№ пр. 2/521/745/16
24 березня 2016 року
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Тополевої Ю.В.
за участю секретаря Борисової Ю.Є.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення факту постійного проживання та про визнання права власності в порядку спадкування за законом,
Позивач звернулася до суду з позовною заявою, після уточнення якої просила встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 зі своєю матірю ОСОБА_2 з 2000 року до 06.06.2014 року за адресою: м. Одеса, вул. Крайня, 29а; визнати за нею право власності на домоволодіння за адресою: м. Одеса, вул. Крайня, 29а в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, померлої 06.06.2014 року; встановити порядок виконання рішення.
Позов обґрунтований такими обставинами. Дід позивача ОСОБА_3 Савельєвич купив будинок за адресою: м. Одеса, вул. Крайня, 29а, що підтверджується рішенням виконкому районної ради Іллічівського району №663 від 17.06.1965 року. В зазначеному будинку були зареєстровані дід позивача ОСОБА_3 Савельєвич, баба позивача ОСОБА_4 та дядько позивача ОСОБА_5. Дід, баба та дядько померли у 1967, 1981 та 1984 роках. Право на спадкування перейшло до батька позивача ОСОБА_6, який з 1984 року фактично володів та користувався будинком разом зі своєю дружиною (матірю позивача) ОСОБА_2. Позивач вважає, що її батько фактично прийняв спадщину і отримав право власності на будинок, проте документи щодо права власності не були належним чином оформлені у звязку з тим, що на той момент будівництво будинку не завершилося. У 1998 році ОСОБА_6А помер, і у 2000 році позивач оселилася у вказаному будинку разом з матірю, фактично користувалася ним, вела господарство, доглядала за хворою матірю до її смерті. Таким чином, позивач вважає, що вона фактично проживала з ОСОБА_2 на момент смерті. Всі витрати на поховання були здійснені позивачем особисто та після поховання позивач залишилася проживати у зазначеному будинку, продовжила вести господарство, утримувати домоволодіння. Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги, тому вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте нотаріус не видав їй свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на будинок. У зв'язку з цим позивач змушена була звернутися до суду за захистом своїх прав.
В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити. У останнє судове засіданні позивач не зявилась, подала заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності.
Представник Одеської міської ради у судові засідання не зявлявся, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не подав.
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтвердили факт постійного проживання позивача разом із померлою ОСОБА_2
15.03.2016 року у судовому засіданні Малиновський районний суд м. Одеси зі згоди позивача постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Так як відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.
Суд, заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги належить задовольнити в повному обсязі з наступних підстав.
Як встановлено в судовому засіданні, дід позивача ОСОБА_3 Савельєвич в 1960 році купив будинок за адресою: м. Одеса, вул. Крайня, 29а, що підтверджується атом, складеним представником Одеського міськінвентарбюро 11.05.1965 року.
Рішенням виконавчого комітету Іллічівської районної ради № 663 від 17.06.1965 року було скасовано рішення виконавчого комітету Іллічівської районної ради від 14.08.1959 року за №1013 про виділ земельної ділянки ОСОБА_9 та дозволено ОСОБА_3 видача будинкової книги на домоволодіння по вулиці Крайня № 29а та прописка його сімї в кількості 3-х осіб.

Відповідно до будинкової книги для прописки громадян, проживаючих за адресою Крайня 29а, в зазначеному будинку були зареєстровані дід позивача ОСОБА_3 Савельєвич, баба позивача ОСОБА_4 та дядько позивача ОСОБА_5.

29 листопада 1967 року помер ОСОБА_3 Савельєвич, про що Одеським міським ЗАГС зроблено відповідний запис за №6343 та видано свідоцтво про смерть серії VІІ-ЯР № 373179.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії ІІ-ЖД № 309423 23.03.1981 року померла ОСОБА_4 про що Жовтневим відділом ЗАГС м. Одеси зроблено запис за №2688.

25 лютого 1984 року помер ОСОБА_5 про що відділом ЗАГС Жовтневого району м. Одеси зроблено запис за №1645 та видано свідоцтво про смерть серії ІІ-ЖД № 402090.

ОСОБА_6 був єдиним спадкоємцем першої черги на вказаний будинок, тому у 1984 році разом з дружиною ОСОБА_2 став проживати за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Зазначений факт підтверджується копією розрахункової книжки по оплаті за водопостачання та водовідведення ОВ - №00000312 на імя ОСОБА_2 за адресою: Крайня, 29а; копією розрахункової книжки по оплаті за природній газ, особовий рахунок №019471 на імя ОСОБА_6 за адресою: Крайня, 29а.

ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_6) ОСОБА_10 є дочкою ОСОБА_6 та ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії ЯЩ №990849, видане 17.05.1951 року Міським ЗАГС м. Одеси, актовий запис про народження № 1138.

Зважаючи на положення ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, чинного на час відкриття спадщини, батько позивача ОСОБА_6 прийняв спадщину, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкування здійснюється за законом та за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли і оскільки воно не замінено заповітом.

18 березня 1998 року ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №291631, видане відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневої райадміністрації виконкому Одеської міськради, актовий запис про смерть № 2330. Його дружина ОСОБА_2 відповідно до ст. 549 ЦК УРСР прийняла спадщину, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 381111 виданого 07.06.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, ОСОБА_2 померла 06.06.2014 року.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, яка в цілому складається з домоволодіння №29а по вулиці Крайня в м. Одесі.

Єдиним спадкоємцем першої черги ОСОБА_2І є її дочка ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_11 на усне звернення ОСОБА_1 щодо видачі свідоцтва про право на спадщину надала розяснення № 284/01-16 від 04.12.2015 року. Нотаріус зазначила, що заявник пропустила встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк для прийняття спадщини, а також не предявила докази про постійне проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини за однією адресою, тому нотаріус порадила звернутися до суду.

Судом було встановлено, що з 2000 року позивач проживала разом з матірю за адресою: м. Одеса, вул. Крайня, 29а та вела господарство. Цей факт знайшов своє підтвердження в показаннях ОСОБА_8, ОСОБА_7 у судовому засіданні від 15.03.2016 року. Отже, позивач постійно проживала з ОСОБА_2 з 2000 року до дня її смерті, 06.06.2014 року.

У ч. 1 ст. 256 ЦПК України наведено перелік фактів, які можуть бути встановлені судом. При цьому відповідно до ч. 2 зазначеної статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином, суд приходить до висновку, що факт постійного проживання ОСОБА_1 зі своєю матірю ОСОБА_2 з 2000 року до 06.06.2014 року знайшов своє підтвердження дослідженими судом доказами, адже не встановлення зазначеного факту не дозволить позивачу реалізувати її право на оформлення спадкових прав.

Як вбачається із змісту ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Що стосується відсутності факту реєстрації права власності на зазначене домоволодіння в органах технічної інвентаризації, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. На час виникнення права власності на спірний будинок (1960 рік) чинним був ЦК Української РСР 1922 року, який не передбачав обов'язкової реєстрації будинків. Суд наголошує на тому, що до часу набрання чинності ЦК України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації.

Як розяснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

При таких обставинах суд вважає належним способом захисту права ОСОБА_1 шляхом визнання права власності на спадкове майно, а саме на домоволодіння №29а по вулиці Крайня в м. Одесі.

Крім того, суд вважає за необхідне визначити порядок виконання рішення, зазначивши, що воно є підставою для реєстрації за позивачем права власності на спірне домоволодіння, що передбачено ст. 217 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 16, 392, 1216, 1218, 1261, 1268 ЦК України, ст. 524, 529, 549 ЦК УРСР, ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст. 10, 11, 60, 169, 212-215, 217, 224-226, 256-259 ЦПК України суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення факту постійного проживання та про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, паспорт сері КК 696369, виданий Малиновським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 13 вересня 2001 року) зі своєю матірю ОСОБА_2 з 2000 року до 06.06.2014 року за адресою: м. Одеса, вул. Крайня, 29а.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, паспорт сері КК 696369, виданий Малиновським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 13 вересня 2001 року) право власності на домоволодіння, що знаходиться у м. Одесі, по вул. Крайня, 29а, що складається з літ. «А»: житлова кімната площею 15,5 кв. м, кухня 8,8 кв. м, коридор 4,0 кв. м, сарай літ. «Б», сарай літ. «В», вбиральня літ. «Т» та огорожа № 2, загальною площею 28 кв. м, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, яка померла 06 червня 2014 року.

Визначити порядок виконання рішення суду, зазначивши, що воно є підставою для реєстрації Управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Одеській області за ОСОБА_1 права власності на домоволодіння, що знаходиться у м. Одесі, по вул. Крайня, 29а, що складається з літ. «А»: житлова кімната площею 15,5 кв. м, кухня 8,8 кв. м, коридор 4,0 кв. м, сарай літ. «Б», сарай літ. «В», вбиральня літ. «Т» та огорожа № 2, загальною площею 28 кв. м.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду до апеляційного суду Одеської області через Малиновський районний суд м. Одеси, яка подається протягом 10 днів з дня його проголошення, а особою, яка не була присутня в судовому засіданні, з дня отримання копії заочного рішення.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий Ю.В. Тополева