Справа № 346/4543/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1236/2016
Головуючий у 1 інстанції Калинюк О. П.
Суддя-доповідач Ковалюк Я.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Ковалюка Я.Ю.,

суддів: Максюти І.О., Фединяка В.Д.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю: апелянта ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, спричиненої пошкодженням автомобіля за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 26 квітня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 05.11.2013 року близько 12:00 год. він власним автомобілем марки «ВАЗ-21013» приїхав до своєї земельної ділянки, яка знаходиться в с.Корнич Коломийського району, для того, щоб супроводити трактор до іншої земельної ділянки у зв'язку з проведенням удобрення землі після збору урожаю. Під час переїзду з однієї земельної ділянки на іншу, а саме на дорозі, що по вул. Сагайдачного в с.Корнич Коломийського району, трактор зупинила відповідачка, яка влаштувала словесний конфлікт з водієм трактора. Позивач разом з дружиною їхали вказаним автомобілем за трактором. Побачивши, що останній зупинила відповідачка, позивач також зупинив свій автомобіль, та вони з дружиною почули, що відповідачка викрикувала в адресу тракториста. Після того як трактор і автомобіль продовжили рух, відповідачка почала кидати каміння в останній, і, влучивши, спричинила вм'ятину на його задньому правому крилі. Свідком цієї події був ОСОБА_5, житель с.Королівка Коломийського району.

З приводу вказаних подій позивач звернувся до Коломийського МВ УМВС із заявою на неправомірні дії відповідачки, за результатами розгляду якої 19.12.2013 року надано висновок, яким роз'яснено позивачу право на звернення в індивідуальному порядку з позовом до суду. У зазначеному висновку вказано, що викладені позивачем у його зверненні факти підтвердилися, а відповідно до довідки, виданої станцією технічного обслуговування ТОВ «СПАФІС», розмір витрат на усунення вказаного пошкодження автомобіля позивача станом на 19.12.2013 року становить 1 400 грн. У позивача відсутні кошти на проведення ремонтних робіт, вартість яких значно зросла, та станом на 03.07.2015 року вже становила 4 600 грн. (вартість правого заднього крила - 240 грн., вартість робіт по демонтажу-монтажу крила та сусідніх елементів кузова -1 200 грн., вартість робіт з підготовки та фарбування з матеріалами - 3200 грн.). Тому позивач просить стягнути з відповідачки майнову шкоду, спричинену пошкодженням автомобіля, в зазначеному загальному розмірі, а також присудити понесені судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору в розмірі 487, 20 грн., та витрат на правову допомогу в розмірі 400 грн.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 26 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1 700 гривень витрат за проведення судової автотоварознавчої експертизи.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу вважаючи його незаконним та ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що суд взяв до уваги висновок експерта, який не має повноважень для проведення автотоварознавчої експертизи.

Апелянт також вказує, що судом перекручено його пояснення з приводу того, що відповідачка знаходилась в момент кидання каменя з правого боку спереду, що є неправдою, оскільки він вказував, що відповідачка знаходилася ззаду з правого боку автомобіля.

Крім того суд не взяв до уваги покази свідків, які будучи очевидцями події підтвердили факт спричинення відповідачкою пошкодження заднього правого крила автомобіля. Суд взяв до уваги покази свідка ОСОБА_6, який є чоловіком ОСОБА_3 та який не був очевидцем даного конфлікту. Також суд не взяв до уваги висновок Коломийського МВ УМВС України, у якому зазначені події, які відбувалися під час конфлікту.

Вважає, що суд першої інстанції не врахував викладені факти, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

За таких обставин апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному об'ємі.

В судовому засіданні апелянт доводи апеляційної скарги підтримав та просив про їх задоволення.

Відповідач та її представник заперечили проти задоволення апеляційної скарги, просили залишити рішення суду першої інстанції в силі.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд дійшов висновку, що сторона позивача не довела факту спричинення їй матеріальної шкоди відповідачкою, а стороною відповідачки надано належні і допустимі докази про те, що вона не заподіювала майнової шкоди позивачу шляхом пошкодження його автомобіля.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивачу належить автомобіль марки «ВАЗ-21013» , номерний знак «А 4687 ИФ», 1980 року випуску, що стверджується паспортом автомобіля серії АР №082092, виданим 12.06.1984 року (а.с.6).

Згідно з довідкою №32/6, виданою 03.07.2015 року ТзОВ «Компанія СПАФІС», під час візуального обстеження вказаного автомобіля виявлено, що внаслідок механічного пошкодження необхідно замінити праве заднє крило та пофарбувати його з переходом в колір автомобіля. Вартість даного крила становить 240грн., вартість робіт по демонтажу-монтажу крила та сусідніх елементів кузова - 1200 грн., вартість робіт з підготовки та фарбування з матеріалами - 3200 грн. Отже, загальна вартість складає 4 640 грн. (а.с.7).

Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи №012/ТЛ-15 від 25.11.2015 року встановити пошкодження, отримані зазначеним автомобілем, станом на день дослідження, а саме через 2 роки, можливо, аналізуючи характер типових аварійних зіткнень та пошкодження, які при цьому виникають, в залежності від сили та напряму удару (дослідження такого роду відносяться до категорії ймовірних). Пошкодження, на яке вказує позивач (після двохрічного використання транспорту), носить характер округлої вм'ятини на куті заднього правого крила. На даному крилі виявлено сліди відновлювальних ремонтів, проржавілі наскрізні отвори, накладення шпаклівки, деформація крила, особливо під покажчиком заднього правого повороту, неодноразові пошкодження та наслідки неякісного ремонту. Вказана вм'ятина, розмірами 0,5 дм х 0,6 дм знаходиться на задній, а не боковій частині вказаного крила, хоча, як пояснив позивач, відповідачка знаходилась в момент кидання каменя з правого боку (спереду). Тому сила удару каменя до крила не могла бути значною, а, враховуючи траєкторію польоту до автомобіля, то такий удар міг носити тільки дотичний характер по боковій площині крила. Найбільш ймовірною причиною виникнення пошкодження такого характеру були неодноразові зіткнення з перешкодою під час руху автомобіля заднім ходом. Враховуючи глибину пошкодження та той факт, що крило у вказаній кутовій частині має значно більшу жорсткість, ніж його бокова площина, експерт стверджує, що вказане позивачем пошкодження не спричинене ударом каменя ні за силою удару, ні за траєкторією кидання (чи польоту) каменя, ні за типовим характером виникнення таких пошкоджень, ні за глибиною пошкодження.

З урахуванням терміну експлуатації автомобіля (35 років), наявністю численних пошкоджень та деформації вказаного крила, наслідків неякісних ремонтів, експерт вважає, що спеціалісти вищевказаної СТО правильно порекомендували позивачу проведення повної заміни цього елемента (а.с.42-52).

Судом також встановлено, що 22.11.2013 року позивач звертався до Коломийського МВ УМВС з приводу неправомірних дій відповідачки ОСОБА_3, яка камінням спричинила вм'ятину на задньому правому крилі вказаного автомобіля. Висновком від 19.12.2013 року про результати розгляду вказаної заяви позивачу рекомендовано звертатися до суду (а.с.5).

Суд першої інстанції вірно констатував, що вказаний висновок жодним чином не доводить обставин про те, чи мали місце вказані у заяві позивача дії та чи вчинені вони відповідачкою, оскільки відповідно до правил ч.4 ст.61 ЦПК України лише вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. В зв'язку з цим доводи сторони позивача про те, що вищевказаним висновком Коломийського МВ УМВС встановлено те, що з вини відповідачки позивачу завдані збитки, не ґрунтуються на законі. З таким твердженням суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Згідно з положеннями частин 1 та 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що з позивача на користь відповідачки слід присудити понесені нею витрати за проведення вищевказаної експертизи в розмірі 1 700 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а.с.33).

Колегія суддів зауважує, що проведена експертиза не може братися до уваги з підстав, передбачених ч.2 ст.53 ЦПК України. Разом з тим, ОСОБА_2 не заявляв клопотання про призначення додаткової експертизи ні в суді першої інстанції ані в засіданні апеляційного суду. На пропозицію апеляційного суду провести повторну експертизу апелянт відмовився. Крім того, враховуючи тривалість конфлікту, з 2013 року до розгляду справи, пошкодження автомобіля могло статися з будь-яких інших причин, ніж вказує апелянт. Інших належних та допустимих доказів, які би доводили наявність підстав для скасування рішення суду та задоволення позову апелянтом не представлено.

Підсумовуючи вище описане, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову вірним.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильного висновку суду першої інстанції при вирішенні спору.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового або зміни рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 26 квітня 2016 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання нею законної сили.

Головуючий Я.Ю. Ковалюк

Судді: І.О. Максюта

В.Д. Фединяк