Головуючий в 1 інстанції: Хомченко Л.І.
Доповідач: Новікова Г.В.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2016 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді:ОСОБА_1,

суддів: Гапонова А.В., Груіцької Л.О.,

при секретарі: Марченко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Артемівського міськрайонного суду від 14 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» та відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Артемівськ про відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом,-

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Артемівського міськрайонного суду від 14 березня 2016 року в задоволенні позовних відмовлено.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилався на те, що під час роботи на підприємстві з ним трапився нещасний випадок, за висновком МСЕК від 24 квітня 2003 року йому було встановлено 25% втрати працездатності.

У звязку з трудовим каліцтвом погіршилося здоровя, що призвело до порушення особистих немайнових прав, порушена нормальна життєдіяльність. Через інвалідність він постійно відчуває біль у правому оці, голові, у звязку з чим приходиться продовжувати лікування, на яке він змушений витрачати гроші, відчуває моральні страждання, не може вести повноцінне особисте та суспільне життя.

Відповідно до вимог діючого на той час законодавства ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» виплатив всі матеріальні виплати, але з вимогою про стягнення моральної шкоди до теперішнього часу він не скористався через юридичну необізнаність. Враховуючи обсяг заподіяних йому моральних страждань (фізичних, душевних, психічних), їх характер та тривалість, глибину заподіяної шкоди, ступінь та тривалість моральних страждань, просив стягнути 30000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом при виконанні трудових обовязків внаслідок виробничої травми.

19 лютого 2016 року позивачем були уточнені позовні вимоги, він посилався на те, що на момент виникнення у нього права на відшкодування моральної шкоди 24 квітня 2003 року були чинними положення ст.ст. 21,28,34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», що передбачали обовязок Фонду провести страхову виплату за моральну шкоду за наявності заподіяння такої шкоди. Правовідносини, що виникли між сторонами, повязані з виплатою моральної шкоди, регулюються законодавством чинним на час спірних правовідносин, а саме ст. ст.440-1 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), оскільки новий Цивільний кодекс України набрав чинності 01 січня 2004 року. У звязку з чим, позивач вважав, що моральна шкода, яку він зазнав через незабезпечення власником умов праці повинна бути відшкодована йому солідарно ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» та відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Артемівську Донецької області. Просив суд залучити до участі у справі в якості співвідповідача відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Артемівську та стягнути з по 30000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду від 19 лютого 2016 року до участі у справі у якості співвідповідача залучено відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Артемівську Донецької області.

09 березня 2016 року від представника позивача надійшла заява про залишення без розгляду позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Артемівську Донецької області, оскільки позивачем вперше було встановлено втрату професійної працездатності не 24 квітня 2003 року, а 28 квітня 1989 року, коли ОСОБА_4 України «Про загальнообовязкове соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві» ще не діяв.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду від 09 березня 2016 року на підставі ч.1 ст. 207 ЦПК України позовну заяву в частині відшкодування моральної шкоди відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Артемівську Донецької області залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі позивач просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Вважає, що у рішенні суду до спірних правовідносин не застосовані норми права, які підлягають застосуванню, зокрема не застосовано Конституцію України,як норму прямої дії при спричиненні працівникові моральної шкоди. Зазначив, що суд першої інстанції зробив неправильний висновок стосовно того, що на момент виниклих правовідносин жодний нормативно-правовий акт не передбачав можливості відшкодування моральної шкоди та не застосував ст.ст.153,173 КЗпП України та ст.ст.440,441 ЦК України в редакції 1963 року.

В судове засідання зявилися представник ОСОБА_2 за дорученням - ОСОБА_5 та представник ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» за дорученням- Корнєйчук С.Д..

Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач перебував в трудових відносинах з відповідачем. 30 січня 1989 року з ним стався нещасний випадок на виробництві. За висновком МСЕК від 28 квітня 1989 року ОСОБА_2 вперше встановлено 25 % втрати працездатності в звязку з виробничої травмою від 30 січня 1989 року.

За висновком МСЕК від 06 квітня 2003 року ОСОБА_2 при черговому переосвідченні встановлено 25 % втрати працездатності з 06 квітня 2003 року в звязку з виробничої травмою від 30 січня 1989 року.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

За положеннями ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють правовідносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Станом на 30 січня 1989 року питання відшкодування підприємствами шкоди, заподіяної робітникам та службовцям каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, регулювалося «Правилами відшкодування підприємствами, установами, організаціями шкоди, заподіяної робітникам та службовцям каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з їх хворобою», затвердженим постановою Ради міністрів СРСР від 09 жовтня 1961 року, а з 01 січня 1985 року «Правилами відшкодування підприємствами, установами, організаціями шкоди, заподіяної робітникам та службовцям каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя», затвердженим постановою Ради міністрів СРСР від 03 липня 1984 року, які відшкодування моральної шкоди не передбачали.

Право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, вперше було передбачено Законом України „Про охорону праці від 14 жовтня 1992 року (ст.12), який набув чинності 24 листопада 1992 року. ОСОБА_4 відповідно до ст.58 Конституції України зворотної сили не має, тому право на відшкодування моральної шкоди розповсюджується лише на нещасні випадки, що мали місце після 24 листопада 1992р., незалежно від часу встановлення потерпілому стійкої втрати працездатності.

Нещасний випадок на виробництві з позивачем стався 30.01.1989 року, за висновком МСЕК йому вперше встановлена втрата працездатності в 25% 28 квітня 1989 року.

За встановлених обставин, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що на момент встановлення позивачу стійкої втрати працездатності нормативні акти, які б передбачали відшкодування моральної шкоди не існували.

На момент отримання позивачем травми, 30 січня 1989 року, не було прийнято ОСОБА_4 України «Про охорону праці» та Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органам шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаних з виконанням ним трудових обовязків, затверджених постановою КМУ від 23 червня 1993 року №472, тому їх дія не поширюється на події, що мали місце до прийняття даних актів; Норми ЦК України 2003 року ст.ст. 23,1167,1168 ЦК України, на які посилається позивач, не розповсюджується на виниклі правовідносини, оскільки діють з 01 січня 2004 року; дія Закону України «Про загальнообовязкове соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності» набрав чинності з 01 квітня 2001 року і не поширюється на події, що сталися до його прийняття.

За вказаних обставин, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Рішення суду відповідає встановленим у справі фактичним обставинам, вимогам матеріального і процесуального закону і підстав для його скасування немає.

Згідно з ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити .

Рішення Артемівського міськрайонного суду від 14 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді :