АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1963/16 Справа № 201/9660/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Макаров М.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Макарова М.О.,

суддів Максюти Ж.І., Прозорової М.Л.,

при секретарі Самокиші О.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторінг Україна», Публічного акціонерного товариства «ОТП ОСОБА_4» про визнання договорів поруки припиненими,-

ВСТАНОВИЛА

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3, ТОВ «ОТП Факторінг Україна» та ПАТ «ОТП ОСОБА_4» про визнання договорів поруки припиненими, посилаючись на те, що відповідно до кредитного договору від 26 жовтня 2006 року № СNL-300/3028/2006, укладеного між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та відповідачем ОСОБА_3, останньому був наданий кредит у розмірі 200000 доларів США з кінцевим терміном повернення 26 жовтня 2021 року.

Крім того, 10 листопада 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № СNL-300/3049/2006, відповідно до якого останньому був наданий кредит у розмірі 100000 доларів США з кінцевим терміном повернення 10 листопада 2016 року. У забезпечення виконання зобовязань за кредитними договорами № СNL-300/3028/2006 від 26 жовтня 2006 року та № СNL-300/3049/2006 від 10 листопада 2006 з відповідачем ОСОБА_2 були укладені договори поруки № СNL-300/3028/2006 від 26 жовтня 2006 року та № СNL-300/3049/2006 від 10 листопада 2006 року.

Також позивачка зазначила, що на її адресу від Банку була направлена досудова вимога (вих. № 22-3-2/4850 від 26.04.2007) про погашення заборгованості за кредитним договором № СNL-300/3028/2006 від 26 жовтня 2006 року та вимога (вих. 22-3-/4852 від 26.04.2007) про погашення заборгованості за кредитним договором № СNL-300/3049/2006 від 10 листопада 2006 року, в яких її було попереджено, що в разі невиконання викладених вимог відбудеться настання терміну виконання зобовязання за основним договором, чим реалізував своє право, а за певних умов і свій обовязок.

Вважає, що моментом настання терміну виконання її зобовязання за кредитними договорами є 04 червня 2007 року та 04 травня 2007 року відповідно до якого ОСОБА_4 не скористався своїм правом, передбаченим ст. 559 ЦК України, та звернувся до суду з позовом до поручителя лише 29 лютого 2012, а тому порука її за двома кредитними договорами є припинена, у звязку з чим просила визнати договори поруки № SR-300/1441/2006 від 26 жовтня 2006 року та № SR-300/1452/2006 від 10 листопада 2006 року припиненими та судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначене рішення ухвалено з додержанням вказаних вимог закону.

Судом встановлено, що 26 жовтня 2006 року між АКБ «ОСОБА_4 Аваль» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір №CNL-300/3028/2006, згідно якого ОСОБА_4 надав відповідачу кредит в сумі 200000 доларів США зі строком повернення до 26 жовтня 2021 року, а також 10 листопада 2006 року між АКБ «ОСОБА_4 Аваль» та відповідачем було укладено кредитний договір №CNL-300/3049/2006, згідно якого ОСОБА_4 надав відповідачу кредит в сумі 100000 доларів США зі строком повернення до 10 листопада 2016 року.

У забезпечення зобовязань за вказаними кредитними договорами між АКБ «ОСОБА_4 Аваль» та ОСОБА_7 було укладено договори поруки №SR-300/1441/2006 від 26 жовтня 2006 року та №SR-300/1452/2006 від 10 листопада 2006 року, за умовами яких поручитель зобовязалася відповідати за повне та своєчасне виконання Боржником боргових зобовязань перед Кредитором за цими Кредитними договорами у повному обсязі таких зобовязань. Поручитель та Боржник відповідають як солідарні боржники (а.с.36-52).

Також встановлено, що на адресу позивача була направлена досудова вимога (вих. № 22-3-2/4850 від 26 квітня 2007 року) про погашення заборгованості за кредитним № СNL-300/3028/2006 від 26 жовтня 2006 (а.с. 9) та вимога (вих. 22-3-/4852 від 26 квітня 2007 року) про погашення заборгованості за кредитним договором № СNL-300/3049/2006 від 10 листопада 2006 року (а.с. 11).

А 12 листопада 2010 між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за яким право вимоги за вищевказанимидоговорами перейшло до останнього.

Зобовязання, згідно із ст.526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб, а згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Результат аналізу зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Також, слід розрізняти поняття строк виконання основного зобов'язання та право на дострокове стягнення усієї суми заборгованості за кредитним договором. Строк виконання основного зобов'язання визначено кредитним договором (26 жовтня 2021 року та 10 листопада 2016 року). Право на дострокове стягнення усієї суми заборгованості це право, що виникає в процесі дії кредитного договору у зв'язку з неналежним виконанням боржником своїх зобов'язань за кредитним договором. Пред'явлення вимоги до позичальника з проханням у 30-денний термін погасити заборгованість за кредитним договором, сплатити нараховані відсотки та пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання не є настанням строку виконання основного зобов'язання, а лише правом на дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором. Тому, з моменту закінчення 30-денного терміну з моменту пред'явлення претензії-вимоги не можна відраховувати шестимісячний термін звернення до поручителя, який відраховується від дня настання строку виконання зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи строк кредитного договору № СNL-300/3028/2006 закінчувався 26 жовтня 2021 року, а по кредитному договору № СNL-300/3049/2006 закінчувався 10 листопада 2016 року проте у звязку з невиконанням умов кредитних договорів ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у лютому 2012 року звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за вказаними кредитними договорами із ОСОБА_6 та ОСОБА_7, за яким Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська від 11 грудня 2013 року ці позовні вимоги були задоволені та ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2014 року це рішення суду залишено без змін (а.с. 36).

Таким чином, договори поруки по даним кредитним договорам не можуть бути припиненим у зв'язку з тим, що з моменту виникнення у банку права на дострокове стягнення всієї суми заборгованості правонаступник Банку скориставшись своїм правом та у звязку з порушенням умов кредитних договорів і звернувся у 2012 році з позовом до боржників, зокрема і до поручителя ОСОБА_7

З огляду на викладене, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права, оскільки суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення, а доводи апеляційної скарги фактично зводяться до тлумачення норм матеріального закону позивачем на свою користь

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: