АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Савчук М.В.

суддів: Бреславського О.Г., Перепелюк І.Б.

секретар Окармус О.М.

за участю скаржника ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, представника третьої особи ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_4» - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на неправомірні дії в.о. начальника відділу державної виконавчої служби Кельменецького районного управління юстиції Чернівецької області та скасування постанови про арешт майна, третя особа без самостійних вимог - публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 ОСОБА_4», за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 ОСОБА_4» на ухвалу Кельменецького районного суду Чернівецької області від 23 лютого 2016 року,

встановила:

В грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на неправомірні дії в.о. начальника відділу державної виконавчої служби Кельменецького районного управління юстиції Чернівецької області та скасування постанови про арешт майна.

Посилався на те, що ухвалою Кельменецького районного суду Чернівецької області від 25 листопада 2015 року в забезпечення позову ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_4» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 14 430,41 доларів США та 1 066 374 грн 35 коп, нарахованої пені та штрафів накладено арешт на майно, яке належить ОСОБА_1 на праві власності в розмірі, співрозмірному розміру заявлених позовних вимог.

На виконання зазначеної ухвали суду постановою в.о. начальника ВДВС Кельменецького РУЮ ОСОБА_4 від 30.11.2015 року накладено арешт на все нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 у розмірі, співрозмірному позовним вимогам: 14 430,41 доларів США та 1 066 374 грн 35

________________________________________________________________

22ц-608 / 2016 р. Головуючий у 1 інстанції Харабара І.В.

Категорія 81 доповідач Савчук М.В.

коп.

Його нерухоме майно складається з нежитлової будівлі молодіжно-розважального комплексу загальною площею 486,50 м2, що розташована за адресою: смт. Кельменці, вул. Незалежності, 8А Чернівецької області, вартістю 3 187 479 грн;

нежитлової будівлі приміщення магазину «Нива» по вул. Сагайдачного, 12 в смт. Кельменці Чернівецької області, загальною площею 195,80 м2, вартістю 321 086 грн;

нежитлової будівлі «А-1» гаража загальною площею 584,9 м2, що розташований за адресою: вул. Сагайдачного, 94В в смт. Кельменці Чернівецької області, вартістю 200 036 грн;

нежитлової будівлі «А-1» конюшні загальною площею 312,10 м2, що розташований за адресою: вул. Сагайдачного, 94 Б в смт. Кельменці Чернівецької області, вартістю 129 522 грн;

? житлового приміщення квартири загальною площею 33,50 м2, що розташована за адресою: вул. Бесарабська, 5/2 в смт. Кельменці Чернівецької області, вартістю 82 750 грн;

земельної ділянки площею 0.114 га, кадастровий №:01:002:0025, що розташована в с. Вороновиця Кельменецького району Чернівецької області, для будівництва та обслуговування житлового будинку, будівель та споруд.

Вказує, що накладення арешту на все нерухоме майно порушує його право як власника вказаного нерухомого майна: право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Крім того, вартість арештованого майна значно перевищує суму заявлених позовних вимог про стягнення боргу за кредитним договором.

Просив визнати незаконними дії в.о. начальника відділу державної виконавчої служби Кельменецького районного управління юстиції Чернівецької області ОСОБА_4 при винесенні постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 30.11.2015 року (ВП №49490150);

скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 30.11.2015 року.

Ухвалою Кельменецького районного суду Чернівецької області від 23 лютого 2016 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Частково скасовано постанову в.о. начальника ВДВС Кельменецького РУЮ від 30 листопада 2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Знято арешт з майна та заборону на відчуження майна, яке належить ОСОБА_1, крім належної йому нежитлової будівлі молодіжно-розважального комплексу загальною площею 486,50 м2, що розташована за адресою: смт. Кельменці, вул. Незалежності 8 А Чернівецької області вартістю 3 187 479 грн.

В апеляційній скарзі публічне акціонерне товариство «ОСОБА_3 ОСОБА_4» просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, а постанову ВДВС Кельменецького РУЮ від 30 листопада 2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження залишити без змін.

Посилається на незаконність ухвали суду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Задовольняючи частково скаргу ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що вартість належної ОСОБА_1 нежитлової будівлі молодіжно-розважального комплексу загальною площею 486,50 м2, що розташована за адресою: смт. Кельменці, вул. Незалежності 8 А Чернівецької області, що складає 3 187 479 грн, може в достатній мірі задовольнити вимоги стягувача та витрати, повязані з організацією та проведенням виконавчих дій і накладення штрафів.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вийшов за межі заявлених вимог за скаргою всупереч ст.11 ЦПК України, однак за встановленими обставинами судове рішення не ухвалив, а тому ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про часткове задоволення скарги ОСОБА_1

Згідно зі ст.383, ч.2 ст.384 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Згідно зі ч. 1-2 ст. 387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» ухвали судів у випадках, передбачених законом, є виконавчими документами та підлягають виконанню органами державної виконавчої служби.

