Єдиний унікальний номер 219/1577/16-ц Номер провадження 22-ц/775/951/2016
Головуючий у 1 інстанції: Погрібна Н.М. Єдиний унікальний номер 219/1577/16-ц
Доповідач: Краснощокова Н.С. Номер провадження 22-ц/775/951/2016
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Краснощокової Н.С.

суддів: Агєєва О.В., Азевича В.Б.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Артемівську Донецької області на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 4 квітня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Артемівську Донецької області про відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом при виконанні трудових обовязків внаслідок виробничої травми,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 4 квітня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок трудового каліцтва, 70 000 грн., в іншій частині позову відмовлено. Стягнено з відповідача на користь держави судові витрати в розмірі 964,60 грн..

У апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду в частині задоволення позову та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Посилається на неправильне застосування матеріального і процесуального закону, недоведеність позову. Зокрема, зазначає, що комісією з питань охорони праці ПАТ «Часовярівський вогнетривкий комбінат» у протоколі від 06.05.2003р. було встановлено 30% вини ОСОБА_1 у нещасному випадку, що стався з ним 24.12.2002р.. Факт моральної шкоди та ступінь моральної шкоди мають бути підтверджені висновками медичних установ, адже сама по собі наявність виробничої травми не завжди призводить до моральних страждань. Позивач не надав довідки МСЕК, з якої вбачається, що комісією було встановлено спричинення йому моральної шкоди. Матеріали справи також не містять жодного документу, який би підтверджував, що симптоми позивача, на які він посилається, були відсутні до трудового каліцтва. У справі також відсутні не тільки факти спричинення моральної шкоди, а й обґрунтування розміру цієї шкоди, відсутні докази зміни образу життя, характеру, фізичних та душевних страждань. Законами України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» та «Про Державний бюджет України на 2007 рік» було зупинено дію норм Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили страту працездатності», якими обовязок відшкодування моральної шкоди покладався на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, а з 30.03.2007р. стаття 34 вказаного Закону, яка передбачала право потерпілих на відшкодування моральних збитків, виключена. Окрім цього, з 1 січня 2015р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообовязкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці», яким Закон України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили страту працездатності» від 23.09.1999р. № 1105 XIV викладено в новій редакції з назвою Закон України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування». Відповідно до ч.8 ст. 36 зазначеного Закону відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. Позивач звернувся до суду у 2016 році, норми, за якими передбачено відшкодування моральної шкоди відповідачем вже не діють, проте це не позбавляє позивача можливості у разі доведення факту заподіяння йому моральної шкоди від трудового каліцтва отримати певні суми на його відшкодування відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. Виключення відшкодування моральної шкоди із складу страхових виплат, передбачених ст.ст. 34, 36 Закону у редакції від 01.01.2015р. виключає і обовязок, а отже, відповідальність Фонду по їх оплаті. Відшкодувати моральну шкоду у звязку з трудовим каліцтвом у даному випадку має виключно роботодавець.

В засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_2 підтримувала апеляційну скаргу та наполягала на її задоволенні, представник позивача ОСОБА_3 проти скарги заперечував та просив рішення залишити без зміни. Позивач в засідання апеляційного суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений, що підтверджено довідкою про доставку йому SMS повідомлення щодо документу «Повістка про виклик до суду у цивільній справі».

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню за таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд обґрунтовано виходив із встановлених у справі фактичних обставин та вимог діючого законодавства.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач працює водієм автомобіля у ВАТ «Часовярівський вогнетривкий комбінат», яке 28 березня 2011р. було перейменоване на ПАТ «Часовярівський вогнетривкий комбінат».

24 грудня 2002р. об 11 год. 45 хвилин при виконанні робіт по перевезенню автомобілем КРАЗ металу для електромеханічного цеху №2 згідно завдання диспетчера гірничого управління позивач отримав травму правої руки та тіла, внаслідок чого йому спричинено травматичну ампутацію з розможженням та здавлюванням мяких тканин на рівні верхньої третини правого плеча, рвану рану в області правої пахвової ямки з пошкодженням судинного нервового пучка, перелом ребер справа з пошкодженням правої легені, правосторонній гемопневмоторакс, тупа травма живота, забій виличної області справа.

У завязку з травмуванням позивача на підприємстві був складений акт про нещасний випадок по формі Н-1, затверджений 26 грудня 2002р..

Висновком МСЕК №079591 від 14.05.2003 року позивачу вперше було встановлено 60% втрати професійної працездатності та встановлено другу групу інвалідності у звязку з травмою 24.12.2002 року (дата перегляду 14.05.2004року).

Висновком МСЕК від 14.06.2004 року при повторному огляді позивачу встановлено 60 % втрати професійної працездатності безстроково.

Відповідно до ст..ст. 21,28,34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили страту працездатності» від 23.09.1999р. № 1105 XIV( далі Закон № 1105 XIV) у редакції, чинній на момент встановлення позивачу стійкої втрати працездатності, у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому, відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат. Сума страхової виплати за моральну (немайнову шкоду) визначається в судовому порядку.

Право на отримання страхової виплати за моральну шкоду за наявності факту її заподіяння виникає у потерпілого з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання.

У даному випадку право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача з дня встановлення висновком МСЕК стійкої втрати працездатності з 14 травня 2003р., тобто до набрання чинності Законами України «Про Державний бюджет України на 2006 рік», «Про Державний бюджет України на 2007 рік», якими було зупинено дію норм, що передбачали право потерпілих на відшкодування моральної шкоди, та Законом України від 23 лютого 2007р. «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили страту працездатності», яким була виключена стаття 34 вказаного Закону, що передбачала право потерпілих на відшкодування моральної шкоди.

Тому суд обґрунтовано прийшов до висновку про стягнення відшкодування моральної шкоди саме з відділення Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Артемівську Донецької області.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Посилання відповідача у апеляційній скарзі на ч.8 ст. 36 Закону № 1105 XIV в редакції Закону України від 28 грудня 2014р. № 77-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці», якою визначено, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України також не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки право позивача на отримання відшкодування моральної шкоди з відділення Фонду соціального страхування виникло до викладення Закону 1105 XIV у вказаній редакції. Закон № 77-VIII звужує права потерпілих від нещасних випадків на виробництві і не має зворотної дії в часі.

Доводи апеляційної скарги про відсутність висновку МСЕК щодо встановлення факту та ступеню моральної шкоди, спричиненої позивачу безпідставні, оскільки законом не передбачено обовязковість такого висновку при стійкій втраті професійної працездатності.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд обґрунтовано врахував глибину та ступінь моральних та фізичних страждань позивача, яких він зазнав та зазнає внаслідок трудового каліцтва, встановлення йому стійкої втрати професійної працездатності у розмірі 60% , характеру ушкодження здоровя, що є незворотнім, зокрема, позивач втратив руку на рівні верхньої третини правого плеча, докорінну зміну його життя внаслідок трудового каліцтва.

За вказаних обставин суд дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги відповідача висновків суду не спростовують.

Відповідно до частини 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Артемівську Донецької області відхилити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 4 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: