УхвалА

іменем україни

13 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Закропивного О.В., Штелик С.П.

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя, стягнення суми за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 2 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2016 року

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 26 травня 2006 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, який рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 27 березня 2013 року, що набрало законної сили, було розірвано.

Указував, що за час шлюбу, 3 липня 2008 року ОСОБА_6 надала йому довіреність і уповноважила його керувати та розпоряджатися автомобілем ВАЗ 2101, державний номерний знак НОМЕР_1, що належав їй на праві власності, та отримала за указаний автомобіль грошові кошти у розмірі 7 680 грн, що підтверджується розпискою від 3 липня 2008 року. Зазначав, що указаний автомобіль він разом з відповідачкою використовували на підставі довіреності на право користування та розпорядження автомобілем, але право власності на нього він не отримав. У зв'язку з несправністю автомобіля, у 2011 році він здав його на металобрухт та отримав за нього грошові кошти у розмірі 1 500 грн.

ОСОБА_4 указував, що 17 лютого 2011 року між ним та публічним акціонерним товариством «ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого він отримав кредит у розмірі 8 тис. грн, а 2 серпня 2011 році між ним та публічним акціонерним товариством «Плюс Банк» було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого він отримав кредит у розмірі 8 882 грн, які він витратив на погашення позики для сплати за купівлю автомобілів.

Указував, що за час шлюбу, 4 грудня 2011 року, ОСОБА_7, який діяв від імені ОСОБА_8, надав довіреність і уповноважив його та ОСОБА_5 керувати та розпоряджатися автомобілем ВАЗ 2108, державний номерний знак НОМЕР_2, що належав ОСОБА_8 на праві власності, та отримав від нього грошові кошти у розмірі 15 800 грн, що підтверджується відповідною розпискою від 4 грудня 2011 року. Указаний автомобіль він разом з відповідачкою використовували на підставі доручення на право користування та розпорядження автомобілем, але право власності на нього не отримав, а лише оформив свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу для участі у міжнародному русі. Зазначений автомобіль ВАЗ 2108 був реалізований у 2012 році.

Зазначав, що він здійснював обслуговування та ремонт автомобіля ВАЗ 2108, а тому має право на 1/2 частини грошей, витрачених на його обслуговування; кредитні договори були укладені за час шлюбу з ОСОБА_5 та кошти було використано в інтересах сім'ї, а саме на придбання автомобілів, а тому з ОСОБА_5 підлягає стягнення 1/2 частини грошових коштів, взятих ним у кредит та витрачених на купівлю автомобілів ВАЗ 2101 та ВАЗ 2108.

Ураховуючи викладене та уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_4 просив суд стягнути з ОСОБА_5 1/2 частини грошових коштів взятих ним у кредит та витрачених на купівлю автомобілів ВАЗ 2101 та ВАЗ 2108, а також сплатити 1/2 частини грошових коштів, сплачених на ремонт та обслуговування автомобіля ВАЗ 2108, що разом становить 21 900 грн.

Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 2 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального й процесуального права, справу передати на новий судовий розгляд.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку, про те, що на час припинення шлюбних відносин автомобілі ВАЗ 2101 та ВАЗ 2108, за які позивач просить стягнути 1/2 частину грошових коштів, витрачених на їх ремонт та придбання, у власності сторін не перебували, оскільки не були зареєстровані у встановленому законом порядку, а пізніше реалізовані (після користування) за час шлюбу, а кошти витрачені на обслуговування автомобіля ВАЗ 2108, були сплачені з їх спільної сумісної власності також за час перебування у шлюбі, при цьому поділ кредитних зобов'язань здійснюється після погашення кредиту при поділі майна подружжя.

Інші доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходяться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 2 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник О.В. Закропивний С.П. Штелик