Дата документу 01.04.2016
Справа № 334/476/16-ц
Провадження № 2/334/1292/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2016 року Ленінський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді Дубини Л.А., при секретарі Нестеренко Ю.І., за участю адвоката ОСОБА_1, розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Територіальної громади в особі Запорізької міської ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення,-

у с т а н о в и в:

Позивачка звернулася до суду з позовом про встановлення факту, що має юридичне значення у якому вказує, що 30.08.2003 року помер ОСОБА_3, який за життя склав заповіт і заповідав на її користь належну йому частину квартири АДРЕСА_1.

Позивач, як неповнолітня на час відкриття спадщини, у встановлений законом строк звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.

Між тим, оформити свої спадкові права позивачка позбавлена можливості, т.я. у свідоцтві про смерть ОСОБА_3 його прізвище вказано як «Даценко».

Позивачка просить суд встановити факт, що ОСОБА_4, який помер 30.08.2003 року, є ОСОБА_3, який склав заповіт 20.02.1998 року на користь ОСОБА_2 та є співвласником частини квартири АДРЕСА_1

У судовому засіданні адвокат позивачки заявлені вимоги підтримав, і просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, заперечень на позов не надав. Суд відповідно до приписів ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу без участі представника відповідача за наявними у справі доказами і матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, вислухавши думку адвоката, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути установлені факти. Від яких залежить виникнення або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суд вважає, що в даному випадку існує спір про право цивільне, а тому справа має розглядатися у порядку цивільного судочинства.

Судом установлено, що 30.08.2003 року помер ОСОБА_3, якому за життя, разом з ОСОБА_5, яка теж померла 21.01.2016 року, на праві спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_2, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло №996, виданим 10.12.1997 року Ленінською районною радою м. Запоріжжя. При цьому частки власників визначені не були.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців).

Згідно ст.. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або за заповітом.

За життя, а саме 20.02.1998 року, ОСОБА_3 склав заповіт, який посвідчено державним нотаріусом Другої Запорізької державної нотаріальної контори ОСОБА_6 за р. №3-347, і заповідав на користь позивачки належну йому частину квартири АДРЕСА_1

ОСОБА_5 також за життя, а саме 20.02.1998 року, склала заповіт який посвідчено державним нотаріусом Другої Запорізької державної нотаріальної контори ОСОБА_6В, за р. №3-348, і заповідала на користь позивачки належну їй частину квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.. 1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї

Ст. 1270 ЦК України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Позивачка, у встановлений законом строк звернулася за прийняттям спадщини після ОСОБА_3, т.я. на час відкриття спадщини була неповнолітньою.

Разом з тим, позивачка позбавлена можливості оформити свої спадкові права, т.я. у свідоцтві про смерть ОСОБА_3 його прізвище вказано як «Даценко».

Надані суду докази, а саме копія свідоцтва про право власності на житло, копія технічного паспорту, копія заповіту, довідка з ЖЕКу, копія свідоцтва про смерть ОСОБА_4, копі я спадкової справи, у своїй сукупності, дають суду підстави вважати, що ОСОБА_3, який склав заповіт 20.02.1998 року на користь позивачки і ОСОБА_4, який помер 30 серпня 2003 року, є однією і тією ж самою особою.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими і доведеними, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 10,11,60, 212,213, 256 ЦПК України, ст. ст. 1216, 1217, 1268, 1270 ЦК України, суд, -

В и р і ш и в :

Позов ОСОБА_2 задовольнити

Встановити факт, що ОСОБА_4, який помер 30 серпня 2003 року, є ОСОБА_3, який склав заповіт 20.02.1998 року, посвідчений державним нотаріусом Другої Запорізької державної нотаріальної контори ОСОБА_6 за р. №3-347 на користь ОСОБА_2 та який є співвласником частини квартири АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Запорізької області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Дубина Л. А.