Справа № 357/2971/16-ц Головуючий у І інстанції Ярмола О. Я.
Провадження № 22-ц/780/4675/16 Доповідач у 2 інстанції Фінагєєв В. О.
Категорія 26 16.08.2016
УХВАЛА

Іменем України

16 серпня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

Суддів Ігнатченко Н.В., Лащенка В.Д.

за участю секретаря Дрозд Р.І.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 червня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, третя особа - Національний банк України, про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2016 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом та просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 2633/0808/55-015 від 13 серпня 2008 року в сумі 103 194,71 грн., з яких: тіло кредиту - 65 167 грн. 46 коп., відсотки - 3 563 грн. 17 коп., пеня - 32 569 грн. 71 коп., 3 % річних від простроченого тіла кредиту - 1 790 грн. 35 коп., 3 % річних від прострочених процентів по кредиту - 104 грн. 02 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру № 341, що складається з двох житлових кімнат, житловою площею - 27,30 кв.м., загальною - 51,40 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1 шляхом визнання права власності на неї за ПАТ «Дельта Банк»; визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на вказану квартиру.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, згідно умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 16 000 США з розрахунку 12,5 % річних за користування кредитом на строк з 13 серпня 2008 року по 13 серпня 2015 року. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором ОСОБА_2 передала в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1. 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Сведбанк» передав ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора у зазначених зобов'язаннях. Станом на 25 грудня 2015 року за відповідачем рахується прострочена заборгованість на загальну суму 103 194 грн. 71 коп.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 червня 2016 року у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що заочне рішення суду, яким стягнуто на користь банку заборгованість з поручителя ОСОБА_3, не набуло чинності, оскільки ОСОБА_3 подав заяву про його перегляд. Часткове погашення заборгованості відбувається лише після звернення позивача до суду з позовом про стягнення заборгованості. Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» носить тимчасовий характер, а його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови у захисті порушеного права. Не співмірність суми заборгованості та вартості іпотечного майна не є самостійною підставою для відмови в позові.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 13 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 2633/0808/55-015, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 16 000 доларів США з розрахунку 12,5 % річних за користування кредитом на строк з 13 серпня 2008 року по 13 серпня 2015 року.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за договором кредиту №2633/0808/55-015 від 13 серпня 2008 року ОСОБА_2, як іпотекодавець за договором іпотеки № 2633/0808/55-015-Z-1 від 13 серпня 2008 року передала в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру № 341, що складається з двох житлових кімнат, житловою площею - 27,30 кв.м., загальною -51,40 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1. Предмет іпотеки належить іпотекодавцеві на підставі свідоцтва на право власності на частку в спільному майні подружжя, посвідченого Другою Білоцерківською державною нотаріальною конторою 15 серпня 2001 року за реєстровим №1-5041 та на підставі свідоцтва на право на спадщину, посвідченого Другою Білоцерківською державною нотаріальною конторою 15 серпня 2001 року за реєстровим №1-5043,які зареєстровані в Білоцерківському міжміському БТІ номер запису №10746 в книзі 91.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях.

Згідно розрахунку, наданого позивачем, заборгованість ОСОБА_2 станом на 25 грудня 2015 року, складає 103 194 грн. 71 коп., з яких: тіло кредиту - 65 167 грн. 46 коп.; відсотки - 3 563 грн. 17 коп.; пеня - 32 569 грн. 71 коп.; сума за ставкою 3% від простроченого тіла по кредиту - 1 790 грн. 35 коп.; сума за ставкою 3% від прострочених процентів по кредиту - 104 грн. 02 коп.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 квітня 2016 року, яке не набрало законної сили, з ОСОБА_3, як поручителя за договором поруки № 2633/0808/55-015-Р-1 від 13 серпня 2008 року, стягнуто на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 2633/0808/55-015 в розмірі 103 194 грн. 71 коп.

Згідно Звіту про оцінку від 11 травня 2016 року вартість предмета іпотеки становить 537 459 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що сума заборгованості за кредитним договором і сума вартості іпотечного майна є не співмірними та враховував конкретні обставини даної справи, майнові права сторін та вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки в контексті пропорційності застосування такого заходу.

Колегія суддів погоджується по суті з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання, виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 отримала кошти за кредитним договором, однак свої зобов'язання за ним не виконала, у зв'язку з чим утворилася заборгованість. Оскільки ПАТ «Дельта Банк» придбав право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки, він має право на звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання.

Однак, звертаючись до суду з позовом, ПАТ «Дельта Банк» просить звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ним права власності на нерухоме майно.

Так, частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

При вирішенні даної категорії справ судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки.

Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного суду України від 30 березня 2016 року (справа № 6-1851цс15).

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ПАТ «Дельта Банк» зазначає, що має право вимагати захисту права власності та усунення його порушень на підставі ст. ст. 386, 391 ЦК України. Однак, позивач не є власником квартири, а є лише іпотекодержателем на підставі договору іпотеки, а визнання за ним права власності без згоди власника нерухомого майна, у зазначений спосіб не передбачене чинним законодавством.

Крім того, згідно положень п. 12 договору іпотеки за вибором іпотекодержателя застосовується один із нижчезазначених способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя: за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, викладене, в п. 12.3.1 та 12.3.2 цього пункту договору.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя між сторонами не укладався, і позивачем не надано доказів дотримання процедури позасудового врегулювання питання.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки між сторонами не дотримано позасудового способу врегулювання питання, а спосіб захисту, обраний ПАТ «Дельта Банк» не відповідає вимогам законодавства та умовам договору іпотеки. Однак, підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у суді першої інстанції стала неспівмірність суми заборгованості з вартістю предмета іпотеки. Разом з тим, згідно ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нерухоме майно, а тому рішення суду є законним, висновки суду про відсутність підстав до задоволення позову відповідають фактичним обставинам справи, та доводами апеляційної скарги не спростовуються.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: Ігнатченко Н.В.

Лащенко В.Д.