АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 538/418/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1143/16Головуючий у 1-й інстанції Крекотень С.А. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді Лобова О.А.,

суддів Акопян В.І., Абрамова П.С.

за участю секретаря Гнатюк О.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 02 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаним позовом, просила ухвалити рішення, яким визначити місце проживання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з нею; стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку на утримання доньки, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття; допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати по справі та на користь держави судовий збір.

Заявлені вимоги мотивовані тим, що сімейні стосунки у сторін не склалися, малолітня дочка перебуває на утриманні та проживає з відповідачем, а доцільним є визначити місце проживання з позивачкою.

Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 02 березня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволений частково: визначено місце проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущене до негайного виконання; в іншій частині позовних вимог відмовлено; вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалите нове про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що суд неповно з'ясував суттєві обставини справи, зокрема не врахував думку малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Окрім того, справа розглянута з порушенням правил територіальної підсудності. При вирішенні спору суд дав однобоку оцінку доводам позивачки щодо перешкоджання їй у спілкуванні з дитиною.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав:

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307, ст.308 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції вправі відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у шлюбних відносинах з 17 липня 2006 року по 29 листопада 2013 року ( т.1 а.с.66-67).

20 липня 2008 року у них народилась дитина ОСОБА_4 (т.1 а.с.7).

Батьки дитини проживають окремо. Згідно характеристик з місця проживання кожен з батьків характеризується позитивно. Батьки відповідально ставляться до виконання своїх батьківських обов'язків.(т.1 а.с.60, 102).

Згідно актів обстежень умов проживання у обох батьків створені належні побутові умови для проживання дитини.

Обидва батьки працюють.

Згідно довідок ТзОВ «Лохвицький комбікормовий завод» позивачка ОСОБА_3 постійно працює на вказаному підприємстві з 01.06.2010 року, характеризується позитивно ( т.1 а.с.12).

Згідно копії трудової книжки ОСОБА_2 не має постійної роботи з березня 2013 року (т.1 а.с.86-88).

Згідно довідки ПАТ «ПУМБ» ОСОБА_2 за станом на 10 лютого 2016 року має заборгованість в розмірі 31 308,88 грн. за кредитним договором від 10.02.2012 року. (т.2 а.с.56)

Згідно копії відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 на праві приватної власності належить будинок по вул. Шевченка, 81 в с. Токарі Лохвицького району Полтавської області (т.2 а.с.78).

Згідно копії ухвали Лохвицького районного суду Полтавської області від 16 лютого 2016 року відкрито провадження у цивільній справ за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, припинення права власності ОСОБА_2 на майно та визнання права власності на майно за ОСОБА_3

Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив надані сторонами докази, належно їх оцінив та, враховуючи інтереси малолітньої дитини, дійшов обґрунтованого висновку, що умови проживання дитини разом з матір'ю є кращими. Крім того, проживання малолітньої дитини разом з матір'ю відповідає інтересам дитини та є біологічною потребою малолітньої дитини.

Згідно вимог ст. 141 СК України права та обов'язки матері та батька щодо дитини є рівними незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч.2 ст.161 СК України обставинами, які унеможливлюють спільне проживання дитини та одного з батьків, є відсутність у останнього самостійного доходу, зловживання останнім алкогольними напоями або наркотичними засобами, доведеність фактів аморальної поведінки одного з батьків, що може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, згідно ст. 15 Закону, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, а батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Виходячи з наведених правових приписів визначальним у вирішенні спору про проживання дитини окремо від матері є встановлення виключних обставин, за яких спільне проживання матері з дитиною може негативно вплинути на розвиток останньої, її формування як особистості.

Суд першої інстанції, виконавши вимоги ст.212 ЦПК України, зробив правильний висновок про недоведеність обставин, які б унеможливлювали спільне проживання матері і дитини.

Сам факт звернення ОСОБА_3 з позовом є свідченням існування спору між сторонами та певних обмежень для позивачки у спілкуванні та вихованні своєї дитини.

При розгляді справи суд першої інстанції забезпечив право дитини вільно висловити свою позицію щодо питання про своє місце проживання, проте думка дитини з урахуванням її віку (вісім років) не може бути домінуючою при вирішенні цього спору.

Що стосується правил територіальної підсудності при розгляді цієї справи, то ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 17 вересня 2015 року скасована ухвала Лохвицького районного суду Полтавської області від 14 серпня 2015 року і справа повернута до цього ж суду для розгляду по суті (т.1 а.с.153-156).

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що рішення місцевого суду є законним та справедливим, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.303, ст.307 ч.1 п.1, ст.308, ст.314, ст.315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 02 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: В.І. Акопян

ОСОБА_5

З оригіналом згідно

суддя О.А.Лобов