суду в цій частині на підставі ст. ст. 205, 310 ЦПК України необхідно скасувати, а провадження у справі в цій частині закрити, повідомивши позивача, що розгляд його позовних вимог до даного відповідача віднесено до юрисдикції господарських судів.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних про стягнення штрафу та пені, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 та закриттям провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк».

Згідно ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Відповідно ст..88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

ПАТ КБ «ПриватБанк» при зверненні до суду з апеляційною скаргою було сплачено судовий збір у розмірі 672, 42 грн. та під час її розгляду за рахунок коштів апелянта відповідач викликався до апеляційного суду шляхом публікації в пресі оголошення про його виклик та було витрачено банком грошові кошти у розмірі 220 грн., що підтверджено відповідними квитанціями. Отже, необхідно стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 892, 42 грн.

Керуючись ст.ст. 205, 303, ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - задовольнити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2014 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3 пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором та штрафу - скасувати.

Позовні вимоги в цій частині задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» пеню в сумі 10 338 грн. 26 коп., штраф (фіксована частина) в сумі 500 грн., штраф (процентна складова) - 2887 грн. 10 коп., а всього 13 725 грн. 36 коп.

Провадження по справі Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за договором поруки - закрити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» судові витрати у розмірі 893 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Волошин М.П.

Демченко Е.Л.