Справа № 2-508/10 Провадження № 22-ц/772/2733/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач Шемета Т. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючої Шемети Т.М.,

суддів : Зайцева А. Ю., Панасюка О. С.,

з участю: секретаря судового засідання Кирилюк Л.М.,

представника Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2,

представника територіального управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 Апеляційного суду Вінницької області скаргу ОСОБА_4 на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_5,

за апеляційною скаргою Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 08.06.2016 року, -

встановила:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із скаргою на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_5, мотивуючи її тим, що 03 червня 2010 року Староміським районним судом м. Вінниці видано виконавчий лист у справі № 2-508/10 за його позовом про зобов'язання Державної судової адміністрації України, ТУ ДСА у Вінницькій області за кошти державного бюджету, передбачені Державним казначейством, придбати і передати йому у користування житло у вигляді чотирьохкімнатної квартири, за ринковими цінами в сумі 551 250 грн.

24 листопада 2010 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_6 відкрито виконавче провадження з виконання вищезазначеного виконавчого листа. Виконавче провадження зупинялося, державним виконавцем подавалися до суду заяви про зміну способу і порядку виконання рішення суду, в задоволенні яких було відмовлено, у зв'язку з чим, 19 лютого 2015 року постановою державного виконавця поновлено виконавче провадження з виконання виконавчого листа.

Цього ж дня, 19 лютого 2015 року, старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України ОСОБА_5, з посиланням на п. 9 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачу у зв'язку з тим, що даний виконавчий документ повинен бути пред'явлений ним до органів державної виконавчої служби за місцем знаходженням боржника - Державної судової адміністрації України, вказану постанову ОСОБА_4 отримав 11 березня 2015 року.

Вважаючи дану постанову неправомірною, винесеною у порушення вимог ч. 1ст. 20 закону України «Про виконавче провадження», ОСОБА_4 просив визнати дії старшого державного виконавця Кушнір Л.В. щодо повернення виконавчого листа стягувачу протиправними, скасувати постанову старшого державного виконавця Кушнір Л.В від 19 лютого 2015 року ВП № 22789134 щодо повернення виконавчого листа стягувачу, а також зобов'язати державного виконавця здійснити виконання виконавчого листа від 03 червня 2010 року, виданого Староміським районним судом м. Вінниці.

В обґрунтування скарги зазначив, що одним із боржників за вказаним виконавчим листом є Державна судова адміністрація України, що знаходиться в місті Києві по вул. Липській, 18/5, а тому виконавчий лист № 508/10, виданий 03 червня 2010 року, вірно пред'явлено до виконання до відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, проте ніяких дій і мір щодо виконання виконавчого документу державним виконавцем не вжито.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останньою ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 08.06.2016 року скаргу задоволено частково:

-визнано неправомірними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_5 щодо повернення стягувачу ОСОБА_4 виконавчого листа від 03.06.2010 року № 2-508/10, виданого Староміським районним судом м. Вінниці, про стягнення з Державного бюджету України, шляхом списання з розрахункового рахунку Державного казначейства України на рахунок Державної судової адміністрації України грошових коштів в сумі 551250 грн. з подальшим перерахунком на розрахунковий рахунок ТУ ДСА України у Вінницькій області для придбання і передачі у користування квартири судді Ленінського районного суду м. Вінниці;

- скасовано постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_5 про повернення виконавчого листа стягувачу від 19.02.2015 року ВП № 22789134;

-в решті частини вимог скарги відмовлено.

Не погодившись із цією ухвалою в частині задоволення скарги, Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати й постановити нову, якою відмовити у задоволенні скарги. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що державний виконавець діяв в межах наданих йому повноважень.

В судовому засіданні апеляційного суду представник Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 подану апеляційну скаргу підтримав, зазначив, що ОСОБА_4 слід звернутися із заявою про виконання виконавчого листа до органу виконавчої влади, що реалізує державну політику в сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів як то передбачено Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Представник територіального управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області ОСОБА_3 вважає апеляційну скаргу обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

ОСОБА_4, представники Міністерства фінансів України, Державного казначейства України, Державної судової адміністрації України в судове засідання апеляційного суду не зявилися, про день та час судового розгляду повідомлені належним чином, що підтверджено рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб що зявилися, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи та підстави апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вона не підлягає до задоволення з таких міркувань.

Постановляючи ухвалу про задоволення скарги, суд першої інстанції виходив із того, що державним виконавцем оскаржувану постанову винесено у порушення вимог ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки на відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МЮУ, зокрема, покладено виконання рішень, за якими боржниками є вищі чи центральні органи виконавчої влади та інші органи державної влади; виконавчий документ стягувача ОСОБА_4, який був виданий до набрання чинності Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 року № 4901-VI, у відповідності до Порядку погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого Постановою КМУ № 440, не був облікований, не переданий органам, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Такий висновок суду першої інстанції є вірним та ґрунтується на нормах закону і встановлених по справі обставинах.

Судом встановлено наступне:

- рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 19.03.2010 року зобовязано Державну судову адміністрацію України, ТУ ДСА у Вінницькій області за кошти державного бюджету, передбачені Державним казначейством, придбати і передати у користування житло у вигляді чотирьохкімнатної квартири, за ринковими цінами в сумі 551 250 грн., для судді Ленінського районного суду м. Вінниці Бойка В.М.;

- 03.06.2010 року Староміським районним судом м. Вінниці видано виконавчий лист у справі № 2-508/10 (т.1 а.с.19-20).

- 24.11.2010 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 відкрито виконавче провадження з виконання вищезазначеного виконавчого листа (т.1 а.с.21).

- Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 06.11.2013 року відмовлено в задоволенні заяви старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби про заміну способу та порядку виконання рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 19.03.2010 року по справі № 2-508/10, заяву ОСОБА_4 про заміну способу та порядку виконання рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 19.03.2010 року по справі № 2-508/10 залишено без розгляду.

- Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_5 від 19.02.2015 року поновлено виконавче провадження з виконання вищевказаного виконавчого листа (т.1 а.с.23).

- 19.02.2015 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_5 винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу для його подальшого предявлення до органів ДВС за місцем знаходження боржника (т.1 а.с.24-25).

Вказана постанова надійшла 11.03.2015 року за місцем роботи заявника ОСОБА_4 та він її оскаржив.

Підставою повернення виконавчого листа стягувачеві державний виконавець зазначив п.9 ч.1 ст. 47 закону України «Про виконавче провадження», зміст якого полягає в наступному: виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо « наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення», при цьому державний виконавець зазначив в оскаржуваній Постанові, що боржнику слід звернутися до органів ДВС за місцем знаходження боржника згідно з Порядком погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, тобто навів підставу, яка не передбачена п.9 ч.1 ст. 47 закону України «Про виконавче провадження».

Стосовно розяснення стягувачеві можливості звернутися за виконання судового рішення згідно умов Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 року № 440 (надалі Порядок), слід зазначити наступне:

05.06.2012 року було прийнято Закон України № 4901- VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (набрав законної сили з 01.01.2013 року), яким держава гарантувала виконання рішення суду про стягнення коштів та зобовязання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є: державний орган, державні підприємства, установа, організація, юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства. Рішення Староміського суду м. Вінниці від 19.03.2010 року, виходячи зі змісту резолютивної частини, підпадає під дію цього закону.

Стаття 58 Конституції України проголошує: «Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи».

Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» набрав чинності з 01.01.2013 року та його дія поширюється на рішення судів, які набули законної сили після прийняття цього закону. З метою встановлення порядку виконання виконавчих документів або рішень суду, які видані або ухвалені до 01.01.2013 року, і було Постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 року № 440 було затверджено Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, в п. 1 якого чітко заначено, що «Цей Порядок визначає механізм обліку виконавчих документів та судових рішень, передбачених пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», інвентаризації та погашення заборгованості за ними».

Пунктом 5 розділу Загальні питання визначено, що поняття рішення це виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» субєкти, які видані або ухвалені до 1 січня 2013 року.

Як уже зазначалося вище, виконавчий лист у справі № 2-508/10 був виданий - 03.06.2010 року Староміським районним судом м. Вінниці (т.1 а.с.19-20), тобто до 01.01.2013 року, та перебував на виконанні.

Отже, державний виконавець повинен був діяти у спосіб, визначений Порядком, а не повертати виконавчий лист стягувачеві.

«Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невідємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» (рішення у справі «Горнсбі проти Греції (Hornsby v/ Greece) від 19.03.1997 р., п.40). Щодо обовязковості судових рішень було постановлено «пілотне» рішення у справі «ОСОБА_7 проти України» (Yuriy Nikolaevich Ivanov v/ Ukraine) від 15.10.2009 року).

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи включається період з надходження до суду позовної заяви й закінчується виконанням рішення суду.

Завданням Державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинення таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції щодо неправомірності дій державного виконавця з повернення виконавчого листа стягувачеві всупереч закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 року № 440, - є вірним, ґрунтується на встановлених по справі обставинах, а викладене в апеляційній скарзі не спростовує висновків суду першої інстанції, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312-317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відхилити.

Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 08.06.2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча: підпис ОСОБА_8

Судді: підпис ОСОБА_9

підпис ОСОБА_10

З оригіналом згідно: ОСОБА_8