Єдиний унікальний номер 243/1047/16-ц Номер провадження 22-ц/775/875/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2016 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Курило В.П.,

суддів Будулуци М.С., Космачевської Т.В.,

за участю секретаря Марченко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Донецького окружного адміністративного суду про відшкодування шкоди, заподіяної незаконними діями Донецького окружного адміністративного суду,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Словянського міськрайонного суду Донецької області від 11 березня 2016 року, -

В С Т А Н О В И В :

12 лютого 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Словянського міськрайонного суду з позовом до Донецького окружного адміністративного суду про відшкодування шкоди, заподіяної незаконними діями Донецького окружного адміністративного суду.

Ухвалою Словянського міськрайонного суду Донецької області від 11 березня 2016 року провадження по справі закрито через те, що позов не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1ЛД. ставить питання про скасування ухвали суду з розглядом справи по суті і стягнення матеріальної та моральної шкоди. Посилається на те, що місцевим судом не дано правової оцінки незаконному вимаганню від нього грошей у розмірі 4384.80 грн. ніби за проведене судове засідання, в якому по суті нічого не розглядалось. Суд порушив Конституцію України, статтю 6 Конвенції про права людини та основоположних свобод, його законні права та інтереси, відмовивши йому у захисті цивільних прав позивача.

В засідання апеляційного суду сторони не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника відповідача надійшло клопотання розглядати справу у його відсутність.

Від позивача ОСОБА_1 надійшло клопотання відкласти розгляд справи в межах розумного строку відповідно до вимог ЦПК України. У даний час він не має фінансової можливості для придбання проїзних квитків від Донецька до Бахмут, проживання в місті Бахмуті, оплати юридичної допомоги.

Апеляційний суд відхиляє заявлене клопотання , виходячи з наступного.

Відповідно до статті 303-1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом двох місяців з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до розгляду, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до розгляду.

У виняткових випадках за клопотанням сторони з урахуванням особливостей розгляду справи апеляційний суд може подовжити строк розгляду справи, але не більш як на п'ятнадцять днів, про що постановляє відповідну ухвалу.

Отже, відповідно до приведеної норми закону апеляційний суд має розглянути апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу суду першої інстанції протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до розгляду.

З матеріалів справи видно, що ухвала про прийняття апеляційної скарги до розгляду апеляційним судом постановлена суддею Апеляційного суду Донецької області 5 квітня 2016 року (а.с.44). Справа була призначена до слухання на 19 квітня 2016 року, але її розгляд не відбувся і був відкладений на 26 квітня 2016 року. Зараз позивач ОСОБА_1 не ставить питання про подовження строку розгляду його апеляційної скарги, як це передбачено в частині 2 статті 303-1 ЦПК України. Клопотання про відкладення справи не містить конкретної інформації щодо часу відновлення фінансового становища позивача і його можливості відвідування апеляційного суду.

Відповідно до статті 305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Враховуючи, що сторони по справі повідомлені про час та місце розгляду справи апеляційним судом, а причини, що на думку позивача мають бути підставою для відкладення розгляду справи, не є достатніми, апеляційний суд розглядає справу у відсутність сторін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню , виходячи з наступного.

Відповідно до статті пункту 1 статті 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Звертаючись з позовними вимогами до Донецького окружного адміністративного суду, позивач просив суд визначити відповідальність Донецького окружного адміністративного суду за незаконне вимагання грошей у нього в сумі 4 384 грн. 80 коп., та стягнути за рахунок державного бюджету на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 17000 грн. 00 коп. В обґрунтування свого позову ОСОБА_1 зазначив, що Донецький окружний адміністративний суд, навмисно, цілеспрямовано вчинив дії, що свідчать про ігнорування, недотримання, порушення Конституції України та законодавства, спрямовані на позбавлення його - громадянина України, конституційних прав. Донецький окружний адміністративний суд суддя Чекменьов Г.А. порушив матеріальне, процесуальне право; використовував антитерористичну операцію проведену в Донецькій області з метою приховування некомпетентності; не зміг забезпечити вільний доступ та участь позивача у судовому засіданні 09 червня 2015 року. Порушив ст. 55, 129 Конституції України, ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод». Проігнорував клопотання ОСОБА_1 від 02 липня 2015 року і по теперішній час не надав позивачеві копію постанови від 09 червня 2015 року з печаткою і підписами суддів. Керуючись незрозумілими доводами, переслідуючи невідомі цілі, відмовився приймати додаткові документи до розгляду. При цьому, будучи некомпетентним, непрофесійним суддею ігноруючи Конституцію України, Законодавство України, та фальсифікуючи Закон України "Про судовий збір" прийняв постанову 09 червня 2015 року про виплату позивачем 4384 грн.80 коп. судового збору. Донецький окружний адміністративний суд суддя Чекменьов Г.А., своїми умисними діями заподіяв позивачу душевний біль, страждання та моральну шкоду. Відповідач несе відповідальність відповідно ст. ст. 55, 56 Конституції України.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що справа не підлягає розглядові у судах у порядку цивільного судочинства.

З вказаним висновком суду першої інстанції погодитися повністю не можливо.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства. Суди розглядають справи, визначені у частині першій цієї статті, в порядку позовного, наказного та окремого провадження.

Згідно із ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ст. 1166 ЦК України відповідно до загальних підстав відповідальності за майнову шкоду, яка завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, та також завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно вимог ч.5, 6 ст. 1176 ЦК України шкода завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення у цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного судового рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Звертаючись в суд з позовом про відшкодування шкоди, позивач ОСОБА_1 посилався на те, що така шкода йому заподіяна окружним адміністративним судом через те, що під час слухання його справи суд не зміг забезпечити вільний доступ та участь позивача у судовому засіданні 09 червня 2015 року, проігнорував його клопотання від 02 липня 2015 року і по теперішній час не надав позивачеві копію постанови від 09 червня 2015 року з печаткою і підписами суддів, відмовився приймати додаткові документи до розгляду, прийняв постанову 09 червня 2015 року про виплату позивачем 4384 грн.80 коп. судового збору.

Аналіз позовних вимог ОСОБА_1 свідчить про те, що вимоги про відшкодування шкоди , заподіяної бездіяльністю суду, зокрема, незабезпечення доступу позивача до судового засідання 9 червня 2015 року, відмови у задоволені клопотання про долучення до справи додаткових документів, і незаконним стягненням з позивача судового збору, повязані з розглядом конкретної справи.

В рішенні від 23.05.2001 року за № 6-рп/2001 Конституційний Суд України, зокрема, зазначив, що виключно законами України визначаються судоустрій і судочинство. Порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення питань підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття справ, підготовки їх до розгляду, судовий розгляд справ у першій інстанції, в касаційному і наглядовому порядку та прийняття по них судових рішень належать до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий.

Отже, суди та судді при розгляді ними цивільних, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб'єктами владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції, і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв'язку з розглядом судових справ.

Однією із основних конституційних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Виходячи з цього, рішення судів і відповідно до них, дії або бездіяльність суддів з питань здійснення правосуддя можуть бути оскаржені у встановленому законом порядку, а не шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Пленум Верховного Суду України від 13 червня 2007 року №8 «Про незалежність судової влади», у пункті 10 своєї постанови розяснив, що відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України (254к/96-ВР) судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом. Пунктом 1 частини 2 статті 122 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Відповідно частини другої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Проте, в зазначеному вище випадку між позивачем та судом, суддею (відповідачами) такі правовідносини не виникають, і такі справи не можуть бути підсудні судам загальної юрисдикції.

Такі спори не пов'язані із захистом прав, свобод чи інтересів у публічно-правових відносинах від порушень з боку органів державної влади, оскільки оскаржені позивачем дії вчинені при здійсненні правосуддя, а тому законність таких дій може перевірятися лише судом вищої інстанції в порядку, передбаченому процесуальним законом.

Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Таким чином, суддя виступає як посадова особа, уповноважена на виконання функцій держави, а не як приватна особа, до якої можна звернутися з позовом.

Відповідно до статті 125 Конституції України в Україні діють місцеві, апеляційні, вищі спеціалізовані суди та Верховний Суд України.

Особи мають право оскаржити судове рішення до судів вищої інстанції в порядку та з підстав, визначених у процесуальному законодавстві. Питання притягнення судді до відповідальності врегульовано законами України «Про судоустрій і статус суддів» та «Про Вишу раду юстиції».

Отже, чинне законодавство дає можливість громадянину повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення та дій судді під час здійснення правосуддя.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) судді, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти судді, або суду є протиправним втручанням у здійснення правосуддя й посяганням на процесуальну незалежність (статті 126 і 129 Конституції України).

За таких умов суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що вимоги про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_1 бездіяльністю суду, зокрема, незабезпеченням доступу позивача до судового засідання 9 червня 2015 року, відмови у задоволені його клопотання про долучення до справи додаткових документів, і незаконним стягненням з позивача судового збору, не підлягають розглядові у порядку цивільного судочинства через те, що повязані з розглядом конкретної справи. Позивач такі дії суду має оскаржувати у спосіб, передбачений процесуальним законодавством шляхом подання апеляційної або касаційної скарги на рішення суду, а ні позову про відшкодування шкоди. Тому відповідно до пункту 1 частини 1 статті 205 ЦПК України суд першої інстанції правильно закрив провадження у справі в наведеній частині.

Що стосується вимог про відшкодування шкоди, заподіяної невидачею копії судового рішення, що ці дії суду не повязані з розглядом конкретної справи. У даному випадку суд є суб'єктом владних повноважень, який здійснює владні управлінські функції. Тому відповідно до статті 15 ЦПК України спір про стягнення у даному випадку шкоди підлягає розглядові у порядку цивільного судочинства.

В наведеній частині ухвала суду не відповідає закону. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 311 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Тому апеляційний суд скасовує ухвалу суду першої інстанції в частині спору про відшкодування шкоди, заподіяної невидачею копії судового рішення і направляє в цій частині справу для продовження розгляду.

Керуючись ст. 303-315 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Словянського міськрайонного суду Донецької області від 11 березня 2016 року в частині спору про відшкодування шкоди, заподіяної невидачею копії судового рішення скасувати і направити справу в цій частині для продовження розгляду.

В іншій частині цю ж ухвалу залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з часу її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Судді: