Справа № 534/322/16-ц
Провадження № 2/534/315/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2016 року Комсомольський міський суд

Полтавської області

в складі : головуючого судді Окунь Т.В.

при секретарі Гончар С.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Комсомольську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради про визнання права власності на будинок в порядку спадкування за заповітом,

в с т а н о в и в :

В лютому 2016 року позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому в порядку спадкування за заповітом просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: сел.. Дмитрівка, вул.. Будівельників, 13 і залишився після смерті її чоловіка ОСОБА_2 померлого 16 червня 2014 року. Позовні вимоги мотивовані посиланням на положення ст.ст 1216,1218 ЦК України.

До суду позивач не зявилась, направивши заяву про розгляд справи за її відсутності та проханням задовольнити заявлені вимоги з підстав, викладених в позові (а.с. 31).

Відповідач до суду не зявився, направивши заяву про розгляд справи за відсутності свого представника. Вирішення спору залишає на розсуд суду (а.с. 29).

Дослідивши представлені у справі докази, суд встановив наступне:

16.06.2014 року помер ОСОБА_2 (а.с. 6), який перебував з позивачем в зареєстрованому шлюбі до дня смерті (а.с. 7).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, частина якої (земельна ділянка площею 0,1776 га. по вул. Будівельніків, 13 в сел.. Дмитрівка) була прийнята позивачем, як єдиним спадкоємцем із отриманням відповідного свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 8-11).

Як вбачається з матеріалів справи, розташований на згаданій земельній ділянці житловий будинок з господарськими будівлями, 1987 року побудови, згідно із записом в погосподарській книзі № 13 виконкому Дмитрівської сільської ради (а.с. 13) числиться за ОСОБА_3, нині померлим, який на день своєї смерті був зареєстрований за вказаною адресою разом з дружиною ОСОБА_1 Правоустановлюючі документи на будинок відсутні.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного:

У відповідності до ч.4 ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється в момент її смерті.

Відповідно до положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Разом з тим, відповідно до ч.5 ст.11 ЦК України цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Щодо права власності, то ЦК України передбачає можливість його виникнення на підставі рішення суду у випадках, встановлених ст.376 ЦК України, та підтвердження рішенням суду існуючого в особи права власності у випадках, встановлених ст.392 ЦК України. В інших випадках право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом.

Згідно із розясненнями, наданими ВССУ в листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР /далі по тексту: Перелік/, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Отже, приймаючи до уваги, що позивачем не представлений жоден із зазначених в Додатку N 1 до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких на час виникнення права власності спадкодавця на будівлю /1987 рік/ провадилась реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що стало би підставою для органу місцевого самоврядування видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві, а для нотаріуса відповідно - прийняти таку довідку разом із іншими правовстановлюючими документами та видати свідоцтво про право на спадщину (п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України), спадкодавець вважається таким, що не набув за життя у встановленому законом порядку право власності на житловий будинок.

Оскільки умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку, а цивільна правоздатність особи /здатність мати права та обовязки/ у відповідності до положень ст..25 ЦК України припиняється у момент смерті, не можна визнати цілком обґрунтованою вимогу позивача щодо визнання за нею права власності на спірне майно в порядку спадкування за заповітом.

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як зазначив ВССУ в листі № 24-753/0/4-13 «якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.

З огляду на вищенаведене, суд вважає, що в порядку спадкування за заповітом за позивачем може бути визнане лише майнове право, що належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилось внаслідок її смерті, а саме - право набути у власність житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: сел. Дмитрівка, вул. Будівельників, 13.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1218 ЦК України, ст.ст. 213, 215 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

В порядку спадкування за заповітом визнати заОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 майнове право, що належало померлому 16 червня 2014 року ОСОБА_2 на момент відкриття спадщини і не припинилось внаслідок його смерті - право набути у власність житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: м. Комсомольськ, сел. Дмитрівка, вул. Будівельників, 13 з одержанням відповідних правовстановлюючих документів на імя ОСОБА_1.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: підпис ОСОБА_4

Згідно з оригіналом:

Суддя: Т.В. Окунь