АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1-й інстанції - Антонова Н.В.
№22-ц/796/404/2016 Доповідач - Українець Л.Д.
Справа №752/955/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 березня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - Українець Л.Д.

суддів - Оніщука М.І.,

- Ящук Т.І.,

за участю секретаря - Горобець А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 листопада 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» про стягнення заборгованості по заробітній платі,-

В С Т А Н О В И Л А

У січні 2015 року позивач звернувся в суд із позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі.

У мотивування вимог посилався на те, що відповідно до наказу №255-к від 05 серпня 2013 року він прийнятий на посаду заступника начальника департаменту економіки та фінансів апарату управління ПАТ «Чорноморнафтогаз».

Згідно з наказом №377-к від 04 листопада 2013 року був переведений на посаду начальника управління інвестицій і кредитування апарату управління ПАТ «Чорноморнафтогаз».

Починаючи з 03 березня 2014 року, після незаконної зміни виконавчої влади в Автономній Республіці Крим, розпочалися спроби незаконного захоплення підприємства.

11.03.2014 року Голова Правління ПАТ «Чорноморнафтогаз» ОСОБА_3 виїхав за межі Автономної Республіки Крим з печаткою та установчими документами підприємства та продовжував здійснювати керівництво діяльністю підприємства з офісу, що розміщений у м. Києві по вул. Б. Хмельницького, 26.

Невдовзі підприємство було захоплено озброєними людьми, а самопроголошеним віце-прем'єром Криму представлено нового керівника - Голову Правління ОСОБА_4, а ОСОБА_7 як його заступника.

19.03.2014 року він написав заяву про звільнення на ім'я ОСОБА_5 і наказом №07-к від 19.03.2014 року його звільнено згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України, про що зроблено відповідний запис у трудовій книжці.

Проте у день звільнення з ним не було проведено остаточного розрахунку, а саме, не виплачено заробітну плату за березень 2014 року у розмірі 10 434,42 грн, що підтверджується довідкою №89 від 19.03.2014 року за підписом Голови Правління ОСОБА_3 та головного бухгалтера ОСОБА_6

Він неодноразово звертався до відповідача з вимогами щодо виплати заборгованості по заробітній платі, але йому було відмовлено.

За період з 20 березня 2014 року по 20 січня 2015 року (306 днів), виходячи із середньоденної заробітної плати 549 грн 18 коп., що вказана в довідці про середню заробітну плату за останні 6 місяців роботи №88 від 19 березня 2014 року, заборгованість відповідача перед ним складає 168 049 грн 08 коп.

З урахуванням наведеного просив суд стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату у сумі 10 434,42 грн та середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в сумі 168 049,08 грн.

У подальшому ОСОБА_2 подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» невиплачену заробітну плату у сумі 10 434,42 грн та середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в сумі 207 590,04 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 23 листопада 2015 року позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз» про стягнення заборгованості по заробітній платі задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз» на користь ОСОБА_2 суму невиплаченої заробітної плати за березень 2014 року в розмірі 10 434 грн 42 коп.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 337 745 грн 70 коп.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз» на користь держави суму судового збору в розмірі 243 грн 60 коп.

Не погоджуючись з рішенням, ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі..

Зазначає, що довідки №88 від 19.03.2014 року та №89 від 19.03.2014 року за своїм змістом повністю суперечать як усним поясненням позивача, так і змісту його позовної заяви, і взагалі обставинам справи.

Так, у суді першої інстанції було встановлено факт збройного рейдерського захоплення Державного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз» збройними формуваннями за підтримки збройних сил Російської Федерації.

Це підтверджує позивач і такий факт підтверджує Сертифікат від 03.12.2014 №2018 про форс-мажорні обставини, виданий Торгово-промисловою Палатою України.

Також на довідках вказано, що вони видані в місті Сімферополі і з датою 19 березня 2014 року, однак сам позивач неодноразово вказував, що ОСОБА_3 вже не був у Сімферополі на момент його звільнення.

Зазначає, що судом першої інстанції не законно спростовано твердження відповідача щодо відсутності вчинення з його боку будь яких дій по звільненню позивача. Так, відповідач не приймав наказ про звільнення ОСОБА_2, а тому невідомо і незрозуміло на яких підставах і відповідно до яких норм чинного законодавства України він повинен був його скасувати. Разом з тим відповідач був готовий скасувати запис у трудовій книжці позивача, але для цього останньому разом з трудовою книжкою необхідно було з'явитись за місцем знаходження відповідача (м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 26, офіс 505) і надати свою трудову книжку, однак ОСОБА_2 не скористався даною пропозицією.

Звертає увагу, що суд безпідставно не застосував для вирішення спору норми матеріального права - положення Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» №1207-VІІ від 15.04.2014 року.

Також, суд незаконно відхилив норми Закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» №1636-VII від 12.08.2014 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, суд першої інстанції підставно виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Судом встановлено, що на підставі наказу №255-к від 05 серпня 2013 року ОСОБА_2 прийнятий на посаду заступника начальника департаменту економіки та фінансів апарату управління ПАТ «Чорноморнафтогаз» (а.с. 6).

Згідно наказу №377-к від 04 листопада 2013 року позивач переведений на посаду начальника управління інвестицій і кредитування апарату управління ПАТ «Чорноморнафтогаз» (а.с. 7).

Відповідно наказу №07-к від 19 березня 2014 року ОСОБА_2 звільнений з роботи за згодою сторін на підставі ст. 36 КЗпП України, про що зроблено відповідний запис у трудову книжку (а.с. 7).

Так, у ч. 1 ст. 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно довідки №89 від 19.03.2014 року, що видана ОСОБА_2 за підписами Голови Правління ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» ОСОБА_3 та головного бухгалтера ОСОБА_6, заборгованість по заробітній платі позивача станом на 19.03.2014 року складає 10 434, 42 грн (а.с. 5).

Як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідачем не спростована достовірність довідки «89 від 19.03.2014 року та справжність підпису на ній Голови Правління ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» ОСОБА_3

Окрім того, відповідачем не надано доказів відсутності заборгованості по заробітній платі перед ОСОБА_2 як працівником підприємства.

У суді апеляційної інстанції представник відповідача підтвердив, що докази, які б свідчили про виплату позивачу заробітної плати за березень місяць, відсутні.

Відсутні і докази, які б свідчили про незаконність видачі позивачу довідки про його заробітну плату, яка була предметом дослідження судом першої інстанції.

За наведених доказівколегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі у розмірі 10 434,42 грн.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 337 745 грн 70 коп. з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, за положеннями статті 117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку проте, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини у невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Згідно ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно ч. 1 ст. 9 ЦК України кореспондується з наведеною статтеюКЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами.

З огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці відносини.

Враховуючи позовні вимоги у даній справі, зокрема, вимоги щодо виплати компенсації у зв'язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Відповідно до ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року в справі № 6-2159цс15.

Так, Сертифікатом №2018 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) №5592/05-4 від 03 грудня 2014 року Торгово-промислова палата України засвідчила ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» настання форс-мажорних обставин з 27 лютого 2014 року (а.с. 126-129).

Тобто, невиплата ОСОБА_2 заборгованості по заробітній платі у розмірі 10434,42 грн відбулася не з вини ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз», а при настанні обставин непереборної сили.

На зазначене вище суд першої інстанції не звернув увагу та дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 337 745,70 грн, а тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

У ч. 3, 5 ст. 88 ЦПК України зазначено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 7,30грн (10434,42 грн / (10434,42 грн + 337745,70 грн) * 243,60 грн).

Керуючись ст.ст. 88, 303, 304, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 листопада 2015 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а також у частині стягнення судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» в дохід держави судовий збір у розмірі 7 грн 30 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді