Справа № 204/7462/15-ц
Провадження № 2/204/375/16 р.
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬК
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2016 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Самсонової В.В.

за участю секретаря Зайченко О.В.

за участю позивача ОСОБА_1

за участю відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа: Красногвардійський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання батьківства, внесення змін в актовий запис про народження,-

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2015 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив визнати його батьком сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, народженого у м. Дніпропетровську, Україна; та внести зміну до актового запису № 07 від 11.04.2006 року, про народження ОСОБА_5, народженого 07.11.1999 року, що міститься в книзі актових записів про народження Красногвардійського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, де змінити відомості про батька дитини, вказавши батьком замість ОСОБА_4 - ОСОБА_3. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що його фактична дружина ОСОБА_2 знаходилася у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 з 15 січня 1994року по 29 серпня 2000 року, від шлюбу з яким вона має повнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Також, у період зареєстрованого шлюбу був народжений ще один син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який був зареєстрований на відповідача, оскільки народився в період перебування відповідачів у шлюбі. Однак, відповідачі припинили шлюбні стосунки у 1997 році, тобто за два роки до народження сина ОСОБА_8. Починаючи з 1998 року, вони з відповідачкою почали проживати у фактичних шлюбних стосунках, мали спільний бюджет і відносини, притаманні подружжю. Відповідач ОСОБА_4 після припинення шлюбних відносин з ОСОБА_2 переїхав до Донецької області, де і мешкає зараз. Про те, що ОСОБА_2 народила сина, зареєстрованого на імя чоловіка, з яким знаходилася у зареєстрованому шлюбі, відповідач дізнався через декілька років. З дня народження по теперішній час, народжений у відповідачки син ОСОБА_8 вважає позивача своїм батьком, бо він дійсно є його біологічним батьком. Позивач проживає разом з сином, піклується про нього, матеріально забезпечує. Факт того, що позивач являється батьком народженої у відповідачки дитини - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, може бути підтверджений як самими відповідачами, так і свідками, письмовими доказами - довідкою з місця проживання, довідкою з медичного закладу, довідкою з місця навчання та сімейними фотографіями, а також при необхідності висновком судової генетичної експертизи.

В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі. При цьому, посилався на обставини, які викладені в позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні визнала позовні вимоги позивача та не заперечувала проти їх задоволення. При цьому, вказала, що дитину вона народила від позивача.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, раніше надав суду заяву, в якому просив справу розглянути без його участі та задовольнити позовні вимоги позивачки. При цьому, вказав, що він дійсно не є батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ніколи з ним не спілкувався, оскільки його батьком є позивач.

Представник третьої особи ОСОБА_9 в судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву в якій просила справу розглянути на розсуд суду без її участі.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають по наступним підставам.

У судовому засіданні встановлено, що 15 січня 1994 року ОСОБА_4 та ОСОБА_10 (після укладання шлюбу ОСОБА_4) зареєстрували шлюб в відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Красногвардійської районної ради м. Дніпропетровська, актовий запис № 28, що підтверджується свідоцтвом про шлюб ОСОБА_3 І-КИ № 063149 від 04.08.1999 року (а.с.8).

29 серпня 2000 року шлюб між ними був розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу ОСОБА_3 І-КИ № 162277, виданим 29.08.2000 року відділом реєстрації актів громадського стану виконкому Красногвардійської районної ради м. Дніпропетровська, актовий запис № 296 від 29.08.2000 року (а.с.6).

Під час перебування у зареєстрованому шлюбі, а саме 07 листопада 1999 року, відповідачка ОСОБА_2 народила дитину - ОСОБА_5, про що 11 квітня 2006 року Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області зроблено в Книзі реєстрації народжень відповідний актовий запис за № 07, в якому батьком дитини згідно з ч. 2 ст. 122 Сімейного кодексу України був записаний - ОСОБА_4.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Сімейного кодексу України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя.

Проте, позивач заперечує батьківство ОСОБА_4 у відношенні ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та вказує, що саме він є біологічним батьком цієї дитини, оскільки задовго до її народження жив та мав статеві стосунки з матірю дитини, яка вже не проживала зі своїм чоловіком - ОСОБА_4.

Відповідно до ч. 3 ст. 128 Сімейного кодексу України, позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

На підставі вищевказаного, позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання батьківства.

При цьому, згідно ч. 2 ст. 128 Сімейного кодексу України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Так, відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проте, позивачем не було доведено суду належними доказами, що він дійсно є біологічним батьком дитини та між ними є кровне споріднення.

При цьому, судом роз'яснювалося сторонам про їхнє права на проведення по даній справі молекулярно-генетичної експертизи для встановлення факту щодо наявності кровного споріднення між позивачем та неповнолітнім ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Але сторони відмовилися від проведення такої експертизи та просили ухвалити рішення на підставі наданих ними пояснень, у звязку з тим, що відповідач визнав позовні вимоги.

Але ж, відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Тому, суд критично ставиться до тверджень позивача та відповідачки стосовно того, що він є батьком неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки їхні твердження ґрунтуються на припущеннях та не мають відповідних підтверджень.

Крім того, згідно з положеннями ст. 129 Сімейного кодексу України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство.

Таким чином, окрім усього вищевказаного, позивачем пропущений строк звернення до суду з даними вимогами, а клопотань про поновлення йому строку звернення до суду з даними вимогами він не заявляв та зазначив на поважні причини пропуску ним звернення до суду.

За таких обставин, з урахуванням вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 122, 126, 128, 129 СК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травин 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст. ст. 10, 11, 57-61, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа: Красногвардійський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання батьківства, внесення змін в актовий запис про народження - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В. Самсонова