Справа № 481/1068/16-ц
Провадж.№ 2/481/524/2016
Р І Ш Е Н Н Я

іменем У К Р А Ї Н И

22.12.2016 року Новобузький районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Вжещ С.І.,

при секретарі Юхименко Т.М.,

за участю позивача ОСОБА_1,

його представника ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3,

його представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новий Буг цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 пред'явив позов до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням .

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що відповідно до договору дарування № 356 від 21 березня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Новобузького районного нотаріального округу Миколаївської області, він є власником житлового будинку по вулиці Радісна 38 в м. Новий Буг Миколаївської області. Вказаний житловий будинок йому подарував відповідач. Починаючи з квітня місяця 2015 року та по час звернення до суду з позовом відповідач не проживає в будинку, витрати на його утримання не несе.

Посилаючись на зазначене, а також на те, що відповідач понад шість місяців в належному йому житловому будинку без поважних причин не проживає, просив позов задовольнити.

26 жовтня 2016 року ОСОБА_3 подав до суду зустрічний позов про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення .

Відповідач зазначив, що до 17.07.2015 року він був власником житлового будинку по вулиці Радісна 38 в м. Новий Буг та земельної ділянки розміром 0,1000 га. Разом з ним проживав його син ОСОБА_1, якому від 21.03.2011 року подарував вказаний житловий будинок разом з земельною ділянкою, що на ній розміщений. Відповідач являючись особою похилого віку та тяжко хворіючим, потребує постійної сторонньої допомоги, а позивач її не надає, у звязку з чим під час проживання між ними виникали непорозуміння, що змусило відповідача на початку квітня 2015 року покинути житло та переїхати проживати до доньки ОСОБА_5, яка про нього піклується. Після цього позивач змінив замки, а нові ключі йому не надав, через це він не може вселитися до будинку , хоча комунальні послуги сплачуються ним(відповідачем).

Посилаючись на викладенні обставини, відповідач ОСОБА_3 просив його позовні вимоги задовольнити, вселити його до житлового будинку.

Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 1 листопада 2016 року вимоги за зустрічним позовом об'єднані в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 у судовому засіданні позов підтримали, посилаючись на обставини, які зазначені у позовній заяві, просили його задовольнити, мотивуючи тим, що з квітня 2015 року відповідач в будинку № 38 по вулиці Радісна в м. Новий Буг Миколаївської області не проживає, але з реєстрації не знімається. Проти задоволення зустрічного позову заперечили, мотивуючи це тим, що позивач не перешкоджав відповідачу користуватись житловим будинком, а той сам, добровільно, через відсутність позивача, який тривалий час знаходився на лікуванні та вже не міг доглядати за ним, перейшов проживати до доньки ОСОБА_5 в м. Новий Буг по вулиці Щербакова, 3. Крім того, представник позивача ОСОБА_2 зазначив, що в один з відїздів позивача на лікування до м. Миколаїв, відповідач разом зі своєю донькою ОСОБА_5, шляхом вільного доступу до будинку, вивіз частину побутових речей, меблів та техніки, що там знаходились, через це в будинку стало складно проживати.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечували, мотивуючи тисм, що відповідач періодично з'являється в будинку, але через свій безпорадний стан сам не може в ньому проживати, зустрічний позов підтримали, посилаючись на те, що позивачем створюються перешкоди для проживання в будинку відповідача ( пошкоджена система опалення будинку, замінені замки у вхідних дверях).

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

За правилами ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст.321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому згідно зі ст.321 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст..383 ЦК України та ст.150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.379 ЦК України).

За змістом ч.3 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Статті 150,156 ЖК України передбачають, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Водночас, ст.405 ЦК України встановлює сервітутне право членів сім'ї власника житла на користування цим житлом. Зокрема:

- члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, а житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником;

- член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

До членів сім'ї власника належать особи, зазначені в ч.2 ст.64 ЖК України (дружина (чоловік), їх діти і батьки).

За змістом з ст.167 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сімї на постійне місце проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сімя, то договір найму житлового приміщення не розривається, а член сімї, який вибув втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Згідно з ст.163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача за ним зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 частини третьої ст.71 ЖК України жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сімї понад шість місяців у випадку влаштування непрацездатних осіб у будинку-інтернаті, та в іншій установі соціальної допомоги протягом усього часу перебування в них.

За правилами ст.ст.10,11,60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

При цьому, згідно із ст.60 ЦПК України, обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 (відповідач), на підставі договору дарування, посвідченого 21 березня 2011 року приватним нотаріусом Новобузького районного нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №356, подарував, а ОСОБА_1В.(позивач) отримав житловий будинок з прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, а також земельну ділянку , які розташовані в м. Новий Буг Миколаївської області по вулиці Радісна № 38 (а.с.7,8).

Право власності ОСОБА_1 на вказаний житловий будинок та земельну ділянку зареєстроване 17.07.2015 року ( а.с.14,15).

Як видно з будинкової книги для прописки громадян, що проживають ІНФОРМАЦІЯ_1 по вулиці Радісна 38 в м. Новий Буг, за вказаною адресою з 10.01.1983 року зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_3

З пояснень позивача ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_4 видно, що в житловому будинку разом проживали позивач та відповідач.

Відповідач ОСОБА_3, як особа похилого віку, яка хворіє та не може самостійно себе обслуговувати, а також вільно пересуватись, потребує стороннього догляду за ним.

З пояснень позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 вбачається, що позивач періодично протягом року знаходиться на лікуванні в Миколаївській обласній психіатричній лікарні, зокрема останній раз з 30.08.2016 по 26.10.2016 року та госпіталізований 31.10.2016 року, що вказує на те, що він не має можливості постійно здійснювати догляд за відповідачем.

У звязку з виниклими обставинами, а також з тим, що позивач перестав надавати допомогу відповідачу, той вимушений був просити доньку ОСОБА_5 надавати йому таку допомогу.

Як видно з показань свідків ОСОБА_6,ОСОБА_5,ОСОБА_7 відповідач на протязі 2015-2016 років не мав постійного місця проживання, а переїздив до родичів, які за ним доглядали, а саме з травня 2015 року до доньки ОСОБА_6, з 25 серпня 2015 року до сестри в м. Мала Виска Кіровоградської області, деякий час в 2015- 2016 роках перебував у брата ОСОБА_7 в м. Новому Бузі, а також періодично проживав в ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем своєї реєстрації.

В 2016 році в вересні, жовтні місяці разом зі своєю донькою ОСОБА_5, її чоловіком ОСОБА_6 та братом ОСОБА_7 проводили ремонтні роботи в спірному будинку , маючи намір облаштувати його так, щоб можна було проживати в ньому взимку, але не довели ремонт до кінця та вирішили, що відповідач зиму 2016-2017 року проведе у доньки ОСОБА_5 в м. Новий Буг по вулиці Щербакова 3.

З показань свідка ОСОБА_5 вбачається, що вона , як донька відповідача має бажання його доглядати, але можливості його постійного проживання в її помешканні не має, а тому, з приходом тепла, вона разом з батьком буде проживати та доглядати за ним в його житлі по вулиці Радісна 38 в м. Новий Буг.

З пояснень представника відповідача ОСОБА_4, показань свідків ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, пояснень представника позивача ОСОБА_2, та змісту його заперечень на зустрічну позовну заяву , вбачається, що відповідач періодично відвідував своє помешкання, мав доступ до свого житла, але з поважної причини не мав можливості самостійно в ньому проживати , так як потребував догляду, а його син ОСОБА_1, через вади психічного здоровя, не мав можливості такий догляд здійснювати.

За такого, на думку суду, позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 не надали суду безспірні докази того, що відповідач , без поважної причини, вибув на постійне місце проживання в інше жиле приміщення, у звязку з чим втратив право на користування житловим приміщенням житловим будинком № 38 по вулиці Радісна в м. Новий Буг,що вказує на безпідставність первісного.

Посилання представника позивача ОСОБА_2 на те, що позивач сплачує комунальні платежі, а також несе додаткові витрати по утриманню будинку, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, так як зі змісту абонентських книжок за газопостачання, електропостачання та водопостачання, видно, що платником (абонентом) по ним, до теперішнього часу є відповідач ОСОБА_3, а по іншим витратам позивачем доказів надано не було. Більш того,в судовому засіданні з показань свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, що також не оспорювалось позивачем та його представником, вбачається, що відповідачем та його донькою ОСОБА_5 понесено витрати по налагодженню системи опалення в будинку для можливості проживання в ньому взимку.

Вирішуючи зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, суд з урахуванням вищезазначеного, вважає, що відповідачем ОСОБА_3 та його представником ОСОБА_4 не доведено, що позивач перешкоджав відповідачу проживати у будинку.

Підтвердженням цього була можливість відповідача відвідувати житловий будинок на протязі 2015-2016 років, про що повідомили свідки ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та періодично там проживати.

З пояснень представника відповідача ОСОБА_4, що також підтверджено показаннями вищевказаних свідків, видно, що крім основної причини, яка перешкоджає проживати відповідачу в житлі, а саме його немічність та потреба в сторонньому догляді; пошкоджена система опалення та необхідність щоденного обігріву житла пічним опаленням, яке остаточно не відремонтоване, унеможливлює проживання відповідача взимку в будинку. Вказані умови не створені позивачем, а тому відповідачем не доведене перешкоджання позивачем проживанню відповідача в будинку.

Посилання представника відповідача ОСОБА_4 на зміну замків позивачем в будинку, спростовується його ж поясненнями, про те, що не дивлячись на це відповідач, в жовтні 2016 року, вселився в житловий будинок і проживав у ньому, але через відсутність опалення був вимушений тимчасово переселитись до доньки ОСОБА_5

За такого, суд не вбачає підстав для задоволення зустрічного позову про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення та відмовляє в його задоволенні

Посилання представника відповідача ОСОБА_4 та представника позивача ОСОБА_2 на те, що сторони періодично звертались до правоохоронних органів з питань користування житловим приміщенням та речей домашнього вжитку, які там знаходились, а також результати проведення перевірок за такими зверненнями, не спростовують висновку суду про безпідставність позовних вимог за первісним та зустрічним позовом.

Питання судових витрати вирішене відповідно до ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 10, 88, 209, 212, 213 215,218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі до судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області через Новобузький районний суд Миколаївської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги

У разі неподання особами, які беруть участь у справі апеляційної скарги, рішення суду набирає законної сили.

Суддя :