Справа № 490/8815/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2016 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Подзігун Г. В.

при секретарі Головацькому О. С.,

розглянувши подання державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_2 про примусове проникнення до житла боржника, -

ВСТАНОВИВ:

05 вересня 2016 року державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_2 звернулася до суду із поданням, в якому просила дозволити державному виконавцю Центрального відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі Відділ) примусове проникнення до квартири боржника ОСОБА_3 Бахиш огли, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх вимог заявник зазначив, що на виконанні у Відділі перебуває зведене виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва. З огляду на те, що боржник ОСОБА_3 ухиляється від виконання судового рішення, заявник просив подання задовольнити та дозволити примусове проникнення до квартири, в якому він проживає для виконання рішення суду.

06 вересня 2016 року матеріали передані на розгляд судді Подзігун Г. В.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України подання про примусове проникнення до житла боржника розглядається судом без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб.

Дослідивши матеріали подання, судом встановлені наступні обставини.

На виконанні у Відділі перебуває виконавче провадження № 50891152 з примусового виконання виконавчого листа Ленінського районного суду м. Миколаєва № 1-кп/489/80/2016 від 20.02.2016 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 48 477 грн. 28 коп.

Із тексту подання державного виконавця вбачається, що в рамках виконавчого провадження державним виконавцем вживалися такі заходи, спрямовані на фактичне виконання рішення суду.

Так, 21 червня 2016 року державним виконавцем разом зі стягувачем було здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1, однак боржник за вказаною адресою був відсутній, у звязку з чим було складено відповідний акт державного виконавця, а також залишено виклик державного виконавця у заборі (дверцятах воріт).

Із вказаного виклику від 21 червня 2016 року № 21467/19 вбачається, що боржника зобовязано зявитись до державного виконавця 22 червня 2016 року з 09 год. до 12 год. В той же час, боржник за вказаним викликом до державного виконавця не зявився.

02 липня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, копії якої були направлені боржнику та стягувачу 04 липня 2016 року за вих. № 24047/19.

Крім того, 02 липня 2016 року державним виконавцем було винесено та направлено до Центрального ВП ГУ НП в Миколаївській області постанову про примусовий привід боржника на 06 липня 2016 року на 10:00 год., однак вказана постанова виконана не була через те, що постанова була пізно отримана поліцією для виконання.

06 липня 2016 року державним виконавцем було направлено запит до ВАДР УДМС України в Миколаївській області щодо зареєстрованого місця проживання боржника, на яку отримано відповідь про те, що боржник зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

02 серпня 2016 року державним виконавцем було здійснено вихід за вищезазначеною адресою, однак боржник був відсутній, у звязку з чим було складено відповідний акт.

Крім того, 02 серпня 2016 року боржнику було направлено вимогу державного виконавця, в якій боржника зобовязано зявитися до Відділу 10 серпня 2016 року.

22 серпня 2016 року державним виконавцем направлено запит до ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області про отримання РНОКПП боржника.

Станом на 22 серпня 2016 року рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва не виконано, у звязку з чим державний виконавець і звернувся до суду із даним поданням.

В той же час, суд не знаходить підстав для його задоволення з огляду на таке.

Згідно зі ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

На підставі ст. 30 Конституції України примусове входження до житлового приміщення, проведення в ньому огляду та опису можливе лише за рішенням суду.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії, здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, звертатися до суду з поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла боржника.

Державний виконавець має право звертатися до суду з поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або іншої особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця.

Із матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем двічі було здійснено виходи за зареєстрованим місцем проживання боржника: АДРЕСА_1.

В той же час, державний виконавець, всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України, не надав доказів того, що боржника було завчасно повідомлено про необхідність бути присутнім за відповідною адресою.

Так, матеріали подання не містять відомостей про те, чи був боржник взагалі повідомлений про виходи 21.06.2016 року та 02.08.2016 року; державним виконавцем також не надано жодних доказів того, що боржник отримав виклик від 21.06.2016 року (який державним виконавцем було залишено у заборі), а також доказів отримання боржником вимоги від 02.08.2016 року.

Суд також звертає увагу на те, що про необхідність зявитися до державного виконавця боржника не було повідомлено завчасно (виклик від 21 червня 2016 року про необхідність зявитися 22 червня 2016 року).

Крім того, державним виконавцем взагалі не було надано доказів того, що боржник обізнаний про відкриття виконавчого провадження, оскільки матеріали подання не містять відомостей про отримання ним постанови про відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, виходячи з викладених обставин, суд приходить до висновку, що, хоча наразі судове рішення не виконано, державним виконавцем не доведено систематичність та умисний характер невиконання боржником рішення суду, що, на думку суду, не може бути підставою для винесення вмотивованої ухвали про задоволення подання.

За такого, у задоволенні подання державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_2 про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_3 Бахиш огли, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, слід відмовити.

При цьому, суд розяснює державному виконавцю його право на повторне звернення до суду із поданням про примусове проникнення до житла ОСОБА_3 Бахиш огли після усунення обставин, які стали підставою для відмови у задоволенні подання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 208-210 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання до Центрального районного суду м. Миколаєва апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення, а особами, які не були присутніми при розгляді справи, - протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН