Справа № 265/6462/15-ц
Провадження № 2/265/129/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2016 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Копилової Л. В.,

при секретарі - Єфремовій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки.

В обгрунтування поданої позовної заяви вказувала на те, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від сумісного проживання з відповідачем має неповнолітню дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає і тому дитину утримує вона сама. Відповідач працює на СТО «Банзай» і має постійний заробіток. Тому просить суд стягнути з відповідача на її користь на утримання доньки аліменти в розмірі 1/4 частини усих видів його заробітку щомісячно і до досягнення дитиною повнолітнього віку.

Під час розгляду справи позивачка ОСОБА_1 збільшила позовні вимоги, посилалася на те, що відповідач працює по найму у приватних осіб та має нерегулярний дохід. Однак доньці надає матеріальну допомогу нерегулярно. В серпні 2014 року відповідач виїхав до Росії на заробітки і протягом року знаходячись там доньці не допомагав. Просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн. щомісячно до досягнення донькою повнолітнього віку, а також стягнути на її користь аліменти за минулий час за період з серпня 2014 року по серпень 2015 року в розмірі 1 286 грн. прожиткового мінімуму на одну особу встановленого на цей період, а всього в розмірі 15 432 грн.

При розгляді справи позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 повністю підтримали позовні вимоги, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві та просили суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 заперечували проти стягнення аліментів на утримання доньки в розмірі 1 500 грн., а також стягнення аліментів за минулий час.

Відповідач ОСОБА_2 пояснив суду, що згоден сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки, однак не в такому розмірі, так як він не працює, знаходиться на обліку в центрі зайнятості в пошуках роботи. Зможе сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в розмірі 436 грн. 50 коп. Крім цього, позивачка не довела того факту, що він перебував на заробітках в Росії та ухилявся від надання матеріальної допомоги доньки за період з серпня 2014 року по серпень 2015 року.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони по справі є батьками неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4).

Як вбачається з довідки ЖКП «Азовжитлокомплекс», неповнолітня ОСОБА_3 проживає разом з матір»ю - позивачкою ОСОБА_1 (а.с.5).

Позивачка ОСОБА_1 працює в КЗ ТМО «Здоров»я дитини та жінки» з 02 січня 2013 року на посаді лікаря акушера-гінеколога 2 кат., розмір її середньомісячної заробітної плати складає 1 876 грн. 20 коп.

Відповідач ОСОБА_2 не працює, зареєстрований як безробітний в Маріупольському міському центрі зайнятості 14 грудня 2015 року (а.с.32).

За період з 14 грудня 2015 року по теперішній час вакансії, які відповідають професійному досвіду та освіті ОСОБА_2 до центру зайнятості не заявлялися, тому йому направлення на працевлаштування не видавалося.

Неповнолітня ОСОБА_3 перебуває на Д-обліку і потребує тривалого лікування (більше 6 місяців, а також динамічного спостереження, УЗД щомісячно, контроль гормонів крові щомісячно) (а.с.33-34), що за доводами позивачки потребує додаткових матеріальних затрат.

За положеннями ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення дітьми повноліття.

Згідно з вимогами ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Ч.3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до вимог ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

При визначенні розміру аліментів суд враховує часткове визнання відповідачем ОСОБА_2 позовних вимог, вік дитини та пов'язані з цим витрати на її лікування, розвиток і навчання.

Твердження відповідача про відсутність в нього доходів та можливість в зв'язку з цим сплачувати аліменти в розмірі 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає надуманими і такими, що спрямовані на ухилення від обов'язку по утриманню його дитини, адже ним не надано жодних доказів, що за станом здоров'я чи з інших поважних причин він не може заробляти кошти, необхідні для забезпечення бодай мінімальних потреб доньки. Також суд враховує, що відповідач ОСОБА_2 інших дітей, непрацездатних дружини, батьків не має, аліменти за іншими виконавчими листами не сплачує.

Тому суд враховуючи рівний обов»язок обох батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей, приходить до висновку про стягнення з відповідача аліментів в твердій грошовій сумі визначивши їх в розмірі 700 грн. щомісячно, що відповідатиме вимогам розумності і справедливості.

Доводи відповідача та його представника про те, що позивачкою було продано два автомобіля, які були придбані в період шлюбу і гроші від цього вона залишила собі суд не приймає до уваги, так як спір стосовно спільно нажитого майна підлягає вирішенню в окремому порядку.

Відповідно до ч.2 ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

При цьому, ухилення може виражатися у тому, що зобов'язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені йому листи та інші подібні дії.

У відповідності до ч.3, ст.10 та ч.1, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України.

Допитані при розгляді справи свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 пояснили суду, що є знайомими позивачки ОСОБА_1 Після спільного проживання сторін, відповідач ОСОБА_2 виїхав до Росії і припинив матеріально допомагати позивачці утримувати доньку, аліменти не сплачував. Зі слів позивачки вона просила його висилати гроші, однак він відмовлявся це робити. Також протягом 2014 року позивачка ОСОБА_1 брала у них в борг гроші.

В судовому засіданні позивачка пояснила, що вона неодноразово зверталась до відповідача про надання коштів на утримання дочки в період коли він знаходився в Росії, але останній ухилявся від цього.

Однак вказані обставини не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, виходячи з наданих доказів по справі, а вимога позивачки про стягнення аліментів за минулий час за період з серпня 2014 року по серпень 2015 року в розмірі 1 286 грн. прожиткового мінімуму на одну особу встановленого на цей період, а всього в розмірі 15 432 грн. не ґрунтується на нормах чинного законодавства.

Більш того, як пояснив свідок ОСОБА_8 суду, він працював разом з відповідачем в Росії в період з серпня 2014 року по серпень 2015 року. Йому відомо, що відповідач пересилав грошові кошти на утримання доньки ОСОБА_3 періодично по мірі заробітку.

Дослідивши надані позивачкою докази на підтвердження цієї вимоги, суд вважає, що ОСОБА_1 не надала допустимих та достатніх доказів на обґрунтування своєї вимоги про стягнення аліментів за минулий час, зокрема того, що вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати, обмежившись лише доведенням факту перебування відповідача ОСОБА_2 в період з серпня 2014 року по серпень 2015 року на території Російської Федерації та тим, що в цей період вона дійсно брала в борг гроші у своїх знайомих.

Оскільки позивачкою не надано жодного доказу на підтвердження наявності підстав для стягнення аліментів за минулий час, тому позовна заява в цій частині задоволенню не підлягає.

На підставі ст.ст.180-184, 191 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст.10,11,209,212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця АДРЕСА_1, офіційно непрацюючого, на користь ОСОБА_1, аліменти на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 700 (сімсот) гривень щомісячно, починаючи з 24 вересня 2015 року і до досягнення дитиною повнолітнього віку.

В іншій частині задоволення позову, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця АДРЕСА_1, офіційно непрацюючого, на користь держави судовий збір в сумі 551 (п»ятсот п»ятдесят одна) гривня 20 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при розгляді справи протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ____________________