АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження: 22-ц/791/1155/2016 Єдиний унікальний номер справи: 654/3099/15-ц
Головуючий в І інстанції Францішка Ю.В.
Доповідач Приходько Л.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Приходько Л.А.,

суддів: Бездрабко В.О.

Борка А.Л.

секретар Кутузовій А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 15 лютого 2016 року у цивільній справі

за позовом

публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осібзвернулось в суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що 20 березня 2012 року між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір №ВL_КГ100099130, відповідно до умов якого позичальник одержала кредит у розмірі 28000грн., зі сплатою 0,01% річних за користування коштами та 3,00% комісії за управління кредитом, з кінцевим терміном повернення 20 березня 2015 року. У зв'язку з неналежним виконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором виникла заборгованість, яка станом на 28 серпня 2015 року, становить 248120,49грн., з них: - прострочена до повернення сума Кредиту 27222,23грн.;- прострочені проценти за користування Кредитом 11,78грн.; - комісія за РО 29400,00грн.; - плата за пропуск платежів 191486,48грн. Позивач просив суд стягнути з відповідача на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованість за кредитним договором №ВL_КГ100099130, від 20 березня 2015 року в сумі 248120,49грн.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 15 лютого 2016 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованість за Кредитним договором № ВL_КГ100099130 від 20 березня 2012 року в загальній сумі 30162,67грн., що складається з: 23151,83грн. прострочена сума Кредиту; 10,84грн. прострочені проценти за користування Кредитом; 7000,00грн. плата за пропуск платежів. Стягнено з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 452,44грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині стягнення процентів за користування кредитом, комісії за РО та пені змінити, стягнувши з відповідача на користь банку заборгованість по процентам - 0,94грн., заборгованості по комісії за РО - 29400,00грн. та пені за несвоєчасне виконання зобов'язання у розмірі 184486,48грн. В іншій частині рішення про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості в сумі 30162,67грн., що складається з заборгованості по кредиту - 23151,83грн., заборгованості по процентам - 10,84грн. та пені (плата за пропуск платежів) - 7000,00грн. залишити без змін.

Заперечуючи проти апеляційної скарги представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, зазначив, що на його думку рішення суду є законним та обґрунтованим. Просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_3, зазначила, що на її думку рішення суду є законним та обґрунтованим. Просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Представник ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», будучи повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву в якій просив розгляд справи проводити без участі представника Банку.

Заслухавши доповідача, осіб, які приймають участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Виходячи з положень статей 6,626-631,526 ЦК України, укладений договір є обов'язковим для належного виконання сторонами, відповідно до його умов, вимог Цивільного Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до положень ст. 1050, 1054 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути кредит частинами (розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту.

Судом встановлено, що 20 березня 2012 року між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № ВL_КГ100099130, за умовами якого ОСОБА_3 одержала кредит на поточні потреби у розмірі 28000грн., зі сплатою 0,01% річних за користування коштами та 3,00% комісії за управління кредитом, з кінцевим терміном повернення 20 березня 2015 року.

Відповідно до п. 2.4.2. Договору, проценти та комісію за управління Кредитом Позичальник повинен сплачувати щомісячно в день повернення Кредиту відповідно до платежів, передбачених Графіком погашення заборгованості за кредитом, наведеному у Додатку №1 цього Договору.

Процентна ставка за Договором встановлена на рівні 0,01% річних (п. 3 Спеціальної частини Договору).

Щомісячна плата у вигляді комісії за управління Кредитом здійснюється у розмірі 3% від суми Кредиту (п. 4 Спеціальної частини Договору).

Згідно із п. 2.5.2. Договору, Позичальник зобов'язується не пізніше дати, встановленої в Графіку, поповнювати рахунок Банку, вказаний у п. 6 Спеціальної частини Договору, у валюті кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу Банку або безготівковим перерахуванням, у сумах не менших за суми платежів, визначених Графіком, а також суми комісії за управління кредитом.

Згідно пункту 4.3. Договору, у випадку прострочення Позичальником сплати або не в повному обсязі чергового платежу за Графіком, Банк має право вимагати від Позичальника додатково сплатити пеню 0,50% (п. 9 Спеціальної частини Договору), що розраховується від суми невиконаних боргових зобов'язань (а саме неповерненої чергової частини Кредиту, та/або несплачених процентів та/або комісії за управління кредитом), строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором станом на 28 серпня 2015 року виникла заборгованість, яка, становить 248120,49грн., з них: - прострочена сума Кредиту 27222,23грн.; прострочені проценти за користування Кредитом 11,78грн.; прострочена комісія за управління кредитом (комісія за РО) 29400,00грн.; пені (плата за пропуск платежів) 191486,48грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення простроченої заборгованості по кредиту та процентам за користування кредитом суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги про сплату щомісячних платежів до 29.08.2012 заявлені із пропуском трирічного строку позовної давності, а тому задоволенню не підлягають.

Даний висновок суду відповідає встановленим обставинам справи та вимогам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальний строк позовної давності тривалістю у три роки встановлений ст. 257 ЦК України.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Так, ст. 253 ЦК України визначено, що перебіг строку позовної давності починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Зважаючи на те, що ОСОБА_3 30.11.20015 року, до ухвалення судового рішення, звернулась з заявою про застосування позовної давності (а.с.39-40), а позивачем не наведено будь-яких причин пропущення позовної давності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заборгованість за кредитом підлягає стягненню лише в межах позовної давності.

Доводи апеляційної скарги про те, що позовна давність не сплила, оскільки кредитний договір є зобов'язанням з визначеним строком виконання, у зв'язку з чим початок перебігу строку позовної давності по ньому слід рахувати з 20 березня 2015 року позбавлені правового обґрунтування, та не відповідають умовам кредитного договору.

Враховуючи, що рішенням суду в частині стягнення заборгованості по кредиту апелянтом у встановленому законом порядку не оскаржено, розмір процентів за користування кредитом в межах позовної давності визначений судом відповідно до вимог закону, підстави для скасування чи зміни рішення відсутні.

Відмовляючи у задоволені позову в частині стягнення комісії за управління кредитом (комісії за РО) суд виходив з того, що в силу п. 3.6 Постанови Правління Національного Банку України від 10 травня 2007 року №168, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за № 541/13808, «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, тощо).

Проте, з таким висновком суду погодитись не можна.

Умовами кредитного договору встановлена щомісячна плата у вигляді комісії за управління кредитом у розмірі 3% від суми кредиту (п. 4 Спеціальної частини договору та п.2.4.2 Договору).

При укладенні кредитного договору ОСОБА_3 була ознайомлена з усіма його умовами, які передбачали, зокрема, сплату банку щомісячної комісії за управління кредитом, та погодилась з ними. Тобто на момент укладення кредитного договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору. У встановленому законом порядку умови договору, щодо сплати позивачем щомісячної комісії за управління кредитом недійсними не визнані, а тому в силу ст. 204 ЦК України дійсність цих умов договору презюмується.

Враховуючи, що управління кредитом є супутньою послугою Банку, за надання якої можливе встановлення комісії позовні вимоги про стягнення комісії за управління кредитом (комісії за РО) підлягають частковому задоволенню в межах строку позовної давності в розмірі 26880грн. (за період з 29.08.2012 по 28.08.2015)

Частково задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення пені (плати за пропуск платежу) суд першої інстанції виходив з того, що нарахована Банком пеня в межах річного строку позовної давності в розмірі 191486,48грн., значно перевищує розмір основної заборгованості, та не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементом загального конституційного принципу верховенства права, а тому підлягає зменшенню на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України до 7000грн.

З вказаним висновком суду також не можна погодитися.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитом та пояснень до розрахунку штрафних санкцій від 11.04.2016 за №11/2-21732 позивачем виготовлено розрахунок по Кредиту станом на 28.08.2015 та розраховано пеню в розмірі 191486,48грн. за весь період прострочки з 21.06.2012 по 28.08.2015.

А отже, висновок суду про те, що Банком нарахована пеня в розмірі 191486,48грн. в межах річного строку позовної давності, не відповідає обставинам справи.

Розмір пені в межах строку спеціальної позовної давності, розрахований шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених щомісячних платежів обчислених шляхом помноження простроченого щомісячного платежу по кредиту на 0,5% пені і помножену на кількість днів місяця (прострочки платежу) - становить 1845,34грн. (31х(840+ 777,95 + 0,33) х 0,5% + 30 х (840 + 777,96 + 0,33) х 0,5% +31 х (840 + 777,97 + 0,33) х 0,5%+ 30 х (840+ 777,97 +0,34)х0,5%+31х( 840 + 777,98+0,34)х0,5%+31х(840+777,99+0,34)х0,5% + 28 х (840+774,30+0,34) х 0,5% + 31 х (840+0,35) х 0,5% + 30 х (0,00+0,00+0,35) х 0,5% + 31х (0,00+ 0,00+0,35) х 0,5% + 30 х (0,00+0,00+0,35) х 0,5%+31х(0,00+0,00+0,35 )х 0,5% + 8 х (0,00+0,00+0,35)х0,5%)

За таких обставин позовні вимоги про стягнення пені підлягають частковому задоволенню в межах строку позовної давності в розмірі 1845,34грн.

Враховуючи, що розмір пені який підлягає стягненню не перевищує розмір основної заборгованості та відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності підстави для застосування судом ч. 3 ст. 551 ЦК України відсутні.

Крім того, положення ч. 3 ст. 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача, проте така заява ОСОБА_3 в матеріалах справи відсутня, що також унеможливлює зменшення неустойки.

За наведених обставин рішення суду в порядку ст.309 ЦПК України в частині відмови у задоволені позовних вимог про стягнення комісії за управління кредитом (комісії за РО) та в частині задоволення вимог про стягнення пені (плати за пропуск платежів) в розмірі 7000грн.підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь банку заборгованість по сплаті комісії за управління кредитом в розмірі 26880грн. та пені в розмірі 1845,34грн., та зміні рішення в частині визначення загальної суми заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь банку збільшивши суму стягнення з 30162,67грн до 51888,01грн.

В іншій частині рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При зверненні до апеляційного суду ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» було задоволено клопотання про відстрочку сплати судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

Враховуючи, що апеляційну скаргу задоволено частково, за таких обставин в дохід держави з ОСОБА_3підлягає стягненню судовий збір у розмірі - 316,30 гривні, з ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі - 2412,72 гривні.

Керуючись ст.ст. 303,307,309 ЦПК України, колегія суддів -

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» задовольнити частково.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 15 лютого 2016 рокув частині стягнення з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» пені (плати за пропуск платежів) та відмову у задоволені позовних вимог в частині стягнення заборгованості по комісії за управління кредитом скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_3на користь публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованість по сплаті комісії за управління кредитом в розмірі 26880грн. та пеню в розмірі 1845,34грн.

Рішення суду в частині визначення загальної суми заборгованості, яка підлягає стягнути з ОСОБА_3на користь публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» змінити збільшивши суму стягнення з 30162,67грн до 51888,01грн.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3судовий збір 316,30 гривні нар/р: 0002, МФО - 852010; код ЄДРПОУ - 37959779; отримувач - УДКСУ у місті Херсоні, банк ГУДКУ у Херсонській області, ККДБ - 22030101 «Судовий збір».

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» судовий збір 2412,72 гривні нар/р: 0002, МФО - 852010; код ЄДРПОУ - 37959779; отримувач - УДКСУ у місті Херсоні, банк ГУДКУ у Херсонській області, ККДБ - 22030101 «Судовий збір».

Рішення набирає законної сили з дня його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.А. Приходько

Судді: В.О. Бездрабко

А.Л. Борка