Суддя Лігус С. М.
Справа № 644/7801/14-ц
Провадження № 2/644/267/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2016 року м. Харків

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Лігус С.М.

при секретарі - Дяченко А.В.

розглянувши цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИВ :

06.08.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, який в подальшому уточнив, та просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 07.12.2006 року в сумі 42943,75 дол. США та пеню в сумі 93553,44 грн., в рахунок погашення заборгованості за вказаним договором, яка станом на 31.03.2015 року становить 1006714,23 грн., яка складається з: 632527,27 грн. заборгованості за кредитом, 374186,96 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, а також пені в розмірі 93553,44 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки згідно з договором іпотеки (нерухомого майна) від 07.12.2006 року, а саме: однокімнатну квартиру №4, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2, за ціною, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, надав пояснення що до позову, де зокрема зазначив, що останній платіж за спірним кредитним договором було здійснено в 2010 році. Надалі представником позивача було подано заяву про розгляд справи у його відсутності.

Відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Представником відповідача ОСОБА_1 надано до суду письмову заяву про застосування строку давності при розгляді справи.

Суд ухвалив про розгляд справи у відсутності сторін.

Заслухавши представника позивача, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено наступне.

07.12.2006 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» був укладений договір про надання споживчого кредиту №0. Відповідно до умов вказаного договору АКІБ «УкрСиббанк» надав відповідачу кредит (грошові кошти) в іноземній валюті у сумі 27000,00 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 07 грудня 2016 року та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 12,3 відсотки річних.(а.с.51-56).

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним вище договором між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк» 07.12.2006 року було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Харченко І.А., зареєстрований в реєстрі за №4789. Згідно умов вказаного договору іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1(а.с.62-67).

Відповідач ОСОБА_1 свої обов'язки за договором не виконала. Станом на 31.03.2016 року заборгованість складає: 42943,75 доларів США, що за офіційним курсом становить 1006714,23 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 632527,27 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 374186,96 грн.; а також пеня в розмірі 93553,44 грн.

11 лютого 2016 року представник відповідача ОСОБА_3 подав суду письмову заяву, в якій зазначив, що позивачем пропущений строк позовної давності по вимогам про стягнення боргу, просив суд застосувати позовну давність до вимог позивача та на цій підставі відмовити позивачу у позові.

Згідно п. 1.3.4. договору про надання споживчого кредиту №0 від 07.12.2006 року строк сплати процентів встановлено з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані Банком такі проценти.

Згідно довідки-розрахунку заборгованості за кредитом, яка додана до позовної заяви, нарахування процентів було здійснено, починаючи з 07.12.2006 року, кожний місяць по 28.02.2015 року. При цьому сплата відповідачем вказаних процентів відбувалася з 10.01.2007 року по 20.10.2010 року (останній платіж).(а.с.98-103).

Позивач звернувся до суду з позовом 05.08.2014 року.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Стаття ст. 611 ЦК України передбачає правові наслідки у разі порушення зобовязань, встановлені договором або законом, а ст. 625 ЦК України - відповідальність за порушення грошового зобовязання, згідно якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. ст. 257-258 ЦК України загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено, встановлюється в три роки, спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - в один рік.

Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно правової позиції, викладеної в Постанові ВСУ від 06 листопада 2013 року в справі №6-116 цс13 відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Згідно правової позиції, викладеної в Постанові ВСУ від 03 червня 2015 року в справі №6-31цс15 у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Оскільки відповідач почав порушувати свої зобов'язання по сплаті чергових платежів, а саме процентів з 30.06.2010 року і повністю припинив сплачувати вказані платежі 20.10.2010 року, саме з цього часу у позивача виникло право на подання позову. Тому саме з цього часу починається перебіг позовної давності. Оскільки до моменту подання позову, а саме до 05.08.2014 рокуминуло більше ніж три роки, необхідно зробити висновок про те, що позивачем пропущений строк позовної давності по вказаним вимогам.

За змістом ч. 4 та 5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 своєї постанови від 18 грудня 2009 року 14 «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення нимрішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Від позивача заяв що до поновлення строку позовної давності не надходило.

Враховуючи, що позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом 05.08.2014 року, строк звернення до суду сплинув, про наслідки застосування якого просив представник відповідача, суд застосовує позовну давність до заявлених вимог та відмовляє в задоволенні позову про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 374186,96 грн.

Згідно довідки-розрахунку, яка додана до позовної заяви, позивачем нарахована пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за користування кредитом за період часу з 31.03.2014 року по 31.03.2015 року в сумі 93553,44 грн.

Згідно п. 31 Постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Таким чином, позивачем нарахована пеня за несвоєчасне погашення заборгованості саме за процентами за користування кредитом. Вимога про стягнення пені є додатковою вимогою відносно вимоги про стягнення процентів, яка є основною вимогою. Враховуючи правову позицію, яка викладена в п. 31 Постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року №5, оскільки сплив строк позовної давності до вимоги про стягнення процентів (основної вимоги), вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги про стягнення пені (неустойки) за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами. Тому суд застосовує позовну давність також до вказаних вимог позивача про та відмовляє в задоволенні позову про стягнення з відповідача пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 93553,44 грн.

Згідно п. 1.2.2. договору про надання споживчого кредиту №0 від 07.12.2006 року позичальник у будь-якому випадку зобов'язаний повернути банку кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту (додаток №1 до договору), але в будь-якому випадку не пізніше 07 грудня 2016 року. При цьому у вказаному додатку до договору графік погашення кредиту відсутній. Тому умовами договору встановлено єдиний граничний строк виконання вказаного зобов'язання - 07 грудня 2016 року.

В той же час згідно п. 4.9. договору позичальник зобов'язаний у разі порушення термінів повернення кредиту та/або процентів та/або комісій позичальник зобов'язується не пізніше першого числа місяця, наступного за тим, в якому виникло таке прострочення виконання зобов'язань позичальника, надати банку офіційні документи, що підтверджують отримання позичальником доходів, та достроково повернути наданий банком кредит та сплатити проценти, комісії в повному обсязі у випадку невиконання позичальником вимог цього пункту договору та за умови реалізації банком права вимоги на дострокове повернення кредиту та сплати процентів, комісій згідно умов розділу 11 цього договору.

Таким чином, відповідач, порушивши свої зобов'язання по сплаті процентів з 30.06.2010 року по 20.10.2010 року, порушив умови п. 4.9. договору, і з цього часу у відповідача виникло зобов'язанняповернути банку в повному обсязі кредит та проценти. Тому з цього часу права позивача на повернення кредиту вважаються порушеними і він отримав право на подання відповідного позову. Таким чином, саме з цього часу починається перебіг позовної давності по вимогам позивача по поверненню кредиту.

Оскільки до моменту подання позову, а саме до 05.08.2014 рокуминуло більше ніж три роки, необхідно зробити висновок про те, що позивачем пропущений строк позовної давності по вказаним вимогам. Тому суд застосовує позовну давність, також, до вказаних вимог позивача та відмовляє в задоволенні позову про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в сумі 632527,27 грн.

Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Згідно ст. 33 цього Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Згідно ч. 1 ст. 39 цього ж Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Таким чином, вимога позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором іпотеки (нерухомого майна) від 07.12.2006 року, а саме: однокімнатну квартиру №4, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2, є похідною від основної вимоги про стягнення суми боргу за кредитним договором, а також процентів і пені та підлягає задоволенню тільки у випадку задоволення цієї основної вимоги. Оскільки суд дійшов висновку про відмову позивачу у задоволенні вимог про стягнення з відповідача суми боргу за кредитним договором, а також процентів і пені, то вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки також не підлягає задоволенню.

Крім того, слід також зазначити, що позивач не надав суду у повному обсязі відомості згідно з вимогами, які викладені у ст. 39 Закону України «Про іпотеку». Зокрема, позивач не вказав наступне: заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації; спосіб реалізації предмета іпотеки, пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки, початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, опис нерухомого майна обмежений адресою цього майна та реквізитами договорів іпотеки та купівлі-продажу.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 215 ЦПК України, ст. ст. 16, 257-258, 261, 267, 526, 546, 575, 611 ЦК України, ст. ст. 7, 33, 39 Закону України «Про іпотеку», суд -

ВИРІШИВ:

В позові Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за №0 від 07.12.2006 року та звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 за договором іпотеки від 07.12.2006 року - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Орджонікідзевський районний суд м. Харкова шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: С.М. Лігус