НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/1301/16
№ 2/183/1326/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2016 року м.Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Парфьонова Д.О., за участі: секретаря судового засідання Соловйової Т.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області, третя особа Приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

встановив:

позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на жилий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, смт. Губиниха, вул. Радянська, буд. 40, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер 27 травня 2015 року.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивач з 15 червня 1966 року по 10 лютого 1993 року перебувала в шлюбі з ОСОБА_4, який помер 04 листопада 2014 року. Від даного шлюбу народився син - ОСОБА_3. Після розлучення з позивачем ОСОБА_4 вступив у повторний шлюб в якому не мав дітей. Його друга дружина - ОСОБА_5 померла 04 січня 2012 року. За життя ОСОБА_4 склав заповіт, відповідно до умов якого все своє майно заповідав сину - ОСОБА_4 ОСОБА_6 чином, на момент смерті ОСОБА_4, який помер 04 листопада 2014 року, його єдиним спадкоємцем став син позивача та померлого - ОСОБА_3 Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина до складу якої ввійшли: жилий будинок розташований за адресою: Новомосковський район, смт. Губиниха, вул. Радянська, буд. 40, який, згідно відомостей внесених до технічного паспорту від 04 листопада 1991 р., належав на праві особистої власності матері ОСОБА_4 - ОСОБА_7, яка у повторному шлюбі, укладеному у 1980 року взяла прізвище ОСОБА_8. ОСОБА_8 померла 17 жовтня 2006 року. Після смерті ОСОБА_8 ОСОБА_4 набув право користування земельною ділянкою на якій знаходиться отримане у спадок домоволодіння. Згідно даних Земельно-кадастрової книги № 1138, земельна ділянка розташована за адресою: Новомосковський район, смт. Губиниха, вул. Радянська, 40, має площу 0,43 га, з них: 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, та 0,28 га для ведення особистого селянського господарства обліковується за ОСОБА_4 Як особа, що постійно проживала із спадкодавцем, ОСОБА_4 прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті його матері ОСОБА_8 та вступив у володіння нею. Виключно ним здійснювались всі обовязки власника по утриманню та обслуговуванню спадкового майна. Жодних заяв про відмову від спадщини він не подавав. ОСОБА_6 до складу спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 входить земельна ділянка площею 4,940 га., кадастровий номер :01:005:0126, яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, місцезнаходження якої - територія Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області,яка належала на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІ-ДП № 124725, виданого Губиниською селищною радою народних депутатів 25 грудня 2001 року, що належала ОСОБА_4 ОСОБА_9 прийняв спадщину, але не встиг юридично оформити свої спадкові права, оскільки невдовзі після смерті ОСОБА_4 (27 травня 2015 року) помер. На час звернення з позовом позивач є єдиною спадкоємицею першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 та відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 Крім того, згідно ст.ст. 1268-1270 ЦК України позивачем в порядку та строки передбачені законом подано заяву про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 18 грудня 2015 року позивачем отримане свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку. Однак, оскільки, за життя ОСОБА_3 не встиг оформити правовстановлюючу і технічну документацію на жилий будинок розташований за адресою: Новомосковський район, смт. Губиниха, вул. Радянська, буд. 40, то нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння, що на думку позивача є порушенням її спадкових прав та підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності.

Позивач до суду не з`явилась, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити.

Відповідач, третя особа у судове засідання не з'явилися, надали суду заяви, згідно з якими просили розглянути справу за відсутності представників. не заперечили проти задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини.

20 квітня 1940 року народився ОСОБА_4 батьком якого був ОСОБА_10, матір`ю ОСОБА_7

За життя ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право особистої власності від 25 жовтня 1965 року № 721-3 набула у власність житловий будинок, індивідуального житлового фонду, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, смт. Губиниха, вул. Радянська, буд. 40, що підтверджується технічним паспортом на домоволодіння, складеним 04 листопада 1991 року КП «Новомосковське МБТІ», відміткою в домовій книзі, вчиненою реєстратором КП «Новомосковське МБТІ», що містить печатку підприємства та підпис відповідальної особи, відповіддю КП «Новомосковське міське БТІ» ДОР № 152 від 22 червня 2016 року, відповідно до якого в зв`язку з не переданням на зберігання інвентаризаційних справ від КП «Новомосковське РБТІ» (колишнє Новомосковське районне БТІ «Інвентаризатор»).

02 квітня 1971 року народився ОСОБА_3, батьком якого є ОСОБА_4, матір`ю ОСОБА_1

17 червня 1980 року ОСОБА_7 змінила прізвище на ОСОБА_8.

25 грудня 2001 року ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІ-ДП № 124725, виданого Губиниською селищною радою народних депутатів 25 грудня 2001 року набув у власність земельну ділянку площею 4,940 га, кадастровий номер :01:005:0126, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, місцезнаходження якої - територія Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області.

17 жовтня 2006 року померла ОСОБА_8, яка проживала на день смерті за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, смт. Губиниха, вул. Радянська, буд. 40 разом із сином ОСОБА_4, та дружиною сина ОСОБА_5, померлою 04 січня 2012 року.

Згідно з витягом зі спадкового реєстру, спадкової справи після смерті ОСОБА_8 не заводилось.

04 листопада 2014 року помер ОСОБА_4, який за життя - 15 жовтня 2014 року склав заповіт, за яким залишив все своє майно ОСОБА_3

13 березня 2015 року ОСОБА_3 подано заяву до Новомосковської районної державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 за заповітом. З копії спадкової справи, отриманої судом, інших осіб, якими-б було подано заяву про прийняття спадщини не встановлено.

27 травня 2015 року ОСОБА_3 помер. На момент смерті ОСОБА_3 проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 із матір`ю ОСОБА_1

12 жовтня 2015 року ОСОБА_1 подано до Приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу ОСОБА_2 заяву про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_3 Інших осіб, якими-б було подано заяву про прийняття спадщини з копії спадкової справи не встановлено.

18 грудня 2015 року позивачем отримано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 4,940 га., кадастровий номер :01:005:0126, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4, однак не оформив своїх спадкових прав. Постановою нотаріуса від 08 лютого 2016 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 на будинок, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, смт. Губиниха, вул. Радянська, буд. 40 через відсутність правовстановлюючих документів на підтвердження права власності спадкодавця на спадкове майно.

Розглядаючи позовні вимоги, суд виходить з наступного.

У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом.

Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

По об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449. якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP реєстрацію будинків із обслуговуючими будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP провадили бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих рад депутатів трудящих. Об'єктами реєстрації були будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером на вулиці, провулку, площі. Реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу Української PCP, що належали місцевим радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належали громадянам на праві особистої власності. Інструкція втратила чинність згідно із наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 56.

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Як розяснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Листі №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» адресованому головам апеляційних судів областей, міст Києва та Севастополя, Апеляційного суду Автономної Республіки Крим: коли перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, то його право має бути визнано в судовому порядку.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

У відповідності до ст.ст.1233, 1235, 1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому.

Ч.1 ст.1258 ЦК України встановлює, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Ст.1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Ч.1 ст.1269 ЦК України визначає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

В зв'язку з наведеним, враховуючи підтвердження матеріалами справи факту належності ОСОБА_8 житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, смт. Губиниха, вул. Радянська, буд. 40, смерті ОСОБА_8, прийняття спадщини після ОСОБА_8 шляхом постійного проживання із спадкодавцем ОСОБА_4, смерті ОСОБА_4 та прийняття спадщини за заповітом ОСОБА_3 шляхом подання заяви до нотаріуса, смерті ОСОБА_3 та прийняття спадщини ОСОБА_1 в порядку ст. 1268 ЦК України, відсутність доказів на підтвердження відчуження спадкодавцями нерухомого майна на користь третіх осіб, відсутність доказів наявності інших спадкоємців, суд приходить до переконання, що за позивачем, як спадкоємцем ОСОБА_3, померлого 27 травня 2015 року за законом належить визнати право власності на майно житловий будинок з господарськими побудовами та спорудами, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, смт. Губиниха, вул. Радянська, буд. 40, що належав ОСОБА_8, яка померла 17 жовтня 2006 року, спадкоємцем якої за законом був ОСОБА_4, померлий 04 листопада 2014 року, який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, спадкоємцем якого за заповітом був ОСОБА_3, який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 213-215 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області, третя особа Приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1) в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлого 27 травня 2015 року, право власності на житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами, розташований за адресою: вул. Радянська, буд. 40, смт. Губиниха, Новомосковський район, Дніпропетровська область, що в цілому складається з: Житлового будинку літ. А, житловою площею 25,8 кв.м., загальною площею 42,7 кв.м., сіней, сараю літ. Б, сараю літ. В, гаражу літ. Г, вбиральні - літ. Д, колодязю літ. к, забору - № 1, воріт № 2, хвіртки - № 3, забору - № 4, що належав ОСОБА_8, яка померла 17 жовтня 2006 року, спадкоємцем якої за законом був ОСОБА_4, померлий 04 листопада 2014 року, який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, спадкоємцем якого за заповітом був ОСОБА_3, який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.О. Парфьонов