Справа № 502/313/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області у складі:

судді Балана М.В.,

при секретарі Скрипкиній А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кілія цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про

розірвання шлюбу, -

В С Т НОВИВ :

ОСОБА_1 11.02.2016 року звернулась до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. З позовної заяви вбачається, що 14.11.1986 року між сторонами був укладений шлюб. Від цього шлюбу в них немає неповнолітніх дітей. Сімейні стосунки не склалися через відсутність взаєморозуміння. Відповідач має іншу сім'ю. Подальше збереження шлюбу неможливе. Спору про поділ спільного сумісного майна немає. На підставі цього ОСОБА_1 просить розірвати шлюб з ОСОБА_2.

Позивач, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, однак в позовній заяві зазначила, що просить розглянути справу за її відсутності.

Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, так як перебуває в Одеській установі відбування покарань (№ 21). Йому були направлені копія позовної заяви та додані до неї документи, а також запропоновано надати пояснення. 20.04.2016 року від нього на адресу Кілійського районного суду Одеської області надійшла заява, з якої вбачається, що позовні вимоги він визнає та просить розглянути справу за його відсутності.

На підставі письмової заяви позивача суд ухвалює рішення за відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст. ст. 169, 197 ЦПК України.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Як зазначено у ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як зазначено у ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Дослідивши надані письмові докази та розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог судом достовірно встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини:

14.11.1986 року Бюро ЗАГС Диксонського райвиконкому Красноярського краю було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, прізвище дружини після укладання шлюбу - ОСОБА_2, про що 14.11.1986 року в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу було зроблено запис № 38, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 14.11.1986 року.

Судом встановлено, що подружжя не проживає сумісно, відповідач на теперішній час утримується в Одеській установі виконання покарань (№ 21).

Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має в сім'ї рівні права та обов'язки. За правилами ст. ст. 110, 114 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Фактичні взаємини подружжя свідчать про неможливість збереження сім'ї, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, внаслідок чого шлюб сторін підлягає розірванню.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218, 224 ЦПК України, -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований 14.11.1986 року Бюро ЗАГС Диксонського райвиконкому Красноярського краю, про що 14.11.1986 року в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу було зроблено запис № 38.

Відповідно до ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Кілійський районний суд Одеської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Кілійського районного суду М. В. Балан