Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.08.2016 м. Бар Вінницької області

Барський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Питель О.В.,

за участі секретаря Дудник Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Вінницького районного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення суми матеріального забезпечення, -

УСТАНОВИВ:

Вінницький районний центр зайнятості звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми матеріального забезпечення. У позовній заяві вказано, що 01.04.2014 ОСОБА_2 звернулася у Вінницький районний центр зайнятості, як така, що шукає роботу. 01.04.2014 на підставі заяви та поданих документів їй було надано статус безробітної та призначено допомогу по безробіттю. 28.04.2015 ОСОБА_2 було знято з реєстрації у звязку із працевлаштуванням. За час перебування на обліку відповідачем було отримано 10436,82 грн допомоги по безробіттю. 06.06.2015 у результаті проведеної звірки по обміну з ПФУ зясувалось, що 01.04.2014 ОСОБА_2 перебувала у трудових відносинах з Державним навчальним закладом «Центр професійно-технічної освіти торгівлі та харчових технологій», оскільки 01.04.2014 була звільнена. З метою перевірки обґрунтованості виплати відповідачу матеріального забезпечення позивачем було проведено службове розслідування та складено відповідний акт №72 від 23.09.2015. На підставі вказаного акту позивачем було видано наказ №98 від 30.10.2015 про стягнення зайво виплаченого матеріального забезпечення на випадок безробіття з вини особи. 21.10.2015 та 30.10.2015 відповідачу позивачем були надіслані повідомлення з метою ознайомлення з виявленою ситуацією та врегулювання даного спору. Однак, відповідач не відреагувала на повідомлення, тому позивач був змушений звернутися до суду та просив стягнути з відповідача 10436,82 грн виплаченого матеріального забезпечення.

Ухвалою суду від 21.06.2016 у справі було замінено відповідача ОСОБА_2 належним відповідачем ОСОБА_1, оскільки після укладення шлюбу відповідач змінила прізвище на «Ткачук».

Представник позивача ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності від 18.01.2016 №02-13/105 (а.с. 30), у судовому засіданні позов підтримала та суду пояснила, що 01.04.2014 відповідач звернулася до Вінницького районного центру зайнятості з заявою про надання статусу безробітної, підтвердивши, що не є зайнятою особою. На підставі заяви та поданих документів відповідачу було надано статус безробітної та призначено виплату допомоги по безробіттю. 06.06.2015 у результаті проведеної звірки по обміну з ПФУ зясувалось, що ОСОБА_1 01.04.2014 ще перебувала у трудових відносинах з Державним навчальним закладом «Центр професійно-технічної освіти торгівлі та харчових технологій», оскільки відповідно до ст. 241-1 КЗпП України день звільнення це останній день, коли працівник перебуває у трудових відносинах з роботодавцем. ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах, тобто була зайнятою особою на момент написання заяви про надання статусу безробітної до Вінницького районного центру зайнятості. У заяві про надання статусу безробітного відповідач зазначила та власним підписом підтвердила, що трудовою діяльністю не займається, не є найманим працівником, не укладала договору цивільно-правового характеру. Представник позивача вважає, що 01.04.2014 ОСОБА_1 не мала права підписувати заяву про надання статусу безробітної, оскільки наявність трудової діяльності не дає особі права на отримання статусу безробітного, при цьому не важливо чи отримувала особа заробіток. Спеціаліст Вінницького районного центру зайнятості, який реєстрував відповідача, не міг виявити факту зайнятості, оскільки відповідач працювала за сумісництвом, а така діяльність у трудовій книжці не зазначалась. Відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обовязків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Таким чином, представник позивача просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов не визнала, про що подала письмові заперечення та пояснила, що 01.04.2014 звернулася до Вінницького районного центру зайнятості щоб знайти роботу. Повідомила спеціаліста центру зайнятості, що цього ж дня звільнилася з Державного навчального закладу «Центр професійно-технічної освіти торгівлі та харчових технологій», де працювала за сумісництвом. Спеціаліст відповіла, що це не має значення. Відповідач надала усі документи, нічого не приховуючи. Відповідач наголосила, що під час звернення до центру зайнятості говорила лише правду, нічого не приховувала, була у пошуках роботи. Тоді не знала законів, не знала, що день звільнення є робочим, вважала себе звільненою та бажала і намагалася знайти роботу, тому і звернулася до центру зайнятості. Впродовж перебування на обліку сумлінно виконувала усі обовязки, самостійно займалася пошуком роботи, відвідувала школи навіть більше, ніж того вимагав спеціаліст центру. Просила суд у позові центру зайнятості відмовити.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_4, який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 15.06.2016, у судовому засіданні позов не визнав, вважає його безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення. У обґрунтування заперечень вказав наступне. Законодавством про зайнятість населення передбачені умови, за наявності яких сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі підлягає стягненню з неї з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Такими умовами є, по-перше, невиконання безробітним своїх обовязків, передбачених Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», по-друге, вчинення цих дій (бездіяльності) умисно. Представник відповідача звернув увагу суду, що 01.04.2014 у відповідача не було статусу безробітної, оскільки відповідний наказ було видано 02.04.2014, відтак, 01.04.2014 на відповідача не поширювалися вимоги Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Крім того, відповідач була впевнена, що вже звільнена з роботи та не є зайнятою особою. Поряд з цим, відповідачем не доведено факту умислу у невиконанні обовязків, покладених на відповідача як безробітну особу. Таким чином, оскільки у даному випадку відсутнє умисне невиконання ОСОБА_1 своїх обовязків та зловживання ними, то представник відповідач просив у позові відмовити.

У судовому засіданні за клопотанням представника позивача було допитано свідка ОСОБА_5 заступника начальника…., яка 01.04.2014 приймала документи у відповідача. Свідок пояснила, що памятає ситуацію з ОСОБА_1, оскільки такий випадок у їх практиці вперше, щоб людина звернулася до центру зайнятості у день звільнення. Свідок повідомила суду процедуру прийому документів від громадян, які бажають отримати статус безробітного, пояснила, що спеціаліст центру зайнятості зобовязаний перевірити достовірність наданих кожною особою документів, з цією метою програмне забезпечення центру зайнятості налаштоване на постійний обмін даними з органами пенсійного фонду, фіскальної служби тощо. У випадку з ОСОБА_1 після введення до програми її даних, ОСОБА_5 отримала повідомлення, що до 31.03.2014 ОСОБА_1 була зайнятою особою. З метою зясування чи не є ОСОБА_1 зайнятою особою у квітні 2014, ОСОБА_5 попросила ОСОБА_1 надати наказ про звільнення з роботи за сумісництвом, однак, ОСОБА_1 відмовилася надати наказ. За іншим обміном даними з органами ПФУ провідний юрисконсульт центру зайнятості ОСОБА_3 у червні 2015 року отримала відомості, що 01.04.2014 ОСОБА_1 була звільнена з роботи за сумісництвом. Крім цього, свідок пояснила, що самостійно приймала рішення про призначення ОСОБА_1 допомоги, такі рішення оформлюються добовим наказом, що роздруковується кожного дня. Допомога призначається з 8 дня, оскільки необхідний час для проведення перевірки даних. Спеціалісти центру зайнятості зобовязані перевіряти достовірність усіх документів кожної особи, що подає заяву.

На запитання суду свідок пояснила, що не памятає чи запитувала у ОСОБА_1 чи працювала остання за сумісництвом та коли звільнена. Крім того, свідок не змогла пояснити чому нею до вирішення питання про призначення допомоги по безробіттю не було зроблено відповідних запитів для отримання копії наказу чи даних з органів ПФУ з метою зясування чи була ОСОБА_1 зайнятою особою у квітні 2014 року.

Додатково на запитання суду відповідач ОСОБА_1 пояснила, що не відмовлялася надати копію наказу про звільнення, коли ОСОБА_5 попросила. З метою отримання копії наказу відповідач звернулася до Державного навчального закладу «Центр професійно-технічної освіти торгівлі та харчових технологій», де зясувалося, що наказ знаходиться у бухгалтера, а бухгалтер у відпустці. У подальшому відповідач забула, що даний наказ треба надати до центру зайнятості, оскільки знаходилася на останніх місяцях вагітності та мала проблеми зі здоровям, а ОСОБА_5 більше жодного разу не нагадувала, що даний наказ потрібний.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, свідка, проаналізувавши та дослідивши докази у справі, суд дійшов висновку, що у позові слід відмовити з наступних підстав.

01.04.2014 ОСОБА_1 звернулася до Вінницького районного центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного, у якій зазначила, що через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно, пенсію на пільгових умовах та за вислугу років, будь-яку грошову допомогу не отримує, не є суб'єктом підприємницької діяльності; ознайомлена з правами та обов'язками зареєстрованого безробітного, що визначені Законами України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», що підтверджується даними заяви про надання статусу безробітного (а.с. 9).

Наказами Вінницького районного центру зайнятості відносно ОСОБА_1:

- від 02.04.2014 №НТ140402 надано статус безробітного з 01.04.2014;

- від 08.04.2014 № НТ140408 призначено допомогу по безробіттю з 08.04.2014 по 02.04.2015;

- від 08.04.2014 №НТ140408 розпочато виплату допомоги по безробіттю з 08.04.2014;

- від 11.03.2015 №НТ150311 скорочено виплату допомоги по безробіттю з 18.12.2015 по 16.01.2016;

- від 26.03.2015 №НТ150326 розпочато (поновлено) виплату допомоги по безробіттю з 17.01.2015;

- від 03.04.2015 №НТ150403 припинено виплату допомоги по безробіттю, у звязку із закінченням строку виплати відповідно до п. 12, п. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» з 03.04.2015;

- від 28.04.2015 №НТ150428 припинено реєстрацію безробітної, у звязку з працевлаштуванням за наймом на умовах трудового договору (контракту) відповідно до абзацу 3 абзацу 2 п. 1 п. 37 Порядку з 28.04.2015 (а.с. 6-7).

За час перебування на обліку у Вінницькому районному центрі зайнятості ОСОБА_1 отримано допомогу по безробіттю за період з 01.04.2014 по 28.04.2015 у сумі 10436,82 грн, що підтверджується повідомленням начальника відділу бухобліку головного бухгалтера Вінницького районного центру зайнятості (а.с. 8).

Відповідно до даних обміну з органами ПФУ ОСОБА_1 01.04.2014 була звільнена з Державного навчального закладу «Центр професійно-технічної освіти торгівлі та харчових технологій» (а.с. 10).

04.09.2015 та 22.09.2015 Вінницький районний центр зайнятості звертався до Державного навчального закладу «Центр професійно-технічної освіти торгівлі та харчових технологій» з запитами про надання інформації про прийом та звільнення з роботи ОСОБА_1 (а.с. 11, 12).

Листами від 16.09.2015 №263 та від 08.10.2015 №292 ДНЗ «Центр професійно-технічної освіти торгівлі та харчових технологій» повідомив центр зайнятості, що ОСОБА_2 працювала на посаді керівника гуртка за сумісництвом з 04.12.2013 по 01.04.2014 (а.с. 14, 19). Крім того, зазначене підтверджується даними копій наказів: №86Л від 04.12.2013 про прийняття на посаду керівника гуртка естрадного співу за сумісництвом на 0,5 ставки (а.с. 15) та №13Л від 31.03.2014 про звільнення з посади керівника гуртка естрадного співу за сумісництвом за власним бажанням з 01.04.2014 (а.с. 16).

Провідним юрисконсультом ОСОБА_3 було складено акт №72 від 23.09.2015, який містить висновок: «Наданими відповідями на запити від Вінницького РЦЗ стало відомо, що ОСОБА_2 (ОСОБА_1С.), перебуваючи у Вінницькому РЦЗ, була зайнятою особою, про що не повідомила РЦЗ, порушивши ч. 3 ст. 36 ЗУ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (а.с. 25-26).

Директором Вінницького районного центру зайнятості 30.10.2015 винесено наказ №98 «Про повернення коштів безробітною ОСОБА_2С.» у сумі 10436,82 грн (а.с. 27).

Позивач листами №02-20/1795 від 21.10.2015 та №02-13/1832 від 30.10.2015 повідомляв відповідача про необхідність повернення коштів (а.с. 22-24).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття (далі - страхування на випадок безробіття) система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Статтею 7 вказаного вище Закону передбачено, що видом забезпечення за цим Законом є, зокрема, допомога по безробіттю.

Умови, розмір та тривалість виплати допомоги по безробіттю застрахованим особам визначені у п. 2 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України №307 від 20.11.2000, з наступними змінами та доповненнями (втратив чинність 31.07.2015 на підставі наказу Міністерства соціальної політики України від 15.06.2015 №613) (далі Порядок надання допомоги).

Відповідно до ч. 2 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування. Порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядком реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №198 від 20.03.2013 (далі Порядок реєстрації), визначено процедуру реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, центром зайнятості державної служби зайнятості.

Абзацом 2 пункту 3 зазначеного Порядку реєстрації передбачено, що під час проведення реєстрації працівник центру зайнятості заповнює в Єдиній інформаційно-аналітичній системі державної служби зайнятості персональну картку, у якій зазначаються персональні дані безробітного (прізвище, ім'я та по батькові, зареєстроване місце проживання чи перебування, число, місяць та рік народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відповідну відмітку в паспорті), відомості про останнє місце роботи або вид діяльності згідно із ч. 1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення», підстава для припинення трудових відносин відповідно до запису у трудовій книжці або іншого виду діяльності, що підтверджено документально.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою.

Положеннями п. 6 Порядку надання допомоги регламентовано порядок виплати допомоги по безробіттю. Відповідно до п. 6.1 вищевказаного Порядку допомога по безробіттю призначається та виплачується з 8 дня після реєстрації особи в установленому порядку у державній службі зайнятості. Положенням п. 6.2 визначено перелік документів, на підставі яких призначається допомога по безробіттю.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобовязані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до абзацу 1 ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Пунктом 6.14 Порядку надання допомоги передбачено, що якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин. Якщо безробітний відмовився добровільно повернути зазначені кошти, то питання щодо їх повернення вирішується в судовому порядку. Сума виплаченої допомоги по безробіттю підтверджується відповідною довідкою центру зайнятості, що підписується керівником, головним бухгалтером та скріплюється печаткою.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

На підставі наведених вище норм законів на підзаконних актів, суд вважає слушними та приймає заперечення представника відповідача про те, що 01.04.2014 відповідач не мала обовязків, передбачених Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», оскільки відповідний статус отримала 02.04.2016 на підставі наказу №НТ140402. Крім того, дана обставина не вплинула на розмір забезпечення відповідачки, оскільки допомога у звязку з безробіттям за 01.04.2016 не нараховувалася, бо відповідно до закону така допомога нараховується з восьмого дня від дня звернення особи.

Суд не приймає пояснення представника позивача про те, що відповідач не повідомила працівника центру зайнятості про те, що 01.04.2014 вона звільнилася з роботи за сумісництвом, оскільки допитана у судовому засіданні свідок пояснила, що не памятає чи запитувала відповідача чи остання працює за сумісництвом. Натомість судом було встановлено, що працівники центру зайнятості мають повноваження, відповідне програмне забезпечення та зобовязані перед прийняттям рішення про призначення допомоги по безробіттю здійснити перевірку поданих кожною особою документів, що у випадку з відповідачем зроблено не було.

Крім того, у ході судового розгляду було встановлено, що у порушення вимог абзацу шостого п. 3 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним рішення щодо проведення перевірки щодо ОСОБА_1 приймалося не керівником центру зайнятості, а провідним юрисконсультом.

Перевірка щодо ОСОБА_1 проводилася у період, коли остання вже була знята з обліку у центрі зайнятості та на підставі відомостей, що були отримані центром зайнятості після зняття відповідача з обліку, що суперечить вимогам абзацу пятого п. 3 вказаного вище Порядку.

У порушення вимог п. 5 зазначеного вище Порядку відповідач не викликалася до центру зайнятості з метою надання пояснень. Зазначене підтверджується даними ОСОБА_5 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» №72 від 23.09.2015, у якому не заповнена графа «Пояснення безробітного» та відсутня відповідна відмітка спеціаліста центру зайнятості у випадку відмови особи від надання пояснень.

З огляду на виявлені порушення та на підставі ч. 1 ст. 59 ЦПК України суд не приймає як доказ у справі акт №72 від 23.09.2015 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Крім того, довідка про розмір отриманої відповідачем допомоги по безробіттю не відповідає вимогам, що передбачені п. 6.14 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, що діяв у період перебування відповідача на обліку у центрі зайнятості, тому даний доказ суд також вважає недопустимим.

Таким чином, позивачем не доведено факту умисного невиконання відповідачем своїх обовязків та зловживання ними, що відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» є підставою для стягнення суми виплаченого забезпечення, тому суд дійшов висновку, що у задоволенні позову Вінницького районного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення суми матеріального забезпечення в сумі 10436,82 грн слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212, 213, 215, 292 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У позові Вінницького районного центру зайнятості відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: