Справа № 698/580/16-ц
Провадження № 2/698/311/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2016 р. Катеринопільський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді: Кухаренка О.В.,

за участю секретаря: Гончар Т.О.,

позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Катеринопіль справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даним позовом і просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 на його користь матеріальну та моральну шкоду, які причинені позивачу в наслідок протиправних дій відповідача. Позивач зазначив, що 23 червня 2016 року він рухався належним йому автомобілем НОМЕР_1. Під час руху знаходячись біля будинку № 6 по вул. Молодіжній з невідомих йому причин відповідач ОСОБА_3 деревяною палицею безпідставно намагався влучити в нього проте пошкодив його автомобіль, а саме розбив ліве оглядове дзеркало, чим спричинив позивачу матеріальних збитків на суму 494 грн. Позивач просить також стягнути з відповідача ОСОБА_3 5000 грн. моральної шкоди. Обґрунтовуючи підстави стягнення моральної шкоди з відповідача позивач посилається на те, що за вказаних вище обставин він, його дружина та неповнолітній онук пережили нервовий стрес, порушився його нормальний життєвий уклад.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 наполягав на позовних вимогах, просив суд позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечував.

Відповідач по справі викликався до суду, але в судове засідання не зявився повторно, про час та місце слухання справи, був повідомлений належним чином. В запереченні на позовну заяву ОСОБА_1 відповідач зазначив, що жодного правопорушення ним вчинено не було. 23.06.2016 року він перебував за місцем свого проживання, що за адресою вул. Молодіжна, 6, селища Катеринопіль, коли вийшов на вулицю то помітив як на нього рухається автомобіль за кермом якого знаходився ОСОБА_1 він не зумів відійти в сторону як відчув сильний поштовх автомобілем. Після чого вони викликали працівників поліції та надали відповідні пояснення. Відповідач просить відмовити в позові ОСОБА_1

Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги є не обґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (ч.2 ст.1166 ЦК України).

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв'язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності вини в завданні шкоди, а позивач доказує наявність шкоди та її розмір.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 звертався до Катеринопільського відділення поліції Звенигородського відділу ГУНП в Черкаській області з повідомленням про вчинення відносно нього кримінального правопорушення, в ході перевірки якого було встановлено, що 23.06.2016 року близько 10 годин 30 хвилин гр. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, житель ІНФОРМАЦІЯ_2, рухався по вул. Молодіжній на власному автомобілі НОМЕР_2 СА 1527 AM, та під час руху гр. ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 житель ІНФОРМАЦІЯ_4 з невідомих причин, та невідомим способом (встановити не представилось

можливим) пошкодив автомобіль заявника, а саме переднє ліве дзеркало. Своїми діями гр. ОСОБА_3 наніс гр. ОСОБА_1 матеріальних збитків на суму 500 (пятсот) гривень.

Тобто як вбачається, пошкодження отримані саме під час рух транспортного засобу під керуванням позивача ОСОБА_1, про що зазначає також і відповідач у запереченні на позовну заяву.

Суд вважає, що надані позивачем на підтвердження своїх вимог документи, а саме, товарний чек б/н від 23.06.2016 року про оплату вартості дзеркала вартістю 494 грн. (а. с. 11), не є належним доказом заподіяння позивачу майнової шкоди внаслідок неправомірних дій відповідача та не підтверджують її розмір.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_3 майнової шкоди за недоведеністю.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

В той же час, п. 4 вказаної Постанови Пленуму передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, а саме, наявність вини особи, яка завдала таку шкоду.

Відповідно до розяснень, даних в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (не майнової) шкоди», обовязковому зясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного звязку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювана та вина останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору».

Таким чином, в даному випадку предметом доказування є вина відповідача, причинно-наслідковий зв'язок між неправомірними діями відповідача та спричинення моральної шкоди позивачу.

Відповідно до ст.ст. 10, 59, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність вищевказаних обставин.

На підтвердження своїх вимог про стягнення моральної шкоди ОСОБА_1 зазначив лише перелік обставин, які, на його думку, свідчать про заподіяння йому моральної шкоди, однак позивачем не надано будь-яких доказів у розумінні ст.ст. 59, 60 ЦПК України на підтвердження факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру саме внаслідок неправомірних дій відповідача та з яких міркувань виходив позивач при визначенні розміру моральної шкоди саме в таку суму - 5000 гривень.

За таких обставин суд вважає, що відсутні підстави для задоволення вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позивач в позовній заяві та під час судового розгляду не надав належних доказів наявності вини відповідача щодо спричинення йому матеріальної та моральної шкоди, а тому в силу дії ст. 1166 ЦК України, у задоволенні позовних вимог слід відмовити за недоведеністю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 88, 169, 209, 212-215, 218, 224-226 Цивільно-процесуального кодексу України, ст.ст. 23, 1167 Цивільного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (не майнової) шкоди», суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок правопорушення відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Черкаської області через Катеринопільський районний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя О.В.Кухаренко