Провадження № 2/761/1612/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Рибака М.А.,

при секретарі Сівоха І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду міста Києва в залі судових засідань цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року ПрАТ «ПРОСТО-страхування» (далі по тексту - позивач) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 (далі по тексту - відповідач) про відшкодування шкоди в сумі 33045,97 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір (поліс) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

14.08.2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_3 та застрахованого у позивача автомобіля НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_2 винним у скоєнні ДТП визнано відповідача.

Оскільки на момент ДТП між ОСОБА_3 та ПАТ «СК «Провідна» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту, та в зв'язку із тим, що ОСОБА_3 зазнав матеріальної шкоди, ПАТ «СК «Провідна» здійснило виплату страхового відшкодування в сумі 33045,97 грн. (частину в розмірі 23166,97 грн. потерпілому та 9879,00 грн. зараховано в сплату неоплаченої частини страхової премії).

02.02.2015 року у зв'язку із зверненням ПАТ «СК «Провідна» до позивача із регресною вимогою, останній здійснив виплату страхового відшкодування в сумі 33045,97 грн.

Однак, у зв'язку з неповідомленням страхувальником ОСОБА_1 страховика ПрАТ «ПРОСТО-страхування» про настання страхового випадку, останнє в порядку ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звернулося до суду з позовом про відшкодування йому матеріальної шкоди в розмірі 33045,97 грн. та судових витрат по сплаті судового збору в сумі 330,46 грн.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги повністю підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечив, просив суд відмовити у його задоволенні. Крім того, через канцелярію суду подав заперечення, у яких зазначав, що повідомляв позивача про настання страхового випадку за телефоном вказаним у договорі (полісі) відповідно до вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Крім того саме по собі письмове не повідомлення позивача страхувальником про страховий випадок в даному випадку ніяким чином не завдало страховику шкоди, оскільки виплата страхового платежу є обов'язком позивача, і в даному випадку письмове повідомлення ніяким чином не могло вплинути на вказану страхову виплату.

Заслухавши представника позивача та відповідача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що 14.08.2014 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась на вул. Панфіловців, транспортні засоби марки «Ауді», державний номер НОМЕР_1, що був під керуванням ОСОБА_3, та марки «Лексус», державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1, отримали механічні пошкодження.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 06.10.2014 року у справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Згідно з п. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ПрАТ «ПРОСТО-страхування» було укладено договір (поліс) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/6785662 від 23.05.2014 року.

В свою чергу, між ОСОБА_3 та ПрАТ «СК «Провідна» було укладеного договір добровільного страхування наземного транспорту № 06/0671743/1206/14 від 06.08.2014 року (а.с. 6-10).

На підставі страхового акту № НОМЕР_5 від 10.11.2014 року, ПрАТ «СК «Провідна» здійснило виплату страхового відшкодування на користь ОСОБА_3 в сумі 23166,97 грн. (а.с. 34), а суму в розмірі 9879,00 грн. зарахувало в рахунок недоплаченої частини страхової премії (а.с. 23,33).

Згідно з платіжного доручення від 02.02.2015 року № 1718 ПрАТ «ПРОСТО-страхування» сплатило на користь ПрАТ «СК «Провідна» суму страхового відшкодування в розмірі 33045,97 грн. (а.с. 36).

Відповідно до ч.1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Положеннями ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», визначено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Згідно з пп. 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди.

Крім того, пп. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Із наданих в судовому засіданні пояснень ОСОБА_1 вбачається, що він повідомив позивача про настання страхового випадку в день ДТП по телефону, проте на підтвердження цих тверджень ним не надано суду жодних доказів. При цьому відповідач зазначав, що не надав письмового повідомлення страховику про настання страхового випадку разом із підтверджуючими документами, оскільки не знав, що у нього є такий обов'язок.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 16.09.2015 року № 6-284цс15 підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33, підпунктом «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) установлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Оскільки судами у справі, яка переглядається, встановлено, що факт настання страхового випадку ніким не оспорюється; він зафіксований правоохоронними органами; відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування, тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі повинно базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків».

Разом із тим, відповідно до правової позиції у справі № 6-1253цс16 «підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33, підпунктом «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) установлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлено законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Отже, з огляду на зміст наведених правових норм можна зробити висновок, що в разі, якщо страхувальник або водій забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, не повідомив у встановлені строки страховика про настання такої події, внаслідок чого в останнього виникли необґрунтовані виплати, то після виплати страхового відшкодування страховик має підстави для регресного позову до страхувальника.

Разом з тим за наявності у страхувальника або водія документально підтверджених поважних причин невиконання свого обов'язку повідомлення страховика про ДТП підстав для стягнення страхового відшкодування в порядку регресу немає.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, установивши, що відповідач як водій забезпеченого транспортного засобу фізично не зміг прибути до страховика, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та повідомити про ДТП, оскільки перебував на лікуванні, про що надано відповідні документи, та що працівник ПрАТ «СК «Провідна» прийняв повідомлення про ДТП від сина відповідача, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення страхового відшкодування в порядку регресу».

Так, відповідачем жодним належним доказом не доведено наявності у нього документально підтверджених поважних причин невиконання свого обов'язку повідомлення страховика про ДТП, навпаки ОСОБА_1 зазначав, що не знав про наявність у нього такого обов'язку.

Так, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ст. ст. 27 - 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи викладене та обставини справи, оскільки відповідач у письмовому вигляді не повідомив ПрАТ «Просто-Страхування» про настання страхового випадку, суд вважає позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки вимогами ст. ст. 33, 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» чітко встановлено порядок письмового повідомлення страховика про настання страхового випадку, а у разі не повідомлення страховик набуває право регресу до страхувальника.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача витрат по сплаті страхового відшкодування в сумі 33045,97 грн., тобто суми яка була виплачена позивачем відповідачу, що підтверджено належними та допустимими доказами у справі, а саме, платіжним дорученням № 1718 від 02.02.2015 року та страховим актом № 103964 від 30.01.2015 року, в зв'язку із чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 330,46 грн., а також до стягнення з позивача на користь Державного бюджету України суму недоплаченого при поданні позовної заяви судового збору в сумі 86,86 грн.

Керуючись ст.ст. 1166, 1191 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 60, 79, 88, 208, 209, 212-215, 218, 223, 293, 294 ЦПК України, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд -

В И Р І Ш И В :

Позов Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» витрати по оплаті страхового відшкодування в сумі 33045,97 грн. та 330,46 грн. судового збору.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» на користь Державного бюджету суму недоплаченого судового збору в сумі 86,86 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ М.А. РИБАК