АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1-й інстанції - Остапчук Т.В.
№22-ц/796/459/2016 Доповідач - Українець Л.Д.
Справа №757/5121/15-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - Українець Л.Д.

суддів - Оніщука М.І.,

- Ящук Т.І.,

за участю секретаря - Троц В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 листопада 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа: ОСОБА_4, про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі та стягнення оплати за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И Л А

У лютому 2015 року позивач звернувся в суд із позовом до відповідача про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі та стягнення оплати за час вимушеного прогулу.

У мотивування вимог посилався на те, що з 29.11.2007 року він перебував у трудових відносинах з ПАТ «Державний ощадний банк України».

За весь період своєї трудової діяльності в ПАТ «Ощадбанк» його постійно переводили на інші посади у зв'язку з підвищенням.

Остання посада, яку він займав у ПАТ «Ощадбанк» з 01.03.2012 року - заступник начальника відділу супроводження виконавчого провадження управління супроводження банкрутства і виконавчого провадження департаменту проблемних активів ПАТ «Ощадбанк».

Постановою правління Банку №867 від 31.10.2014 року встановлено створити з 03.11.2014 року департамент реструктуризації заборгованості та стягнення ПАТ «Ощадбанк», тобто, новий департамент, який фактично буде дублювати функції департаменту, в якому він працював.

07.11.2014 року Постановою правління Банку встановлено ліквідувати з 12.01.2015 року департамент проблемних активів ПАТ «Ощадбанк» із скороченням штату працівників цього департаменту у зв'язку з його ліквідацією.

10.11.2014 року його було повідомлено про заплановане звільнення та запропоновано перелік вакантних посад для переведення, серед яких не було жодної посади в новоствореному департаменті.

Наказом від 08.01.2015 року №8-к його звільнено із займаної посади з 12.01.2015 року у зв'язку зі скороченням штату працівників, відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Всупереч чинному трудовому законодавству (ст. 47 КЗпП) трудову книжку йому було видано лише наступного дня після звільнення, а саме, 13.01.2015 року.

Його звільнення є незаконним, оскільки відповідно до ст. 42 КЗпП України переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці надається працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації, а також працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва.

Так, він сумлінно пропрацював з 2007 року, постійно отримував підвищення, жодні дисциплінарні стягнення щодо нього не застосовувалися.

Окрім того, його керівництву було відомо, що він поєднує роботу із навчанням у вищому навчальному закладі (заочна форма навчання) без відриву від роботи.

У відповідача фактично не відбулися зміни в організації виробництва і праці, а переведення більшої частини працівників департаменту проблемних активів на посади в новоствореному департаменті підвереджує реорганізацію одного департаменту в інший, а не його ліквідацію.

З урахуванням заяв про збільшення розміру позовних вимог просив суд:

- визнати його звільнення з 12.01.2015 року з посади Заступника начальника відділу супроводження виконавчого провадження управління супроводження банкрутства і виконавчого провадження департаменту проблемних активів АТ «Ощадбанк», згідно Наказу №8-к від 08.01.2015 року незаконним;

- поновити його з 13.01.2015 року на посаді Заступника начальника відділу супроводження виконавчого провадження управління супроводження банкрутства і виконавчого провадження департаменту проблемних активів АТ «Ощадбанк» або на рівнозначній посаді зі збереженням відповідного окладу, та допустити рішення в цій частині до негайного виконання;

- стягнути з АТ «Ощадбанк» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13.01.2015 року по день прийняття рішення, що станом на 04.11.2015 року складає 160 923,37 грн;

- допустити до негайного виконання середній заробіток за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 16 397 грн 09 коп.;

- стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04 листопада 2015 рокупозов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа: ОСОБА_4, про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі та стягнення оплати за час вимушеного прогулу залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Зазначає, що судом першої інстанції не враховане переважне право позивача на залишення на роботі.

Так, вісім років (2007-2015 рр.) позивач сумлінно пропрацював постійно в ПАТ «Ощадбанк», за високу професійну майстерність, продуктивність праці та високі досягнення у праці його неодноразово переводили на вищі посади.

Також, він має дві вищі освіти за спеціальністю правознавство (кваліфікація магістр права) та за спеціальністю облік та аудит (кваліфікація спеціаліст з обліку та аудиту), у період звільнення він навчався без відриву від виробництва та здобував кваліфікацію магістра з обліку та аудиту.

Вказує, що роботодавцем були порушені вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, оскільки позивачу був наданий перелік вакантних посад для переведення, які взагалі не відповідали його кваліфікації та освіті, серед яких були водій автотранспорту, касир, електромонтер та ін.

Окрім цього, після надання керівництвом 10.11.2014 року даного переліку посад, більше жодного разу на протязі двох місяців інші вакантні посади, які з'являлися до дня його звільнення, тобто до 12.01.2015 року, йому не пропонувалися.

