Провадження №2/760/6653/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року Солом'янський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Кушнір С.І.

при секретарі - Беро В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця», третя особа - Державне підприємство «Розрахунковий центр Міністерства інфраструктури України», про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із невиконанням рішення суду про поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И В :

17.11.2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь 76 425,55 грн. середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з невиконанням рішення суду про поновлення на роботі за період з 03.06.2016 року по 17.11.2016 року.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30.09.2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18.11.2014 року, визнано незаконним наказ Державної адміністрації залізничного транспорту України від 23 травня 2014 року №591/ос «Про звільнення ОСОБА_1.», поновлено останнього на посаді виконуючого обов`язки директора ДП «Розрахунковий центр Міністерства інфраструктури України», стягнуто з ДП «Розрахунковий центр Міністерства інфраструктури України» на користь ОСОБА_1 59 146,73 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнуто з Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниці» на користь ОСОБА_1 5 000,00 грн. моральної шкоди, вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 березня 2015 року вищезазначені рішення залишені без змін.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 29.09.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12.11.2015 року, стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку із невиконанням рішення суду про поновлення на роботі в розмірі 160 497,93 грн. За вирахуванням обов`язкових платежів.

Позивач зазначає, що відповідачем рішення суду про поновлення на роботі не виконано, акцентує увагу суду на тому, що в добровільному порядку ні поновлювати на роботі, ні виплачувати середній заробіток відповідач бажання не має, що і змушує позивача звертатися до суду.

Відтак, посилаючись на те, що на даний час позивача на роботі не поновлено, що саме внаслідок з незалежних від позивача причин він не може приступити до виконання роботи, просить задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представник відповідача «Укрзалізниці»в судове засідання не з'явився, надіслав письмові заперечення.

Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Виходячи з цього, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів.

Третя особа - Державне підприємство «Розрахунковий центр Міністерства інфраструктури України» (далі - ДП «Розрахунковий центр Міністерства інфраструктури України») свого представника в суд не направило, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.

Заслухавши позивача, представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30.09.2014 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної адміністрації залізничного транспорту України, ДП «Розрахунковий центр Міністерства інфраструктури України», треті особи ОСОБА_2, Міністерство інфраструктури України, про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, задоволено частково.

Визнано незаконним наказ Державної адміністрації залізничного транспорту України №591/ос від 23.05.2014 року «Про звільнення ОСОБА_1.», постановлено поновити ОСОБА_1 на посаді виконуючого обов`язки директора ДП «Розрахунковий центр Міністерства інфраструктури України» та стягнуто з останнього на користь ОСОБА_1 59 146,73 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнуто з Державної адміністрації залізничного транспорту України на користь ОСОБА_1 5 000,00 грн. моральної шкоди. Вирішено питання про судові витрати та зазначено, що рішення підлягає негайному виконанню в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі.

Відповідно до ст.235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За правилами ч.2 ст.235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Статтею 236 КЗпП встановлено, що в разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Зазначена вище стаття КЗпП не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, в цьому випадку - пред`явлення рішення до примусового виконання, що вказують на його бажання поновитися на роботі.

Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковими для виконання на всій території України.

Судове рішення як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Таким чином, згідно зі статтею 6 Конвенції виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду, завершальною стадією судового провадження. У зв'язку із цим суд звертає увагу також на те, що станом на 02 червня 2016 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 30.09.2014 року про поновлення на роботі позивача, яке підлягало негайному виконанню, до цих пір не виконано за формальними підставами.

Крім того, доводи про те, що «Укрзалізниця» припинила свою діяльність спростовуються відомостями, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Також, слід наголосити на наступному. Дійсно, відповідно до ст.2 Закону України «Про виконавчу службу» примусове виконання рішень покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Отже, правова природа діяльності органів державної виконавчої служби та їх основне призначення полягає саме в примусовому виконанні рішень суду, в тому числі постанов судів про поновлення на посадах у відносинах публічної служби, які набрали законної сили, що і є підставою для негайного їх виконання. Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов`язок. Зокрема, зазначений обов`язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі. В таких випадках держава в особі органу державної виконавчої служби несе відповідальність за виконання остаточних судових рішень.

При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.34 постанови від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Враховуючи те, що рішення Печерського районного суду м. Києва від 30.09.2014 року в частині поновлення ОСОБА_1 на даний час добровільно не виконано, суд приходить до висновку, що позивач має право відповідно ст.236 КЗпП на виплату йому середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

Зазначений висновок суду ґрунтується на практиці Верховного Суду України, зокрема, правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 1 липня 2015 року у справі №6-435цс15.

З наведеного вище випливає, що рішення суду вказує на обов'язок, а не право роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов'язок полягає у тому, що у роботодавця обов'язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після проголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Так, ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18.11.2014 було зазначено про те, що звільнення, як і призначення позивача відбувається «Укрзалізницею», що також не оспорювалося сторонами і знайшло підтвердження в статуті ДП «Розрахунковий центр Міністерства інфраструктури України».

Таким чином, на підставі вище встановлених обставини суд приходить до висновку, що оскільки рішення суду про поновлення позивача на роботі не виконано саме «Укрзалізницею», позивач має право відповідно до ст.236 КЗпП на виплату йому середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення і стягнення цих сум саме з цього відповідача.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок) і обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці, що передують події, з якою пов`язана виплата.

Відповідно до довідки ДП «Розрахунковий центр Міністерства інфраструктури України» від 28.07.2014 №54/166-14 середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 за 1 робочий день складає 664,57 грн.

Суд погоджується із розрахунком, що середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу у зв'язку з невиконанням рішення суду про поновлення на роботі за період з 03.06.2016 року по 17.11.2016 року за 115 днів становить 76425,55 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, в порядку розподілу судових витрат, з відповідача «Укрзалізниці» належить стягнути в дохід держави і судовий збір за вимоги майнового характеру в сумі 764,25 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 15, 57-60, 80, 208, 212-215, 224-226, 228 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із невиконанням рішення суду про поновлення на роботі - задовольнити.

Стягнути з Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця» (, м. Київ, вул. Тверська, 5) на користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку із невиконанням рішення суду про поновлення на роботі в розмірі 76425,55 грн. за вирахуванням обов`язкових платежів.

Стягнути з Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця» (, м. Київ, вул. Тверська, 5) в дохід держави судовий збір в сумі 764,25 грн.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.І.Кушнір