Провадження № 2/520/1334/16
14 березня 2016 року
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді Прохорова П.А.,
при секретарі - Цвігун А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - Житлово-будівельний кооператив «Центральний-18», Одеська міська рада про визнання права власності в порядку спадкування за законом,
ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2, треті особи - Житлово-будівельний кооператив «Центральний-18», Одеська міська рада, в якому просить визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка посилається на те, що вона є донькою ОСОБА_3 та ОСОБА_4.
Позивачка вказує, що 09.04.1973року Виконавчий комітет Центральної районної Ради депутатів трудящих м. Одеси видав ОСОБА_4 ордер № НОМЕР_4 серії ЦР у складі сім'ї з ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_1, на право зайняття трьох кімнат в квартирі за адресою: АДРЕСА_1.
У 1988році, як зазначає позивачка, пай за квартиру за адресою: АДРЕСА_1, було сплачено в повному обсязі, а 15.11.1994року Житлово-будівельний кооператив «Центральний-18» видав довідку ОСОБА_4 про те, що вона є членом вказаного кооперативу та сума паєнакопичення складає - 6406,35грн., пай сплачено у березні 1988року.
Позивачка вказує, що вказана квартира фактично належала її батькам - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, на підставі довідки про виплату паю ОСОБА_4, як така, що була придбана у спільному з ОСОБА_3 шлюбі.
Однак, після сплати паю, право власності на вказану квартиру в органах реєстрації нерухомого майно зареєстровано належним чином не було, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 її мати - ОСОБА_4 померла.
Після смерті її матері - ОСОБА_4, як зазначає позивачка, відкрилася спадщина на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, яку спадкоємці фактично прийняли, оскільки мешкали разом з нею на день смерті, та продовжили користуватися та проживати у даній квартирі.
Також позивачка зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер її батько - ОСОБА_3, після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді квартири у АДРЕСА_1, однак, за життя, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 своє право власності на квартиру належним чином в органах державної реєстрації не зареєстрували так як вважали себе законними власниками квартири.
Крім того, позивачка вказує, що єдиними спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3 є вона - ОСОБА_1 та відповідач - ОСОБА_2.
11.06.2015року Житлово-будівельний кооператив «Центральний-18» видав повідку ОСОБА_1 у якій зазначив у тому, що вона дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_1, та пай за вказану квартиру було сплачено у 1988році.
Позивачка зазначає, що відповідач - ОСОБА_2 відмовився від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, а 03.11.2015року нотаріус видав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у якій підставами для відмови зазначила те, що квартира не зареєстрована у відповідних органах реєстрації нерухомого майна, у зв'язку з чим нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину за законом.
Для оформлення права власності в порядку спадкування, ОСОБА_1 була вимушена звернутися до суду, оскільки у неї немає можливості отримати правовстановлюючий документ на квартиру після смерті батька - ОСОБА_3 та після смерті матері - ОСОБА_4.
У судове засідання 14.03.2016року позивачка не з'явилась, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, надала до канцелярії суду заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності, а також зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи.
У судове засідання 14.03.2016року відповідач - ОСОБА_2 не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, 19.01.2016року надав до суду заяву, в якій зазначив, що проти позову не заперечує, а справу просив розглянути за його відсутності.
Представник третьої особи - ЖБК «Центральний-18» про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, у судові засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій зазначив, що ЖБК «Центральний-18» не має заперечень щодо визнання права власності в порядку спадкування за законом за ОСОБА_1 на квартиру, за адресою: АДРЕСА_1.
Представник третьої особи - Одеська міська рада про час та місце судових засідань повідомлений належним чином, у судові засідання не з'явився, про поважність причин відсутності не повідомив, заперечення або письмові пояснення на позовну заяву не надав.
Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, 09.11.1956року ОСОБА_3 одружився з ОСОБА_5, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «Слюсаренко», що підтверджується копією свідоцтва про одруження, виданого 09.11.1956року Міським бюро ЗАГС м. Тирасполь МРСР.
Від даного шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 народився син - ОСОБА_2 та ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася донька - ОСОБА_1.
09.04.1973року Виконавчий комітет Центральної Райради депутатів трудящих, на підставі рішення виконкому Центральної райради депутатів трудящих від 28.02.1973року за №125, видав ОСОБА_4 ордер № НОМЕР_4 серії ЦР, у складі сім'ї з ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_1, на право зайняття трьох кімнат в квартирі АДРЕСА_1.
15.11.1994року ЖБК «Центральний-18» видав ОСОБА_4 довідку про те, що ОСОБА_4 є членом ЖБК «Центральний-18» по АДРЕСА_1.Сума паєнакоплення 6 406,35коп. Пай виплачено у березні 1988року.
Таким чином, судом встановлено, що зазначена квартира є кооперативною, членом кооперативу була ОСОБА_4, у період знаходження у шлюбі з ОСОБА_3, який, у 1988році повністю виплатив пайовий внесок, що підтверджується довідкою ЖБК «Центральний-18» від 11.06.2015року за №14.
Враховуючи принцип дії закону у часі, до вказаних правовідносин щодо визначення правового режиму майна подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в частині, що стосується квартири АДРЕСА_1, застосовуються положення КпШС УРСР в редакції Закону Української РСР від 20 червня 1969 року N 2006-VII, що діяла з 1 січня 1970 року (з подальшими змінами).
Відповідно до положень ст.ст. 22 - 25 КпШС УРСР майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.
Майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою.
При укладенні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення угод по відчуженню спільного майна подружжя, що потребують обов'язкового нотаріального засвідчення, згода другого з подружжя повинна бути висловлена у письмовій формі.
Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.
Згідно ст. 28 КпШС УРСР в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.
Таким чином, суд вважає встановленим та доведеним факт того, що подружжю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вказана квартира належала на праві спільної сумісної власності, та розмір часток у праві спільної власності на квартиру, є рівним, тобто належало по 1/2 (одній другій) ОСОБА_4 та ОСОБА_3.
Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на 1/2 квартири АДРЕСА_1.
Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди.
Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.
Судовим розглядом встановлено, що спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 є її чоловік - ОСОБА_3, та її діти - ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які спадщину прийняли, оскільки були зареєстровані та постійно проживали разом із спадкодавцем.
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3, виданого 26.04.2015року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №4660.
Після його смерті відкрилась спадщина на частину квартири АДРЕСА_1.
З матеріалів справи вбачається, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 є його донька - ОСОБА_1, яка звернулася до Третьої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, та його син - ОСОБА_2, який звернувся до Третьої Одеської державної нотаріальної контори з заявою, в якій відмовився від прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3.
Однак, постановою державного нотаріуса Третьої Одеської державної нотаріальної контори Пінігіної Т.М. від 03.11.2015року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру під №72, розташованої в місті Одесі, вулиця Корольова академіка, в будинку під №68, після смерті ОСОБА_3, в зв'язку з тим, що вищезазначена квартира не зареєстрована у відповідних органах реєстрації нерухомого майна.
Крім того, з відповіді КП «БТІ» ОМР від 21.07.2015року за №459032.93 вбачається, що станом на 31.12.2012року квартира під АДРЕСА_1, в комунальному підприємстві не зареєстрована.
Відповідно до п. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Судом встановлено, що на час відкриття спадщини ОСОБА_1 була зареєстрована та постійно проживала з батьком у квартирі під АДРЕСА_1, у м. Одесі, що підтверджується довідкою (випискою з домової книги про склад сім'ї та прописку).
Як зазначено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).
При вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно судам слід звертати увагу на зміну редакції ч. 4 ст. 331 і ч. 4 ст. 334 ЦК та інших норм цивільного законодавства і застосовувати редакцію закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини.
При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК.
Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.
Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване є Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).
Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України 2003 року та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.
Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 спадщину прийняла, оскільки мешкала разом із спадкодавцем та подала нотаріусу заяву про її прийняття, із заявою про відмову від спадщини не зверталася, однак свідоцтва про право на спадщину не отримала.
Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5, ст. 1268).
Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Також ч.1,2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до положень ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Задовольняючи позовні вимоги, суд приймає до уваги і те, що відсутність реєстрації права власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1, призвела до неможливості ОСОБА_1 оформити свої спадкові права щодо цієї квартири, а іншим шляхом окрім як шляхом звернення до суду його право захистити неможливо.
Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. Оскільки позивачкою не заявлені вимоги про відшкодування судових витрат, у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідача.
Керуючись ст.ст. 88, 213, 215, 226 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - Житлово-будівельний кооператив «Центральний-18», Одеська міська рада про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) право власності на квартиру АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, та після смерті батька ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.
Рішення суду є підставою для здійснення державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1, згідно вимог ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача шляхом звернення із заявою про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня оголошення ухвали про залишення заяви без задоволення.

Суддя П. А. Прохоров