АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Міцнея В.Ф., Чупікової В. В.

секретар Тодоряк Г.Д.,

за участю позивачки ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 05 січня 2016 року,

встановила:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Зазначала, що з 28 серпня 1993 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу у них народилося троє дітей: син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, донька - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, які проживають з нею.

Повнолітній син ОСОБА_3 на даний час є студентом денного відділення ІІ курсу Національного університету «Одеська юридична академія» та потребує у зв'язку з цим матеріальної допомоги.

Посилаючись на те, що відповідач не надає належної матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх дітей, а також на утримання сина ОСОБА_3, який продовжує навчання, на непостійний мінливий дохід відповідача, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти: на утримання двох неповнолітніх дітей, доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 у твердій грошовій сумі у розмірі по 1000 грн на кожну дитину, щомісячно до досягнення ними повноліття; на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1500 грн, щомісячно до досягнення ним двадцяти трьох років.

Аліменти просила стягнути за період з 21 травня 2015 року.

Рішенням Путильського районного суду Чернівецької області від 05 січня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти: на утримання неповнолітніх дітей, а саме, сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, по 500 грн, щомісячно до досягнення ними повноліття; на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який навчається в Національному університеті «Одеська юридична академія», у твердій грошовій сумі по 500 грн, щомісячно на період навчання до досягнення ним двадцяти трьох років.

Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин справи, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з його підставності та доведеності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

У справі встановлено, що на час пред'явлення позову відповідач не мав постійного місця праці, тому визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі відповідає заявленим позовним вимогам, нормі ст. 183 СК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно з чч.1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильності визначення розміру аліментів, присуджених на утримання неповнолітніх дітей, а саме, сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Апелянт посилається на недоведення позивачкою знаходження дітей на її утриманні, їх місця проживання, презумпцію проживання дітей з ним.

Такі доводи є необґрунтованими.

Сам відповідач не посилався на докази фактичного проживання дітей з ним.

Зі змісту наданого позивачкою акта обстеження житлово-побутових умов (а.с.69) вбачається позивачка проживає з дітьми, а відповідач з ними не проживає.

Доводи апеляційної скарги в основному зводяться до неправильності рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ч. 1 ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Згідно з ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 200 СК України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Як роз'яснив Пленуму Верховного Суду України у п. 20 постанови №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Тобто, правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка зокрема передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов'язку сплати аліментів, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 грудня 2014 року в справі № 6-186цс 14, на яку посилається апелянт.

У справі встановлено, що повнолітній син сторін ОСОБА_3 є студентом, навчається в Національному університеті «Одеська юридична академія».

В суді апеляційної інстанції позивачкою надано копію договору-направлення на підготовку фахівця у Національному університеті «Одеська юридична академія» від 23 липня 2013 року, довідку № 327 від 5 жовтня 2015 року, з яких вбачається, що станом на час звернення позивачки до суду та розгляду справи повнолітній син ОСОБА_3 є студентом денного відділення судово-адміністративного факультету згаданого університету (а.с.70,71).

Вказаними доказами спростовуються твердження апелянта про недоведення позивачкою перебування сина на навчанні.

Апелянт посилається також на недоведення позивачкою потреби повнолітнього сина у матеріальній допомозі.

Такі доводи є необґрунтованими.

У справі встановлено, що у зв'язку з навчання повнолітній син сторін проживає у м. Одесі, потребує коштів на проживання та харчування.

Такими, що не заслуговують на увагу є також доводи відповідача про його неспроможність за майновим станом надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина.

Такі твердження апелянта спростовуються довідкою про його доходи № 01-360/16, з якої вбачається, що ОСОБА_2 з вересня 2015 року працює монтажником у ПАТ «Укренергомонтаж» (а.с.76), а його поточні доходи перевищують 3000 грн, що свідчить про спроможність відповідача сплачувати аліменти у визначеному судом першої інстанції розмірі.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено на підставі повно з'ясованих обставин справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права, є по суті правильним, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування чи зміни.

На підставі наведеного та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 05 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: В.Ф. Міцней

В. В. Чупікова