Справа №150/97/16-ц
Провадження по справі №2/150/57/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

5 травня 2016 року с. Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючої: судді Цимбалюк Л.П.,

при секретарі Діденко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, -

ВСТАНОВИВ:

До Чернівецького районного суду звернулася ОСОБА_1 з вище зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги для утримання неповнолітньої дитини не надає.

Позивач в судове засідання не з*явилася, подавши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, свої вимоги підтримує, просить їх задоволити та стягувати з відповідача аліменти для утримання неповнолітніх дітей в розмірі по 1000 гривень щомісячно до досягнення дітьми повноліття.

Відповідач, викликаний до суду у встановленому порядку, в судове засідання не з*явився, не повідомивши при цьому про причини своєї неявки.

Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини своєї неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Дослідивши та оцінивши в сукупності матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з огляду на наступне.

Судом встановлено, що від спільного подружнього життя у сторін є неповнолітні діти: донька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 /а. с. 5/ та син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 /а. с. 6/, які проживають з матір*ю та перебувають на її утриманні /а.с. 7/.

В добровільному порядку відповідач відмовляється надавати матеріальну допомогу для утримання неповнолітніх дітей.

Обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття закріплений частиною 2 статті 51 Конституції України.

Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей. В разі ухилення від цього обов'язку кошти на утримання дітей стягуються у судовому порядку за ч.3 ст.181 цього Кодексу.

Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому обов'язком особистим, а не солідарним.

Частиною 1 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, №789 встановлено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ч.2 ст.27 Конвенціїї ООН).

Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України / із змінами, внесеними згідно із Законом України від 22.09.2005 року, № 2901 - 4 / мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» від 25 грудня 2015 року № 928-VIII затверджено прожитковий мінімум для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, дітей віком до 6 років: з 1 січня 2016 року - 1167 гривень, з 1 травня - 1228 гривень, з 1 грудня - 1313 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2016 року - 1455 гривень, з 1 травня - 1531 гривня, з 1 грудня - 1637 гривень.

Відповідно до ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об*єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини 3 статті 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Частиною 4 статті 60 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України належним чином не доведено обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог щодо стягнення із відповідача аліментів саме в розмірі по 1000 гривень на кожну дитину.

Так, позивач просить стягувати з відповідача тверду грошову суму для утримання неповнолітніх дітей в розмірі по 1000 гривень на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття, посилаючись на те, що відповідач має реальну можливість сплачувати зазначений розмір коштів, оскільки, періодично їздить на заробітки в м. Київ і його середньомісячний дохід становить більше п*яти тисяч гривень.

Однак, суд не може взяти до уваги дані твердження позивача, оскільки, вони не знайшли свого підтвердження, є необґрунтованими та недоведеними належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем у відповідності до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України не надано суду належні та допустимі докази того, що ОСОБА_2 періодично їздить на заробітки в м. Київ і його середньомісячний дохід становить більше п*яти тисяч гривень, тому має реальну можливість сплачувати аліменти в розмірі по 1000 гривень на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття.

При вирішенні питання щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача для утримання неповнолітніх дітей, судом враховується наступне.

Визначаючи розмір аліментів, суд не може врахувати стан здоров*я відповідача, його матеріальне становище як платника аліментів та чи є у нього інші утриманці, оскільки, суду не надано відповідних доказів.

Однак, беручи до уваги те, що батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей згідно статті 180 СК України, суд приходить до висновку, що позов потрібно задоволити частково та стягувати з відповідача для утримання неповнолітніх дітей мінімальний розмір аліментів, передбачений чинним законодавством.

Оцінюючи в сукупності вище зазначені обставини, суд, виходячи з розміру прожиткового мінімуму, затвердженого статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» від 25 грудня 2015 року № 928-VIII, для дітей віком до 6 років та дітей віком від 6 до 18 років, приходить до висновку, що обґрунтованим і справедливим буде розмір аліментів на неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 500 грн. на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір, від сплати якого звільнено позивача.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України допустити рішення щодо стягнення аліментів до негайного виконання в частині стягнення суми платежу за один місяць.

На підставі ст., ст. 105, 110, 112, 235 ч.8, 180, 182, 184 СК України, керуючись ст. 10, 11, 60, 84, 88, 212-215, 224, 225, 226, п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задоволити частково.

Стягувати із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 аліменти для утримання неповнолітніх дітей: доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі по 500 /п*ятсот/ гривень з індексацією відповідно до закону, починаючи з 15.02.2016 року і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути із ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави в розмірі 551 /п*ятсот п*ятдесяти однієї/ гривні 20 копійок.

Допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення суми платежу за один місяць.

Відповідачем може бути подано заяву про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга, подана після закінчення установлених строків, залишається без розгляду, якщо апеляційний суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Суддя: Цимбалюк Л.П.