Також посилається на те, що суд першої інстанції, зазначаючи, що в ПАТ «Ощадбанк» було начебто ліквідовано структурні підрозділи, змінено оргструктуру та штатний розпис за рахунок виведення (ліквідації) 158 штатних одиниць відповідно до постанов ПАТ «Ощадбанк» за №593, №686, №745, №801, №867, №880, не взяв до уваги, що за цей період на підставі цих же постанов також було введено 141 штатну одиницю, що підтверджує лише те, що зміни в організації виробництва і праці в АТ «Ощадбанк» завжди мають місце, але це не може бути самостійною підставою для розірвання трудового договору з працівником.

Фактично зміни в організації праці знайшли своє відображення виключно в перейменуванні структурних підрозділів та відповідній зміні найменувань займаних посад, що являється внутрішньою реорганізацією юридичної особи, шляхом впровадження змін в організаційній структурі підприємства без скорочення чисельності або штату працівників у зв'язку з такими змінами у структурі підприємства.

До того ж, новостворений департамент включив в себе 44 штатні одиниці, а ліквідований департамент складав лише 36 осіб, тобто відбулося збільшення штату, що давало змогу керівництву відповідача перевести позивача до новоствореного департаменту як працівника з високим рівнем кваліфікації та продуктивності праці.

Звертає увагу й на те, що із 36 працівників ліквідованого департаменту було повідомлено про заплановане звільнення лише 11 осіб, а всіх інших (24 працівники) було переведено в новостворений департамент. Також до новоствореного департаменту були залучені вакантні посади нових працівників, які не перебували в трудових відносинах із відповідачем, у тому числі осіб з нижчим рівнем кваліфікації та терміну безперервного стажу роботи, аніж у позивача.

Також, діями відповідача була завдана позивачу моральна шкода, так як через неправомірне звільнення він був вимушений майже рік намагатися поновити свої порушені права у суді, що призводило до постійного напруження та стресів, та вимагало докладати багато зусиль для збереження в такій неприємній ситуації духовної рівноваги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції підставно виходив з їх недоведеності та необґрунтованості.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 29 листопада 2007 року призначено на посаду головного економіста відділу фінансової безпеки управління інформаційної безпеки департаменту банківської безпеки ВАТ 2Ощадбанк», що підтверджується наказом ВАТ «Державний ощадний банк України» №794-к від 29.11.2007 року, що є правонаступником ПАТ «Державний ощадний банк України». (а.с. 67 т. 1)

У подальшому ОСОБА_2 було переведено на посаду головного спеціаліста відділу організації роботи з проблемними активами юридичних осіб управління проблемних активів юридичних осіб департаменту проблемних активів з 03 вересня 2009 року, що вбачається з наказу №387-к від 26 серпня 2009 року. (а.с. 69 т. 1)

Згідно наказу ПАТ «Державний ощадний банк України» №75-к від 24 лютого 2012 року з 01 березня 2012 року ОСОБА_2 переведено на посаду заступника начальника відділу супроводження виконавчого провадження управління супроводження банкрутства і виконавчого провадження департаменту проблемних активів АТ «Ощадбанк». (а.с. 68 т.1)

Наказом ПАТ «Державний ощадний банк України» №8-к від 08 січня 2015 року ОСОБА_2 звільнено з посади заступника начальника відділу супроводження виконавчого провадження управління супроводження банкрутства і виконавчого провадження департаменту проблемних активів АТ «Ощадбанк» 12 січня 2015 року в зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. (а.с. 76)

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06 листопада 1992 року, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

За приписами ч. 3 ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Так, скорочення чисельності або штату працівників може бути зумовлене, зокрема, вдосконаленням виробництва, суміщенням професій, зменшенням обсягу виробництва продукції, перепрофілюванням підприємства, установи, організації тощо.

Скорочення чисельності та скорочення штату - це різні поняття. Так, скорочення чисельності передбачає звільнення працівників, натомість скорочення штату - зменшення кількості або ліквідацію певних посад, спеціальностей, професій тощо. При цьому одночасно можуть вводитися інші посади, спеціальності, професії тощо, в результаті чого кількість працівників може і не зменшуватися, а в окремих випадках навіть збільшуватися.

Як вбачається з матеріалів справи, в ПAT «Ощадбанк» мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення штату працівників, що підтверджується Постановою Правління AT «Ощадбанк» «Про зміни в організації виробництва і праці в центральному апараті AT «Ощадбанк» від 21.08.2014 року №593, Постановою Правління AT «Ощадбанк» «Про зміни в організації виробництва і праці в центральному апараті AT «Ощадбанк» від 05.09.2014 року №686 зі змінами внесеними Постановою Правління AT «Ощадбанк» від 30.09.2014 року №745, Постановою Правління AT «Ощадбанк» «Про зміни в організації виробництва і праці в центральному апараті AT «Ощадбанк» від 17.10.2014 року №801, Постановою Правління AT «Ощадбанк» «Про зміни в організації виробництва і праці в центральному апараті AT «Ощадбанк» від 31.10.2014 року №867, Постановою Правління AT «Ощадбанк» «Про зміни в організації виробництва і праці в центральному апараті AT «Ощадбанк» від 07.11.2014 року №880. (а.с. 14-20, 87-100 т. 1)

Відповідно до Довідок №19/4-04/276-4261 та №19/4-04/275-4260 від 08.04.2015 року за період з 03.11.2014 року по 12.01.2015 року в Центральному апараті ПАТ «Державний ощадний банк України» було виведено із штатного розпису 158 штатних одиниць, зокрема і 35 із 36 одиниць департаменту проблемних активів (одна штатна одиниця залишилась у штатному розписі в зв'язку з перебуванням працівника у відпустці по догляду за дитиною. (а.с. 101, 166 т. 1)

Таким чином, безпідставними є посилання апелянта, що постановами ПАТ «Ощадбанк» за №593, №686, №745, №801, №867, №880 також було введено 141 штатну одиницю, що підтверджує лише те, що зміни в організації виробництва і праці в АТ «Ощадбанк» завжди мають місце, але це не може бути самостійною підставою для розірвання трудового договору з працівником, оскільки при скороченні штату можуть вводитися інші посади, спеціальності, професії тощо, в результаті чого кількість працівників може збільшуватися, до того жскорочення штату працівників є самостійною підставою для розірвання трудового договору, що відповідає приписам п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Згідно ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» реорганізація банку - злиття, приєднання, виділення, поділ банку, перетворення його організаційно-правової форми, наслідком яких є передача, прийняття його майна, коштів, прав та обов'язків правонаступникам.

Аналогічні вимоги зазначені й у ч. 1 ст. 104 ЦК України, а саме, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта, що у відповідача відбулася внутрішня реорганізацією юридичної особи, оскільки матеріалами справи підтверджено, що у ПАТ «Державний ощадний банк України» не відбувалася реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), до того ж майно, права та обов'язки не переходили до правонаступників.

Відповідно частин 1-3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

10 листопада 2014 року ОСОБА_2 був повідомлений про наступне вивільнення на підставі . 1 ст. 40 КЗпП України в зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці. (а.с. 71-72)

Окрім того, позивачу був наданий перелік із 26 вакантних посад, з яким він ознайомився 10.11.2014 року. (а.с. 73-74)

До того ж, Довідкою №19/4-04/277-4262 від 08.04.2015 року підтверджено, що станом на 10.11.2014 року у відповідача були відсутні вакансії у Департаменті реструктуризації та стягнення заборгованості. (а.с. 75 т. 1)

Не заслуговують на увагу посилання апелянта, що йому був наданий перелік вакантних посад для переведення, які взагалі не відповідали його кваліфікації та освіті, серед яких були водій автотранспорту, касир, електромонтер та ін., оскільки поруч із цими вакантними посадами йому пропонувалася робота відповідної професії чи спеціальності, що вбачається безпосередньо з переліку вакантних посад.

В апеляційній скарзі апелянт посилається, що судом першої інстанції не враховане його переважне право на залишення на роботі.

Колегія суддів відхиляє такі посилання апелянта з огляду на таке.

Частина 2 статті 40 КЗпП України передбачає, що при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Відповідно до ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, зміни в штатному розписі АТ «Ощадбанк» не були направленні на скорочення саме посади позивача, а носили загальний характер, оскільки скорочено було Департамент проблемних активів в цілому, що вбачається з Постанови Правління AT «Ощадбанк» «Про зміни в організації виробництва і праці в центральному апараті AT «Ощадбанк» від 07.11.2014 року №880, наказу ПАТ «Державний ощадний банк України» №8-к від 08 січня 2015 року, Довідок №19/4-04/276-4261 та №19/4-04/275-4260 від 08.04.2015 року.

Представник позивача підтвердила в апеляційному суді, що ОСОБА_2 були запропоновані всі 26 вакантних посад, які були вільними, проте він не погодився зайняти запропоновані йому посади.

Про 26 вакантних посад свідчать надані суду першої інстанції та досліджені судом штатні розписи, які спростовують доводи апеляційної скарги про наявність інших вакантних посад.

Представник позивача, стверджуючи про те, що позивачу не запропоновані інші вакантні, не зазначає які саме посади позивач вважав вакантними і які йому не запропоновані та чим це підтверджується.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну оцінку.

Всі доводи апеляційної скарги були предметом дослідження в суді першої інстанції і суд дав їм оцінку.

У апеляційного суду відсутні правові підстави для переоцінки доказів.

Рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді