20 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючий суддя: Качан В.Я.
Судді: Шиманський В.Й., Кравець В.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» - Стрюкової Ірини Олександрівни на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 січня 2016 року у справі за позовом ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
У листопаді 2014 року ПАТ «КБ «Надра» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості в солідарному порядку за кредитним договором № 121/П/99/2008/840 від 12.02.2008 на загальну суму 331 920,47 дол. США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 13.01.2014 становить 2 653 040,34 грн.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28 січня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ПАТ «КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» - СтрюковоїІ.О. оскаржило його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» - Стрюкова І.О. просить суд скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 січня 2016 року.

В обґрунтування своїх вимог Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» - Стрюкова І.О. посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповне з'ясування всіх фактичних обставин справи, не дослідження та ненадання належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необгрунтованим.

Справа 755/30334/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5034/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Савлук Т.В .
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Качан В.Я.
Заслухавши доповідь головуючого, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що12.02.2008 між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 121/П/99/2008/840, за умовами якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 229 576,98 дол. США зі сплатою відсотків у розмірі 13,69% на місяць строком до 12.02.2027.

12.02.2008 між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, за умовами якого ОСОБА_3 поручився за виконання зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором № 121/П/99/2008/840 від 12.02.2008.

12.02.2008 між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, за умовами якого ОСОБА_4 поручився за виконання зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором № 121/П/99/2008/840 від 12.02.2008.

Із п. 4.2.4 кредитного договору вбачається, що банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс чергові мінімально необхідні платежі у термін, визначений п. 3.3 цього договору, а також якщо не оформлено договір іпотеки, що визначений у п. 2.1.3 цього договору, у строк визначений цим договором.

Із п. п. 5.2, 5.3 кредитного договору вбачається, що у випадку прострочення виконання зобов'язань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій у строк, визначений п. 3.3.3 цього договору, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. Уразі порушення позичальником вимог п. 4.3 за виключенням п. п. 4.3.8 та 4.3.9 цього договору, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 10% від суми кредиту, визначеної у п. 1.1 цього договору, за кожен день.

Відповідно до ст. ст. 1050, 1054 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, як вбачається з матеріалів позовної заяви ОСОБА_2 порушено умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів відповідно до графіку платежів, у зв'язку із чим станом на 13.01.2014 утворилася заборгованість в сумі 331 920,47 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 13.01.2014 становить 2 653 040,34 грн.

При цьому, із квитанцій, які містяться в матеріалах справи, ОСОБА_2 було погашено частину заборгованості за кредитним договором в розмірі 52 181,00 дол. США.

ІзПротоколу засідання комітету по роботі з проблемною заборгованістю ПАТ «КБ «Надра» № 19 від 05.07.2011 вбачається, що погоджено питання взяття на баланс банку майна позичальника, а саме: квартиру АДРЕСА_1 та машиномісце АДРЕСА_2, та самостійне погашення банком залишку заборгованості за рахунок вказаного майна, експертна вартість якого становить 85 500,00 грн. та самостійне погашення позичальником частини заборгованості в розмірі 388 732,20 грн.

ІзАкту прийому-передачі від 01.03.2012 вбачається, що ОСОБА_2 передав, а ПАТ «КБ «Надра» в особі начальника Відділу організації претензійно-позовної роботи по кредитам із забезпеченням в РУ Управління проблемних активів із забезпеченням ДПАРБ отримав оригінали правовстановлюючих документів на нерухоме майно, а саме, квартиру АДРЕСА_1 та машиномісце АДРЕСА_2.

10.04.2012 з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між сторонами було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Ковальчуком С.П. та зареєстрований за № 2700.

19.08.2014 приватним нотаріусом КМНО Кобелєвою А.М. вчинено виконавчий напис щодо звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 та машиномісце АДРЕСА_2, в рахунок задоволення вимог кредитора на загальну суму 3 027 790,20 грн.

Враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зобов'язання щодо повернення заборгованості, яка виникла у ОСОБА_2 перед банком за кредитним договором, врегульована між сторонами шляхом передачі ОСОБА_2 на баланс банку нерухомого майна за протоколом домовленостей від 26.07.2011, а також, ОСОБА_2 сплачено обумовлені зазначеним протоколом грошові кошти в сумі 388 737,20 грн., яка становить різницю між сумою заборгованості та вартістю переданого на баланс банку нерухомого майна, при цьому, протоколом домовленостей від 26.07.2011 передбачено списання позичальнику штрафів та пені.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що правовідносини між сторонами врегульовано в позасудовому порядку, тому підстави для задоволення позовних вимог щодо стягнення кредитної заборгованості відсутні.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог і в частині солідарного стягнення із поручителів заборгованості за кредитним договором, виходячи із наступного.

Згідно ст. ст. 553, 543 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 554 ЦК України особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Із правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові при розгляді справи № 6-185цс14 від 17.12.2014, вбачається, що норми закону, якими врегульована порука, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого. У випадках укладення між поручителями кількох договорів поруки на виконання одного й того ж зобов'язання, між ними не виникає солідарної відповідальності між собою.

Враховуючи, що в даному випадку, між банком та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 були укладенірізні договори поруки, тому між ними не виникає солідарної відповідальності між собою.

Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Із п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вбачається, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Із правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові при розгляді справи № 6-53цс14 від 17.09.2014, вбачається, що регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Так, в ході розгляду справи встановлено, що ПАТ «КБ «Надра» направив досудову вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором в тридцяти денний строк з моменту отримання вказаної вимоги від 14.01.2014 на адреси поручителів та була отримана, зокрема, ОСОБА_3 29.01.2014, який надав банку відповідь на вказану вимогу, яка банком була отримана 11.02.2014.

Таким чином, позивач, пред'явивши вимогу про дострокове погашення кредиту, змінив строк виконання зобов'язання за кредитом і зобов'язаний був пред'явити позов до поручителів протягом шести місяців, починаючи з 28.02.2014, тобто до 28.08.2014. В той же час, позовна заява про стягнення заборгованості за кредитним договором була пред'явлена до суду у листопаді 2014 року, тобто після спливу шестимісячного строку для пред'явлення такого позову.

Враховуючи, що позивачем позовні вимоги до поручителів протягом шести місяців від 28.02.2014 пред'явлені не були, тому судом першої інстанції вірно відмовлено в задоволенні позовних вимог і в цій частині позову.

Доводами апеляційної скарги висновки суду першої інстанції та обставини встановлені в ході судового розгляду справи, а також, докази, які наявні в матеріалах справи, не спростовано.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до обставин справи, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» - Стрюкової Ірини Олександрівни - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 січня 2016 року у справі за позовом ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: