У Х В А Л А

іменем україни

20 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гвоздика П.О.,

УмновоїО.В., Фаловської І.М.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Українська транспортна група» до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Українська транспортна група» на рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Українська транспортна група» (далі - ТОВ «Українська транспортна група») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 16 вересня 2010 року по 29 січня 2015 року ОСОБА_3 працював у товариства водієм-експедитором, з яким укладено договір про повну матеріальну відповідальність. 17 серпня 2014 року на території держави Румунія сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля марки «Volvo FH», державний номерний знак НОМЕР_1, з напівпричепом Schwarzmueller SPA 3/E, державний номерний знак НОМЕР_2, які належать товариству та перебували під керуванням ОСОБА_3, та автомобіля марки «IVECО», державний номерний знак НОМЕР_3. У результаті ДТП транспортні засоби отримали технічні пошкодження на загальну суму 102 054 грн.

Посилаючись на те, що відповідач винний у ДТП, позивач просив стягнути з нього матеріальну шкоду у розмірі 102 054 грн.

Рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 листопада 2015 року, у задоволенні позову ТОВ «Українська транспортна група» відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «Українська транспортна група» просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а справу направити на новий судовий розгляд.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що посада відповідача як водія-експедитора не відноситься до категорії посад, яка несе повну матеріальну відповідальність, тому відповідач може відповідати лише за незабезпечення збереження вантажів, а не за пошкодження автомобіля та напівпричепа.

Проте з такими висновками судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що з 16 вересня 2010 року по 29 січня 2015 року ОСОБА_3 працював водієм-експедитором ТОВ «Українська транспортна група». Того ж дня з ним укладено договір про повну матеріальну відповідальність.

17 серпня 2014 року на території держави Румунія сталася ДТП за участю автомобіля марки «Volvo FH», державний номерний знак НОМЕР_1, з напівпричепом Schwarzmueller SPA 3/E, державний номерний знак НОМЕР_2, які належать ТОВ «Українська транспортна група» і перебували під керуванням ОСОБА_3, та автомобіля марки «IVECО», державний номерний знак НОМЕР_3.

Пред'являючи позов, ТОВ «Українська транспортна група» посилалось на те, що ОСОБА_3 винний у ДТП, а тому має відшкодувати йому матеріальну шкоду.

Пунктами 1, 2 ст. 134 КЗпП України встановлено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами.

Суди у порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не дали належної правової оцінки твердженням позивача про те, що ОСОБА_3, транспортний засіб був переданий за актом прийому-передачі та закріплений за ним як за водієм наказом з покладенням на нього відповідальності за збереження транспортного засобу в процесі експлуатації, а також не перевірили, чи несе ОСОБА_3 в такому випадку матеріальну відповідальність за шкоду, завдану роботодавцю шляхом порушення покладених на нього трудових обов'язків.

Крім того, висновок судів про застосування до спірних правовідносин лише п. 1 ст. 134 КЗпП України є передчасним.

Так, згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 130 ЦПК України, якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному частиною третьою цієї статті, суд уточнює позовні вимоги або заперечення проти позову.

Суди у порушення наведених норм процесуального права не уточнили у ТОВ «Українська транспортна група» позовних вимог, зважаючи на те, що позивач в обґрунтування (підстава) позову посилався по суті на п. 2 ст. 134 КЗпП України, а керувався п. 1 ст. 134 КЗпП України.

Отже, суди у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України доводів сторін по суті позовних вимог не перевірили; фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору, належним чином не встановили; не визначились які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Українська транспортна група» задовольнити.

Рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 листопада 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

П.О.Гвоздик

О.В.Умнова

І.М.Фаловська