Процесуальним законодавством передбачено, що ухвали суду про вжиття заходів до забезпечення позову виконуються в порядку, встановленому для виконання судових рішень (ст.ст. 151-153ЦПК).

Слід зазначити, що підстави для відкриття виконавчого провадження визначені статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження». Так, відповідно до частини першої зазначеної статті державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зокрема, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини четвертої статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо ухвала суду підлягає негайному виконанню, державний виконавець відкриває виконавче провадження не пізніше наступного робочого дня після надходження документа і невідкладно розпочинає його примусове виконання.

Під час виконання ухвали суду про вжиття заходів забезпечення позову дотримуються загальних правил виконавчого провадження, визначених Законом України «Про виконавче провадження» та іншими актами.

Найпоширенішими виконавчими документами про забезпечення позову є ухвали судів про накладення арешту на майно, що належить відповідачеві і знаходиться у нього або в інших осіб.

Колегія суддів встановила, що спірні правовідносини виникли відносно виконання судового рішення, а саме: ухвали Кельменецького районного суду Чернівецької області від 25 листопада 2015 року про забезпечення позову у справі за позовом ПАТ Райффазен банк ОСОБА_4» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 6).

Згідно вказаної ухвали суду заяву позивача про забезпечення позову задоволено частково; в забезпечення позову ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_4» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором накладено арешт на майно, яке належить ОСОБА_1 на праві власності в розмірі, співрозмірному розміру заявлених позовних вимог у сумі 14 430,41 доларів США та 1 066 374 грн 35 коп.

Вказана ухвала суду набрала чинності. В ухвалі зазначено, що судом допущено її негайне виконання у відповідності до вимог ч. 9 ст. 153 та ст. 367 ЦПК України.

Постановою в.о. начальника ВДВС Кельменецького РУЮ ОСОБА_4 від 30.11.2015 року на виконання ухвали Кельменецького районного суду від 25 листопада 2015 року у відповідності до вимог ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» накладено арешт на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 у розмірі, співрозмірному позовним вимогам: 14 430,41 доларів США та 1 066 374 грн 35 коп, заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику ОСОБА_1 (а.с.9).

З вказаних вище процесуальних рішень вбачається, що судовий виконавець вийшов за межі обсягу майна, яке підлягало арешту відповідно до ухвали суду від 25 листопада 2015 року.

Відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 року № 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" п. 16 - у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов'язані з арештом і вилученням майна та його оцінкою, суд перевіряє відповідність цих дій положенням статей 55, 57 Закону N 606-XIV.

Колегія суддів вважає, що вимоги скарги ОСОБА_1 фактично зводяться до визнання неправомірною постанови в.о. начальника ВДВС Кельменецького РУЮ ОСОБА_4 від 30.11.2015 року та її скасування в частині накладення арешту на все нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1, оскільки в цій частині суперечить ухвалі суду про забезпечення позову в частині обсягу майна, яке підлягало арешту.

Таким чином, скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Необхідно визнати неправомірною постанову в.о. начальника ВДВС Кельменецького РУЮ від 30 листопада 2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та скасувати в частині накладення арешту на все нерухоме майно ОСОБА_1, залишивши - накладення арешту на майно ОСОБА_1 у розмірі, співрозмірному розміру позовних вимог - 14430,41 доларів США та 1 066 347 грн 35 коп, що належить боржнику ОСОБА_1

В іншій частині скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірними дії в.о. начальника відділу державної виконавчої служби Кельменецького районного управління юстиції Чернівецької області ОСОБА_4 при винесені постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 30 листопада 2015 року (ВП № 49490150) слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 314, 315, 383-387 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 ОСОБА_4» задовольнити частково.

Ухвалу Кельменецького районного суду Чернівецької області від 23 лютого 2016 року скасувати.

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірною постанову в.о. начальника ВДВС Кельменецького РУЮ від 30 листопада 2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та скасувати в частині накладення арешту на все нерухоме майно ОСОБА_1, залишивши - накладення арешту на майно у розмірі, співрозмірному розміру позовних вимог - 14430,41 доларів США та 1 066 347 грн 35 коп, що належить боржнику ОСОБА_1.

В решті відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді