АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1466/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19, 27 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 15 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про стягнення боргу,

Дослідивши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_6, її представника ОСОБА_9, які підтримали апеляційну скаргу; ОСОБА_8 , який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги; представника ОСОБА_7 ОСОБА_10, який просив апеляційну скаргу відхилити, колегія суддів,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року ОСОБА_7 звернувся до Канівського міськрайонного суду Черкаської області із позовом до ОСОБА_8 про стягнення боргу, посилаючись в обґрунтування заявленого позову на те, що 15 жовтня 2014 року він передав в борг ОСОБА_8 кошти в сумі 330 000,00 грн., а останній прийняв кошти та зобовязався повернути позичені кошти в термін до 23 жовтня 2014 року. Позивач вказує, що факт передачі ним відповідачу вищевказаної суми коштів підтверджується відповідною розпискою ОСОБА_8 від 15 жовтня 2014 року, яку останній власноручно написав та передав ОСОБА_7 після одержання в борг коштів.

Крім того, зазначає позивач, 15 жовтня 2014 року ОСОБА_8 в підтвердження добросовісного виконання своїх зобовязань щодо повного та своєчасного повернення позичених коштів добровільно передав ОСОБА_7 технічний паспорт на житловий будинок відповідача № 40 по вул. Вишнева в м. Канві Черкаської області, оригінал договору купівлі-продажу незавершеного будівництвом вищевказаного житлового будинку, оригінал договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21 вересня 2010 року, оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 241724, оригінал свідоцтва про право власності на нерухоме майно, оригінал будівельного паспорту на забудову садибної ділянки та оригінали іншої технічної документації на житловий будинок та оригінали договорів про надання комунальних послуг відповідачу постачальниками таких послуг.

ОСОБА_7 зазначає, що відповідно до розписки від 15 жовтня 2014 року, ОСОБА_8 зобовязався в разі не повернення коштів в сумі 330 000.00 грн. в термін до 23 жовтня 2014 року переоформити свій будинок на ОСОБА_7 Таким чином, позивач вважає, що 15 жовтня 2014 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було укладено договір позики на суму 330 000,00 грн.

В звязку з тим, що ОСОБА_8 добровільно повернути позичені кошти відмовляється, ОСОБА_7 з метою захисту своїх прав звернувся до Канівського міськрайонного суду Черкаської області із даним позовом та просив постановити судове рішення, яким стягнути із ОСОБА_8 на свою користь заборгованість за договором позики в сумі 330 000,00 грн. та всі понесені ним судові витрати.

Під час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_7 звернувся до суду із заявою про збільшення розміру позовних вимог і остаточно просив суд стягнути із ОСОБА_8 на свою користь заборгованість у розмірі 475 963,97 грн., що складається з заборгованості за договором позики 330 000,00 грн.; інфляційних витрат в сумі 139 590,00 грн.; 3% річних на суму 6 373,97 грн. Також просив стягнути із ОСОБА_8 на свою користь понесені судові витрати у сумі 3 775, 80 грн.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 15 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_7 - задоволено повністю.

Стягнуто із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 заборгованість за договором позики у розмірі 330 000,00 грн.; інфляційні витрати в сумі 139 590,00 грн.; 3% річних на суму 6 373,97 грн., а всього на суму 475 963,97 грн.

Стягнуто із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 судові витрати, понесені останнім при поданні позову до суду у вигляді судового збору у сумі 3 775, 80 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, яка є особою, що не приймала участі в розгляді даної справи, проте, вважає, що суд першої інстанції вирішив питання про її права та обовязки, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, неповне зясування обставин, які на думку апелянта, мають істотне значення для правильного вирішення спору по суті, просить скасувати рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 15 червня 2015 року, ухваливши при цьому нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 понад стягнення із ОСОБА_8 на користь позивача середнього місячного заробітку відповідача, а саме 1225,00 грн.

Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_6 підлягає відхиленню, виходячи із наступного.

Згідно вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

При розгляді даної справи суд правильно встановив факти, відповідні їм правовідносини, постановив рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права, ґрунтується на зібраних по справі доказах, оцінивши які в сукупності, суд першої інстанції прийшов до аргументованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_7

Доводи, наведені ОСОБА_6 в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом вказаних процесуальних норм, обєктом захисту є саме порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, і саме воно є підставою для звернення конкретної особи за захистом із застосуванням відповідного способу захисту.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, зокрема обставин, встановлених судовим рішенням.

Як вбачається із наявних матеріалів справи, сторонами в даній справи є ОСОБА_7 та ОСОБА_8, між якими виникли правовідносини, що витікають із договору позики та повязані із невиконанням відповідачем в добровільному порядку взятих на себе зобовязань за цим договором.

Апелянт ОСОБА_6 участі в розгляді даної справи не приймала, із будь-якими самостійними вимогами, направленими на захист своїх порушених прав, до суду не зверталася.

Самі сторони даної справи ОСОБА_7, ОСОБА_8 погодилися із ухваленим судом першої інстанції рішенням, апеляційних скарг на нього не подавали.

ОСОБА_6, звертаючись із апеляційною скаргою до суду, не вказала, в чому саме полягає порушення її законних прав або охоронюваних законом інтересів внаслідок прийняття Канівським міськрайонним судом Черкаської області рішення від 15 червня 2015 року та не надала належних та допустимих доказів, що її права якимось чином порушені або не визнані.

Саме по собі порушення норм законодавства, у разі його доведеності, не може свідчити про можливість застосування судом відповідних правових наслідків у разі звернення субєкта, який у аспекті положень процесуального закону, зокрема ст. 3 ЦПК України, не має права на звернення до суду в своїх інтересах чи інтересах інших осіб.

Апеляційна скарга ОСОБА_6 висновків суду першої інстанції не оспорює та не спростовує, її доводи не вказують на незаконність судового рішення у справі.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 15 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про стягнення боргу відхилити, зазначене рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :