АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22ц/796/4751/16 Головуючий у 1 інстанції- Букіна О.М.
Доповідач - Панченко М.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2016 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

Головуючого Панченка М.М.

Суддів Побірченко Т.І., Барановської Л.В.

При секретарі Куркіної І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом»янського районного суду м.Києві від 1 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 і просила винести рішення, яким поділити спільне майно подружжя, зокрема, автомобіль «OРЕL Аstrа», 2007 року виготовлення, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 шляхом виділення цього автомобіля у власності відповідача та стягнення на її користь з відповідачача вартості Ѕ частини цього автомобіля, у сумі 80.317 грн.09 коп.

Послалась на те, що спірний автомобіль був придбаний сторонами в 2007 році в період зареєстрованого шлюбу сторін, який розірваний 22.10.2015 року.

Оскільки сторони після припинення шлюбних стосунків проживають окремо, а спірний автомобіль постійно перебуває у користуванні відповідача, просила захистити її майнові права на цей автомобіль у спосіб зазначений у позові.

Рішенням Солом»янського районного суду м.Києві від 1 лютого 2016 року позов задоволено.

Судовим рішенням стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 80.658 грн.55 коп., як компенсацію вартості Ѕ частини автомобіля автомобіля «OРЕL Аstrа», 2007 року виготовлення, державний реєстраційний номер НОМЕР_1

Вирішене питання розподілу судових витрат.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 погоджувався з позовними вимогами.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Солом»янського районного суду м.Києві від 1 лютого 2016 року, та ухвалити нове рішення прло відмову у позові.

Скаржник послався на те, що в судовому засіданні він лише погоджувався відносно варотсоті спірного автомобіля у сумі 80.317 грн.09 коп., однак щодо задоволення позову в частині стягнення з нього на користь позивачки компенсації в розмірі Ѕ частини вартості спірного автомобіля він заперечував.

Також скаржник зазначив, що рішення винесене з порушенням ст.71 СК України, яка вимагає при вирішенні спірних правовідносин щодо поділу спільного сумісного майна обов»язкової згоди відповідача на матеріальну компенсацію та внесення ним на депозит суду цієї спірної суми.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та обговоривши апеляційну скаргу в межах заявлених доводів, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень підтверджених тими доказами, які були дослідженні у судовому засіданні.

Однак зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення першої інстанції не відповідає.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.71 СК України майно, що є об»єктом права спільної сумісної власмноті подружжя ділиться між ними в натурі.

Якщо чоловік та дружина не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Встановлено, що сторони ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.07.2004 року по 22.10.2015 року.

В період шлюбу, 06.07.2007 року, сторонами за спільні кошти у спільну сумісну власність придбаний автомобіль «OРЕL Аstrа», 2007 року виготовлення, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який був зареєстрований на відповідача ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2, виданого МРЕВ-3 УДАІ у м.Києві /а.с.13/.

Після припинення шлюбних відносин, сторони проживають окремо і при цьому автомобіль на час розгляду справи перебуває у володінні та користуванні відповідача.

Відповідно до висновку автотоварознгавчої експертизи №21222/15-54 від 19.12.2015 року, виконаної експертами КНДІСЕ, варість спірного автомобіля на час розгляду справи складає 161.317 грн.09 коп. /а.с.37-41/.

Зазначені обставини не заперечувались сторонами.

Згідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ч.1 ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

В силу ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Із указаної норми слідує, що сторони володіли указаним автомобілем на праві власності в рівних частках.

Встановлено, що позивачка звернулась до суду з позовом про зміну правовідношення сторін відносно спільного сумісного майна, тобто, у спосіб, що передбачений п.6 ч.2 ст.16 ЦК України і цей спосіб захисту своїх прав позивачка в ході розгляду справи не змінювала.

Позовні вимоги ОСОБА_4 підлягають регулюванню ст.71 СК України, в силу частини другої якої, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Оскільки спірний автомобіль є річчю неподільною, так як його неможливо поділити в натурі без порушення його функціонального призначення, тому відповідно до вимог ч.2 ст.71 СК України він може бути присуджений одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Як слідує із матеріалів справи така домовленість між колишнім подружжям відсутня.

Між тим, відповідно до п.25 постанови №11 Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п»ятої статті 71 СК щодо обов»язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав передбачених статтею 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким способом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Судом встановлено, що позивачка не заявляла вимог до позивача в порядку ст.365 ЦК України про припинення права на частку у спільному майні та стягнення грошової компенсації.

Тобто, із аналізу пункту 25 вище зазначеної постанови Пленуму ВСУ №11 від 21.12.2007 року та ч.ч.4,5 СК КУкраїни слідує, що допускається стягнення грошової компенсації на користь одного із подружжя при вирішенні питання поділу спільного неподільного майна, яким може бути автомобіль, але стягнення такої компенсації можливо лише за згодою другого з подружжя та при умові внесення другим із подружжя на депозитний рахунок суду вартості частини неподільної речі, яка реально передається йому у власність в порядку поділу спільного майна.

Отже, як встановлено судом, оскільки відповідач ОСОБА_1 не погоджується з порядком поділу спірного автомобіля у спосіб, заявлений позивачкою,а також не вніс на депозитний рахунок суду грошовіої компенсації, що становить вартість Ѕ частини спірного автомобіля, тому є неможливим задоволення позову ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя шляхом стягнення з відповідача вартсоті Ѕ частини спірного автомобіля та передачі йому у власність цієї частики цього автомобіля, що належить позивачці.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позову, лише у вигляді визнання за сторонами права вдасності по Ѕ ідеальній частці автомобіля «OРЕL Аstrа», 2007 року виготовлення, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене на неповно з»ясованих обставинах з порушенням вимог матеріального права, та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову, лише про визнання за сторонами рівних ідеальних часткок на спірний автомобіль.

Крім того, підлягає скасуванню рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 у вигляді судового збору у сумі 806 грн.58 коп. та судових витрат на проведення автотоварознавчої експертизи у сумі 2.304 грн.

Також, відповідно до ст.88 ЦПК України, в порядку розподілу судових витрат належить стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір при зверненні до суду з апеляційною скаргою, у сумі 843 грн.98 коп.

Керуючяись ст.ст.307,309 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати рішення Солом»янського районного суду м.Києві від 1 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, та ухвалити нове рішення, яким визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_1, за кожним по Ѕ ідеальній частці, право власності на автомобіль «OРЕL Аstrа», 2007 року виготовлення, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

В решті позову відмовити.

В решті апеляційну скаргу відхилити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір при зверненні до суду з апеляційною скаргою, у сумі 843 (вісімсот сорок три) грн.98 коп.

Рішення може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання чинності шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді