АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3217/16 Справа № 199/8941/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Макаров М.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Макарова М.О.,

суддів Максюти Ж.І., Прозорової М.Л.,

при секретарі Самокиші О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2016 року по справі за позовом Прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Комунального закладу «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені ОСОБА_3» до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_4, про стягнення витрат,-

ВСТАНОВИЛА

У листопаді 2015 році прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області звернувся до суду в інтересах держави в особі Комунального закладу «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені ОСОБА_3» із позовом до ОСОБА_2 про стягнення витрат на лікування, посилаючись на те, що вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2015 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, та на підставі ст.69 КК України йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 липня 2015 року вказаний вирок районного суду змінено, та ОСОБА_2 засуджено за ч.1 ст. 121 КК України із застосуванням ст.69 КК України на 2 роки позбавлення волі.

Вказаним вироком встановлено, що відповідач заподіяв ОСОБА_4 тілесні ушкодження, а саме: черепно-мозкової травми, забою головного мозку 3-го ступеню з контузійним вогнищем в правій тім'яній долі, вдавленого перелому тім'яної кістки праворуч, перелому лобної кістки з переходом на основу черепа, пневмоцефалії, гемосинусу, саднин в тім'яно-скроневій області праворуч, синців та субкон'юктивальних крововиливів в обох параорбітальних областях, які відносяться згідно висновку експерта № 5033е від 29 грудня 2014 року до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя. Також ОСОБА_4 відповідно до висновку експерта №5033е від 29 грудня 2014 року заподіяно тілесні ушкодження у вигляді синця по передній поверхні грудної клітини ліворуч між середньо-ключичною та передньо-пахвовою лініями в проекції 3-го міжребір'я, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

Згідно з калькуляцією Комунального закладу «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І.Мечникова» №3/948 від 29 вересня 2015 року, вартість лікування ОСОБА_4, який перебував на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І.Мечникова» з 20 грудня 2014 року по 14 січня 2015 року становить 9047 грн.

Враховуючи те, що особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, прокурор просив стягнути з ОСОБА_2 на користь лікарні для зарахування в обласний бюджет витрати на лікування потерпілого від злочину ОСОБА_4 в сумі 9 047 грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2016 року позов задоволено та ухвалено стягнуто з ОСОБА_2 на користь Комунального закладу «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені ОСОБА_3» витрати на лікування в сумі 9 047 грн. 00 коп. та судові витрати на користь держави у розмірі 551 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зазначене рішення ухвалено з додержанням вказаних вимог закону.

Так, судом встановлено, що вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2015 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, та на підставі ст.69 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, а ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 липня 2015 року цей вирок змінено в частині призначення покарання та ОСОБА_2 засуджено за ч.1 ст.121 КК України із застосуванням ст.69 КК України до 2 років позбавлення волі, (а.с. 11-15).

Вказаним вироком встановлено, що ОСОБА_2 заподіяв ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, забою головного мозку 3-го ступеню з контузійним вогнищем в правій тім'яній долі, вдавленого перелому тім'яної кістки праворуч, перелому лобної кістки з переходом на основу черепа, пневмоцефалії, гемосинусу, саднин в тім'яно-скроневій області праворуч, синців та субкон'юктивальних крововиливів в обох параорбітальних областях, які згідно з висновком експерта № 5033е від 29 грудня 2014 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя. Також ОСОБА_4 відповідно до висновку експерта №5033е від 29 грудня 2014 року заподіяно тілесні ушкодження у вигляді синця по передній поверхні грудної клітини ліворуч між середньо-ключичною та передньо-пахвовою лініями в проекції 3-го міжребір'я, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

Згідно з довідки-калькуляції Комунального закладу «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І.Мечникова» №3/948 від 29 вересня 2015 року, вартість лікування ОСОБА_4, який перебував на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І.Мечникова» з 20 грудня 2014 року по 14 січня 2015 року становить 9047 грн., з яких заробітна плата складає 3819 грн.; предмети, матеріали, обладнання та інвентар - 60,75 грн., медикаменти та перев'язувальні матеріали-1295,50 грн., продукти харчування-324,75 грн., утримання бюджетної організації-109,50грн. та комунальні платежі-2051,25 грн. Відповідно до листа КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І.Мечникова» №3/96 від 29 січня 2016 року, вартість по статтям витрат розраховується на підставі затвердженого плану асигнувань, шляхом визначення витрат на один ліжко-день, виходячи з планової кількості ліжко-днів на рік, а також передбачені прейскурантом медичних послуг лікарні (а.с. 8, 41-55) .

Відповідно до ст. 121 Конституції України на прокуратуру покладено обов'язок представляти інтереси держави в суді у випадках, визначених Законом.

Повноваження прокурора на звернення до суду у передбачених законом випадках, у тому числі для захисту інтересів держави, встановлено також ст.ст. 20, 23, 36-1 Закону України «Про прокуратуру», ст. 3, 45 ЦПК України.

Ст.1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобовязана відшкодувати витрати закладові охорони здоровя на лікування потерпілого від цього злочину.

Тобто, законодавство покладає обов'язок відшкодувати кошти, витрачені закладом охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, саме на особу, яка вчинила злочин та у відповідному порядку визнана винною у вчиненні злочину.

Фактичні витрати закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочину визначаються згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року №545, а пунктом 2 цього Порядку передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день.

Оскільки майнову шкоду було завдано Комунального закладу «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І.Мечникова» саме внаслідок лікування потерпілого від злочину вчиненого засудженим ОСОБА_2, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано стягнув з відповідача всю суму заподіяної шкоди.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що він відшкодував витрати на лікування потерпілого в сумі 10000 грн., а тому підстави для стягнення суми немає, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки, як вбачається з розписки, складеною потерпілим ОСОБА_4, останній зазначив в ній, що він отримав від ОСОБА_5 10000 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, але витрати які просив стягнути прокурор, складають витрати, які поніс саме лікувальний заклад на лікування потерпілого, та ці витрати не відшкодовані, а також цим обставинам суд першої інстанції дав належну оцінку.

Інші доводи апеляційної скарги є також необгрунтованими, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зясувавши в достатньо повному обємі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судове рішення ухвалене з додержанням норм процесуального права та у відповідності з нормами матеріального права і відсутні передбачені ст.309 ЦПК України підстави для скасування або його зміни.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: