Апеляційний суд міста Києва
Справа № 22-ц/796/60/2016 Головуючий у 1-й інстанції - Борденюк В.В.
Доповідач - Кабанченко О.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Рубан С.М.,

Желепи О.В.

при секретарі - Перетятько А.К.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 лютого 2015 року

в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25 лютого 2015 року позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості задоволено - стягнуто на користь ПАТ «Дельта Банк»:

солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 25 жовтня 2007 року у розмірі 693 306,24 грн.;

з ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 1 218 грн.;

з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 218 грн.;

з ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 1 218 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі зазначає, що позивачем не надано належних доказів про перехід до нього права вимоги за кредитним договором від первісного кредитора, а також, що в матеріалах справи відсутні будь-які документи, відповідно до яких можна визначити розмір заборгованості за кредитом та відсотками, а ОСОБА_2, яка є поручителем, не має можливості надати платіжні документи позичальника, проте їй відомо, що останнім сплачувались грошові кошти на погашення кредиту.

У судове засідання апеляційного суду представник позивача, відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 не явились вчетверте, були повідомлені про час та місце розгляду справи в установленому законом порядку, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

25 жовтня 2007 року АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №0, за умовами якого останньому було надано у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 80 000,00 доларів США із процентною ставкою у розмірі 13,4% річних, на строк до 25 жовтня 2028 року. (а.с. 5).

25 жовтня 2007 року з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №0 АКІБ «Укрсиббанк» і ОСОБА_2 було укладено договір поруки №152853 ( а.с. 23).

У цей же день з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №0 було укладено договір поруки №-152851 із ОСОБА_5 (а.с. 25).

Факт надання кредитних коштів .ОСОБА_4 підтверджується наявною у матеріалах справи випискою з особового рахунку позичальника за період з 25 жовтня 2007 року по 19 грудня 2011 року, що була складена АКІБ «Укрсиббанк».

06 лютого 2009 року АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_4 було укладено Додаткову угоду №1 від до кредитного договору № №0, якою були внесені зміни до основного договору, відповідно до яких кредит ОСОБА_4 зобов'язується виплачувати шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів у розмірі 905 дол. США із кінцевим терміном погашення кредиту до 25 жовтня 2027 року (а.с. 20-21).

06 лютого 2009 року АКІБ «Укрсиббанк» і ОСОБА_2 було укладено Додаткову угоду №1 до договору поруки №152853, у якій сторони погодили зміни до забезпеченого порукою основного зобов'язання, що були внесені Додатковою угодою №1 від 06 лютого 2009 року до договору кредиту № №0.

06 лютого 2009 року АКІБ «Укрсиббанк» і ОСОБА_5 укладено Додаткову угоду №1 до договору поруки №152851, якою сторони погодили зміни до кредитного договору, внесені Додатковою угодою №1 від 06 лютого 2009 року.

08 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого АТ «УкрСиббанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від АТ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість АТ «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Судом також було встановлено, що позичальник ОСОБА_4 належним чином своїх зобов'язань за кредитним договором не виконував, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість за кредитним договором №0 від 25 жовтня 2007 року, яка станом на 21 березня 2014 року складається із 654 068,99 грн. боргу за кредитом і 39 237,25 грн. боргу за відсотками за користування кредитними коштами, а всього - 693 306,24 грн.

Як зазначено у рішенні суду, розмір заборгованості підтверджується наявними у матеріалах справи копіями виписки з особового рахунку позичальника за період з 25 жовтня 2007 року по 19 грудня 2011 року, що була складена АКІБ «Укрсиббанк», і виписки з особового рахунку позичальника за період з 26 жовтня 2012 року по 22 січня 2015 року, що була складена АТ «Дельта Банк».

У квітні 2014 року позивач ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з даним позовом, посилаючись в обгрунтування позовних вимог на наведені обставини, просив ухвалити рішення, яким стягнути в солідарному порядку з позичальника ОСОБА_4 та поручителів ОСОБА_2, ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором №0 у розмірі 693 306,24 грн.

Представник відповідача ОСОБА_6 проти позову заперечував, вказуючи на його безпідставність і недоведеність. Зазначав, що відсутні докази про сплату позичальником коштів по кредиту та розрахунки заборгованості, розмір якої визначений невірно - не враховано додаткову угоду №1 до кредитного договору, якою було змінено схему погашення кредиту, розмір щомісячних платежів - з 1 215 доларів США на 905 доларів США, строк повернення кредиту, а сплата процентів за листопад та грудень 2008 року перенесена на грудень 2013 року та січень 2014 року відповідно.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Судова колегія не може повністю погодитись з таким висновком суду, зважаючи на наступне.

Суд першої інстанції вважав доведеним факт переходу права вимоги за кредитним договором, що був укладений з ОСОБА_4, від первісного кредитора АКІБ «Укрсиббанк» до нового кредитора ПАТ «Дельта Банк», яке є позивачем у справі.

Даний факт встановлений судом на підставі фотокопії виписки з договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, укладеного 08 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» (а.с. 41-42).

У цій виписці зазначено, що продавець - АКІБ «Укрсиббанк» погоджується продати (відступити) права вимоги за кредитами та передати їх покупцеві - ПАТ «Дельта Банк», а покупець погоджується придбати права вимоги за кредитами, прийняти їх та сплатити Ціну купівлі.

