Провадження № 2/470/139/16
Справа № 470/257/16-ц
27 квітня 2016 року смт. Березнегувате Березнегуватський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого: судді Орлової С.Ф.,
при секретарі Михалюк С.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
11 квітня 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача у якому зазначила, що на праві власності їй належить житловий будинок № 6 по пров. Степовому в смт.Березнегувате Миколаївської області, який вона отримала у спадок після смерті свого дядька ОСОБА_3 У даному житловому будинку зареєстроване місце проживання відповідачки, колишньої дружини покійного дядька, яка з лютого 2007 року у будинку не проживає, оскільки виїхала до доньки у м. Миколаїв. Посилаючись на те, що реєстрація місця проживання відповідачки перешкоджає у повній мірі розпоряджатися належним їй нерухомим майном, позивач просила визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим будинком.
Позивач в судове засідання подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечувала проти заочного порядку розгляду справи.
Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її відсутності не надходило, тому суд визнає її неявку неповажною, та вважає можливим згідно ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів.
Також, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, оскільки від позивача надійшла заява про слухання справи за її відсутності, а відповідачка не з'явився у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного.
З матеріалів справи, а саме копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 21.02.2016 року державним нотаріусом Березнегуватської державної нотаріальної контори Миколаївської області слідує, що позивачка після смерті ОСОБА_3 успадкувала житловий будинок № 4 по пров.Степовому в смт.Березнегувате Миколаївської області (а.с.6). Право власності на який було зареєстровано за нею у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25.02.2016 року (а.с.7).
З довідки виконавчого комітету Березнегуватської селищної ради Березнегуватського району Миколаївської області слідує, що у вказаному житловому будинку зареєстроване місце проживання відповідачки, колишньої дружини покійного ОСОБА_3, шлюб між якими було розірвано 09 квітня 2009 року рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області. Однак з зазначеного рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області та акта обстеження місця проживання слідує, що відповідачка з 2007 року за адресою реєстрації її місця проживання фактично не проживає (а.с.9,10).
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб .
Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
При цьому, відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз зазначених норм цивільного законодавства дає підстави вважати, що у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, шляхом предявлення вимоги про визнання особи такою,що втратила право користування житловим будинком.
В силу норм ст.71 ЖК України відповідачку слід визнати такою, що втратила право користування житловим будинком позивача, оскільки вона не проживає у ньому понад строки встановлені житловим законодавством, а саме більше дев'яти років, вибула на інше місце проживання, реєстрація її місця проживання у ІНФОРМАЦІЯ_1 створює позивачці перешкоди у користуванні та розпоряджені належним їй нерухомим майном.
На підставі викладеного вище, суд доходить висновку що позовні вимоги позивачки є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст.10, 11, 209, 212, 214-215, 224 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право користування житловим будинком № 4 по провулку Степовому в смт.Березнегувате, Березнегуватського району Миколаївської області, що належить на праві власності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3.
Заочне рішення може бути переглянуте Березнегуватським районним судом Миколаївської області за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без розгляду заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя С.Ф.Орлова