У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

пр. № 4-с/759/145/16

ун. № 759/9012/16-ц

19 серпня 2016 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Ключника А.С., за участю секретаря судового засідання Немировської А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на постанови старшого державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві Колодчука С.В. від 18.02.2016 року, 25.02.2016 року, 31.03.2016 року стягувач ТОВ ФК «Довіра та Гарантія» про визнання постанов незаконними та їх скасування,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в порядку ст. 383 ЦПК України звернулась до суду зі скаргою на постанови старшого державного виконавця ВДВС Святошинського районного управління юстиції у м. Києві Колодчука С.В. від 18.02.2016 року ВП № 50187955 про відкриття виконавчого провадження, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 18.02.2016 року ВП№ 50187955, про стягнення виконавчого збору від 25.02.2016 року ВП№ 50187955, про розшук майна боржника від 31.03.2016 року ВП№ 50187955.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що 18.02.2016 року, старшим державним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві, Колодчук С.В винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 50187955, якою постановлено боржнику самостійно сплатити борг протягом семи днів. Того ж дня винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 18.02.2016 року. А також про стягнення виконавчого збору від 25.02.2016 року та про розшук майна боржника від 31.03.2016 року.

Скаржник вважає, що всі дії даного виконавчого провадження було здійснено передчасно та з порушенням чинного законодавства України, посилаючись на те, що 18.12.2015 року суддею Святошинського районного суду м. Києва було винесено рішення по справі № 759/8800/14-ц, яким позовні вимоги ТОВ « ФК «Довіра та гарантія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задоволено.

Коли було отримано повний текс рішення було виявлено описку в рішенні. 25.12.2015 року, представником скаржника (позивача), було подано заяву про виправлення описки. 19.01.2016 року було винесено ухвалу про виправлення описки. Дану копію ухвалу, представник скаржника отримав 29.01.2016 року, та як стверджує скаржник надав розписку про її отримання, однак остання не підшита до матеріалів справи з не відомих скаржнику та його довірителю обставин.

Апеляційну скаргу на дане рішення було подано 05.02.2016 року, а рішення Апеляційного суду м. Києва ухвалено 09.06.2016 року. Та як зазначає скаржник на даний час готується касаційна скарга.

На підставі наведеного скаржник просив, скаргу задовольнити, скасувати оспорювані постанови старшого державного виконавця.

У судовому засіданні 19.08.2016 року представник скаржника ОСОБА_3 підтримала скаргу у повному обсязі та просила її задовольнити.

Представник ВДВС Святошинського РУЮ в м. Києві в судове засідання не з'явився, заперечень щодо скарги суду не надав.

Представник заінтересованої особи (стягувача): ТОВ «Довіра та Гарантія» - Яременко О.В. у судовому засіданні, щодо задоволення скарги заперечував, пославшись на те, що старший державний виконавець діяв в межах закону, та надав до суду письмові заперечення.

Суд, заслухавши пояснення представника скаржника, представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, про відсутність правових підстав, для задоволення скарги з наступних підстав.

Згідно ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У відповідності до ч. 1 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Частиною 2 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Державний виконавець, відповідно до вимог ч. 1. ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб; вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1 ст. 11 цього Закону).

Як встановлено в судовому засіданні, на виконанні ВДВС Святошинського РУЮ в м. Києві перебував виконавчий лист № 759/8800/14-ц виданий 18.12.2015 року Святошинським районним судом м. Києва.

Відповідно до ч. 2 ст. 368 ЦПК України за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист. Якщо на підставі ухваленого рішення належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, або якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів чи проти кількох відповідачів, суд має право за заявою стягувачів видати кілька виконавчих листів, точно зазначивши, яку частину рішення треба виконати за кожним виконавчим листом.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

У п.1 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 07.02.2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз'яснено, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Судом встановлено, що на підставі виконавчого листа №759/8800/14-ц виданого 18.12.2015 року Святошинським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» боргу, старшим державним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві Колодчуком С.В. в межах наданих йому повноважень та відповідно до покладених на нього обов'язків, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 50187955 від 18.02.2016 року з примусового виконання виконавчого документу (а.с. 3).

Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» у заяві про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення про майнове стягнення стягувач має право просити державного виконавця накласти арешт на майно та кошти боржника та оголосити заборону на його відчуження.

Старшим державним виконавцем в межах наданих йому повноважень та відповідно до покладених на нього обов'язків, з постановою про відкриття виконавчого провадження, того ж дня винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 18.02.2016 року (а.с. 4).

25.02.2016 року старшим державним виконавцем в межах наданих йому повноважень та відповідно до покладених на нього обов'язків, та у відповідності до положень Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про стягнення виконавчого збору, оскільки в добровільному порядку та в запропонований строк, боржником добровільно не виконано рішення суду (а.с.5).

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування чи місцезнаходження боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини державний виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини. У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника державний виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання органами Національної поліції.

31.03.2016 року старшим державним виконавцем в межах наданих йому повноважень та відповідно до покладених на нього обов'язків, та у відповідності до положень Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про розшук майна боржника (а.с 6).

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладання провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам. Постанова державного виконавця про відкладення провадження виконавчих дій може бути оскаржена у триденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

В даному випадку скаржник, який вважає, що несвоєчасне отримання копії постанови про відкриття виконавчого провадження порушує його право на добровільне виконання рішення у визначений в постанові строк, разом з тим не був позбавлений можливості звернутися до державного виконавця щодо продовження цього строку.

Саме по собі несвоєчасне отримання копії постанови про відкриття виконавчого провадження чи направлення її в пізніший термін не є підставою для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, адже за таких обставин оскарженню підлягають дії державного виконавця, направлені на примусове виконання рішення, за умови, якщо боржнику буде відмовлено у відкладенні виконавчих дій і надання додаткового строку для добровільного виконання в порядку ч. 1 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження».

Будь-яких доказів, що боржник звертався до державного виконавця в порядку ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» з заявою про відкладення провадження виконавчих дій на десять днів, а останнім було відмовлено суду не надано.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» зазначається, що при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» сторони зобов'язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також письмово повідомляти державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі про зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - про зміну місця роботи.

Будь-яких доказів, що боржник звертався до державного виконавця в порядку ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» із заявою про виникнення обставин, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження,а останнім було відмовлено суду не надано.

Відповідно до ч. 3 ст. 387 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що скарга є безпідставною та задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного та керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 2, 6, 11, 12, 17, 18, 25, 31, 35, 82 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 209-210, 223, 293, 294, 383, 387, 388, 389 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанови старшого державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві Колодчука С.В. від 18.02.2016 року, 25.02.2016 року, 31.03.2016 року стягувач ТОВ ФК «Довіра та Гарантія» про визнання постанов незаконними та їх скасування - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо вона не скасована, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя А.Ключник