Також вказано про те, що «кредитний договір» (та всі разом далі - «кредитні договори») означає кожний договір про надання кредиту, що зазначений у Додатку 1 (Перелік Прав вимоги за кредитами) до цього договору.

Зобов'язання за договором купівлі-продажу є виконаним з моменту підписання сторонами Акту приймання-передачі прав вимоги за кредитами.

При цьому, позивачем не надано було відомостей про виконання умов договору купівлі-продажу від 8 грудня 2011 року щодо сплати ним Ціни купівлі за договором, а також не надано Додатку №1 до договору купівлі-продажу - переліку прав вимоги за кредитами, а в акті прийому-передачі документації від 06 лютого 2012 року за Договором від 8 грудня 2011 року у графі «коментарі та підпис (у випадку відмови у прийнятті документу» зазначено, що немає додаткових угод до кредитного договору та до договір поруки (оригіналів), що, з урахуванням назви графи, де міститься такий запис, свідчить про відмову у прийнятті документу.

Крім того, в акті не зазначено відомостей про повноваження особи, яка підписала акт від імені покупця - ПАТ «Дельта Банк». (а.с. 43).

За таких обставин, судова колегія вважає, що позивачем не було надано належних доказів на підтвердження переходу права вимоги до нього від ПАТ «Укрсибббанк» за договором кредиту №0 від 25 жовтня 2008 року.

Також не можна визнати доведеними позовні вимоги в частині розміру заборгованості, яку позивач просив стягнути з відповідачів.

Так, з кредитного договору №0 від 25 жовтня 2007 року вбачається, що кредит був наданий ОСОБА_4 в іноземній валюті у розмірі 80 000 доларів США, і відповідно до п. 1.2.2 погашення кредиту повинно було здійснюватись в цій же валюті.

Звертаючись до суду з даним позовом ПАТ «Дельта Банк» просив стягнути заборгованість станом на 21 березня 2014 року у розмірі: 654 068,99 гривень за кредитом і 39 237,25 гривень за відсотками, на підтвердження якої надав довідку від 21 березня 2014 року, підписану начальником управління супроводження операцій фізичних осіб АТ «Дельта Банк», у якій вказана лише сума заборгованості (без відомостей про час її виникнення, про внесення платежів позичальником та їх розмір), а сума боргу вказана в гривні - без зазначення курсу валют, відповідно якого визначений гривневий еквівалент валюти кредитування.

Відповідно до листа без дати, направленого, як видно з його змісту, не пізніше 29 лютого 2012 року ПАТ «Дельта Банк» позичальнику ОСОБА_4, у останнього станом на 19 грудня 2011 року була заборгованість за кредитним договором лише по відсотках в сумі 1 550,94 доларів США. (а.с. 170)

В подальшому, на вимогу суду позивачем було надано виписки ПАТ «Укрсиббанк» по кредитному договору за період з 25 жовтня 2007 року по 19 грудня 2011 року, з якої вбачається, що прострочена заборгованість у ОСОБА_4 за договором кредиту від 25 жовтня 2008 року була відсутня, а також виписку по особовому рахунку АТ «Дельта Банк» за період з 26 жовтня 2012 року по 22 січня 2015 року, з якої вбачається, що ОСОБА_4 у зазначений період вносились грошові кошти в різних сумах на погашення кредиту та відсотків, проте ці суми зазначені у гривні і відсутні відомості про загальний розмір заборгованості по кредиту та процентам.

У зв'язку з тим, що апеляційна скарга на рішення суду була подана ОСОБА_2, яка є поручителем, у зв'язку з чим у неї відсутні платіжні документи позичальника про погашення кредиту, а в скарзі містяться твердження про те, що кредит позичальником погашався, проте з наданих позивачем документів неможливо встановити наявність чи відсутність заборгованості, за клопотанням представника відповідача ОСОБА_2 апеляційним судом була призначена судово-економічна експертиза, проведення якої було доручено експертам КНДІСЕ, яким було поставлене питання: визначити розмір заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором №0 від 25 жовтня 2007 року станом на 21 березня 2014 року.

Судовим експертом, якому було доручено виконання даної експертизи, в порядку ст. 53 ч. 10 ЦПК України було направлене клопотання про надання ПАТ «Дельта Банк» матеріалів, необхідних для проведення експертизи (а.с. 196-203).

Оскільки вказані у клопотанні експерта документи не надійшли, що унеможливило проведення експертизи, судовий експерт повідомив про неможливість надання висновку судово-економічної експертизи (а.с. 205).

Зважаючи на наведені обставини та положення ст. 146 ЦПК України, судова колегія погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено наявність заборгованості за кредитним договором та її розмір.

З огляду на наведене, рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги про скасування рішення суду в повному обсязі не можуть бути задоволені, оскільки відповідачами ОСОБА_4, ОСОБА_5 рішення не оскаржується, апеляційна скарга подана представником відповідача ОСОБА_2, який не має повноважень діяти в інтересах інших відповідачів.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 лютого 2015 року в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_2 скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити..

В решті рішення залишити без змін.

Рішення може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: