№ 207/1172/16-ц
№ 2/207/905/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2016 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

судді: Литвинчука В.П.

при секретарі: Єрмаковій Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Кам*янському цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів позики,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів позики.

В обгрунтування пред*явлених позовних вимог пояснила, що відповідач ОСОБА_2 її колишній чоловік, а ОСОБА_3 - свекруха. Шлюб ними був зареєстрований 18 жовтня 2003 року. Рішенням суду від 02 серпня 2013 року їхній шлюб був розірваний. Перебуваючи у шлюбі, вони мали намір придбати будинок і, згідно договору купівлі-продажу від 07 липня 2011 року, перебуваючи у шлюбі з відповідачем, придбали будинок № 37 по вулиці Київській у м. Дніпродзержинську. Придбаний будинок їм належить на праві спільної часткової власності: по 1/2 частині кожному. Під час розгляду справи за позовом ОСОБА_3 до неї та ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, ще до розлучення, їй стало відомо, що, згідно розписок колишнього чоловіка, 06 липня 2011 року для придбання будинку він у матері позичив 14 000 доларів США, а 09 жовтня 2011 року - 50 000 гривень для ремонту придбаного будинку.Борг чоловік, згідно розписок, зобов*язався повернути у липні 2016 році. Будинок ними був придбаний у період шлюбу та за спільні кошти, отримані від продажу квартири, яка належала їм на праві власності і гроші, які їм надали їхні батьки. Її батьки гроші давали відповідачці, але вона не пам*ятає яку суму грошей давали її батьки та батьки чоловіка. Вона була присутня при огляді будинку. На той час стосунки між ними були хороші і чоловік не міг не сказати їй, що у борг взяв гроші. Особисто вона грошей від свекрухи не отримувала, згоди на позику грошей чоловіку не надавала, при написанні розписок присутньою не була. Куди чоловік витратив гроші вона не знає. Після розірвання шлюбу стосунки між ними стали неприязненними. Вважає, що розписки були виготовлені після її звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу у травні 2013 року. Договори позики є фіктивними. Вона не була стороною цих договорів. Укладені чоловіком договори позики не мали реальних наслідків, які ними передбачались і тому повинні бути визнані недійсними. Вона не бажає виплачувати гроші яких не брала. Всі рішення, які судами приймались раніше неправильні.Просить позов задовольнити.

Представник позивачки підтримав пред*явлений позов та також вважає, що позов підлягає задоволенню. Пояснив, що укладені чоловіком позивачки договори позики виходять за межі дрібних побутових, що чоловік не поставив у відомість позивачку про укладення вказаних договорів, що позивачка згоди на укладення договорів не надавала, грошей не отримувала, не була присутня при написанні розписок та про існування вказаних договорів їй стало відомо у 2013 році після пред*явлення свекрухою позову про стягнення боргу за вказаними договорами. Просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 пред*явленого позову не визнав та пояснив, що гроші він позичав зі згоди позивачки, своєї на той час дружини, що позивачці була відома обставина про позику у його матері грошей для придбання та ремонту будинку. Гроші позичали за взаємною згодою. Ними їхня квартира була продана за 9 700 доларів США, а будинок придбаний за 19 500 доларів США. На придбання будинку грошей у них не було. Якби вони не позичили у його матері грошей, то не придбали б будинку. Гроші матір*ю були передані у присутності свідка.

Відповідачка ОСОБА_3 також пред*явленого позову не визнала і пояснила, що позивачка до суду з настоящим позовом звернулась, щоб уникнути від сплати боргу, який наступає у 2016 році. Позивачкою та її чоловіком будинок № 37 по вулиці Київській у м. Дніпродзержинську був придбаний 07 липня 2011 року за 19 500 доларів США. Однокімнатна квартира, яка їм належала на праві власності, ними була продана за 9 700 доларів США. Таким чином, у них не було коштів для придбання та ремонту будинку, який знаходився у занедбаному стані. Вони, подружжя,за взаємною згодою позичили у неї гроші для придбання будинку, його ремонту. Позивачка не була присутня при написианні розписок. Однак, гроші позичались за її згодою.Тому у задоволенні позолву просить відмовити.

Представник ОСОБА_3 пояснив, що сторонами будинок був придбаний у період шлюбу. Для придбання будинку та його ремонту відповідачем зі згоди дружини, позивачки по справі, були позичені гроші. У задоволенні позову просить відмовити.

Суд, вислухавши сторони, їх представників, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Так, із розписки від 06 липня 2011 року вбачається, що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3, тобто позичив, 14 000 доларів США для придбання будинку № 37 по вулиці Київській у м. Дніпродзержинську. Повернути позику зобов*язався до 06 липня 2016 року /а.с.14/.

При цьому, із договору купівлі-продажу від 07 липня 2011 року, тобто, наступного дня після отримання позики, вбачається, що Березанська /Тягнирядно/ ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_2 та ОСОБА_1, сторони по справі, придбали у приватну спільну часткову власність, тобто, по ? частині кожний, житловий будинок № 37 по вулиці Київській у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області.

Із розписки від 09 жовтня 2011 року також вбачається, що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3, тобто позичив, 50 000 гривень для ремонту будинку № 37 по вулиці Київській у м. Дніпродзержинську, придбаного 07 липня 2011 року. Повернути позику зобов*язався до 09 жовтня 2016 року /а.с.15/.

У судовому засіданні була оглянута цивільна справа № 207/2219/13-ц; № 2/207/950/13 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2К та ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Із матеріалів оглянутої у судовому засіданні цивільної справи вбачається, що у травні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2К та ОСОБА_1, сторін по справі, про стягнення боргу за договором позики у сумі 162 000 гривень. У липні 2013 року ОСОБА_3 позовні вимоги уточнила та просила стягнути на її користь з ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на її користь по 81 000 гривень з кожного.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 05 вересня 2013 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 було відмовлено з тих підстав, що суд дійщов до висновку про недоведення факту, що договори позики укладались ОСОБА_2 саме в інтересах сім*ї і отримані за договорами позики кошти витрачені на придбання спільної сумісної власності подружжя або майна, що належить особисто ОСОБА_1, що станом на день розгляду справи по суті сторонами не надано доказів припинення шлюбу шляхом його розірвання, що не надано доказів поділу майна подружжя та виділення частки майна відповідача в натурі на яку можливо було б звернути стягнення, що визначені у розписках відповідача терміни повернення боргів не настали і обставини, на які посилається позивачка, вимагаючи дострокового повернення боргу, договорами позики не передбачені.

Рішенням Колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2013 року апеляційна скарга ОСОБА_1 була задоволена частково. Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 05 вересня 2013 року було змінено. Із мотивувальної частини рішення було виключено висновок суду про недоведеність боргових зобов*язань ОСОБА_1 перед ОСОБА_3. В решті рішення суду було залишено без змін.

Ухвалою Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 грудня 2013 року касаційна скарга ОСОБА_1 була відхилена. Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2013 року було залишено без змін. Було встановлено, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду Дніпропетровської області ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Докази та обставини, на які посилалась ОСОБА_1, були предметом дослідження апеляційного суду і при їх дослідженні та встановленні судом дотримані норми процесуального та матеріального права. Наведені в касаційній скарзі доводи висновків апеляційного суду не спростовують.

Відповідно до ст.60 ЦПК України: «Кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.»

Згідно з ч.3 ст.61 ЦПК України: «Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини."

Із рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2013 року вбачається, що районний суд при постановленні рішення не врахував, що за договором купівлі-продажу від 07 липня 2011 року, тобто, на наступний день після отримання ОСОБА_2 у ОСОБА_3 грошей, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі ОСОБА_2 та ОСОБА_1, придбали по ? частині житлового будинку № 37 по вулиці Київській у м. Дніпродзержинську у приватну спільну часткову власність, що у своїй сукупності з умовами укладених між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 договорів позики, згідно розписок, свідчить про придбання ними цього майна в інтересах сім*ї саме за отримані у ОСОБА_3 в борг гроші чого ОСОБА_1 ніякими доказами не спростувала.

Відповідно до ч.4 ст.65 СК України: «Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім*ї, створює обов*язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім*ї».

У судовому засіданні було встановлено, що гроші, отримані ОСОБА_2, згідно наданих суду розписок від 06 липня 2011 року та 09 жовтня 2011 року, за договорами позики у ОСОБА_3, були використані саме в інтересах сім*ї.

Подружжям, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у рівних частках, по ?, був придбаний будинок № 37 по вулиці Київській у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області. Також подружжям був проведений ремонт придбаного будинку.

При таких обставинах суд, оцінюючи всі докази, зібрані по справі у їх сукупності, вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд вважає, що понесені позивачкою судові витрати у вигляді судового збору необхідно покласти на позивачку.

Керуючись ст.65 СК України, ст.ст.202, 203, 204, 205, 207, 208, 1046, 1047 ЦК України, ст.ст.6-14, 60, 61, 212-218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів позики - відмовити.

Судові витрати покласти на позивачку.

Рішення може бути оскаржене на протязі 10 днів з моменту його оголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська.

Суддя: / ОСОБА_6 /