Справа № 209/5501/15-ц
Провадження № 2/209/989/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2016 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Замкової Я.В.,

за участю секретаря Шепель О.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в уточненій редакції якого просила: визнати автомобіль НОМЕР_1, 2008 року випуску, спільною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2; визнати за кожним з подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної часткової власності на 1/2 частку автомобіля НОМЕР_1, 2008 року випуску; стягнути з ОСОБА_2 на її користь 58952 гривні 96 копійок; припинити право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину автомобіля НОМЕР_1, 2008 року випуску; визнати за ОСОБА_2 право власності на належну ОСОБА_1 1/2 частину автомобіля НОМЕР_1, 2008 року випуску; стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначила, що 23 вересня 2006 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. Під час шлюбу 14 серпня 2008 року ними був придбаний транспортний засіб "Chevrolet Aveo", який був зареєстрований на відповідача. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 08 вересня 2015 року шлюб між ними було розірвано. На сьогоднішній день спірний транспортний засіб зареєстрований за відповідачем, і сторони не досягли домовленості щодо його поділу. Оскільки автомобіль є неподільною річчю, вона згодна на отримання грошової компенсації за її частку у праві спільної сумісної власності на спірний автомобіль з подальшим припиненням її права власності на вказаний транспортний засіб. Вартість автомобіля "Chevrolet Aveo" становить 117905,92 грн., тож 1/2 частина вартості транспортного засобу становить 58952,96 грн.

Позивач в судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги, пояснила, що в період шлюбу з відповідачем знаходилась в декретній відпустці, отримувала державну допомогу при народженні дитини в сумі 12 тисяч гривень, в перший місяць 6000 грн., а потім щомісячно по 800 грн., ці кошти витрачались на сім'ю. Відповідач працював у місті Дніпропетровську на меблевій фабриці, доход їх сім'ї в місяц складав 4000 грн. В період шлюбу вони придбали для сім'ї в кредит автомобіль "Chevrolet Aveo". Після припинення шлюбних відносин відповідач забрав своє майно з будинку, а їй залишив майно, що було подаровано їм як подружжю. Вважає, що вартість майна, яке забрав відповідач, перевищує вартість того, що він залишив їй.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов, пояснив, що сторони відкладали на автомобіль "Chevrolet Aveo" кошти, ще до декретної відпустки позивача, сплатили частину першого внеску самі, до народження дитини позивач працювала, відповідач працював на двох роботах, сплачували за кредит разом. Крім того, мати відповідача у судовому засіданні сама наголосила на тому, що вона надавала кошти сторонам як допомогу родині.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позову, позов не визнав, пояснив, що кредит за автомобіль "Chevrolet Aveo" сплачувала його мати оскільки доходи їх сім'ї не дозволяли платити кредит самостійно, позивач не працювала, вважає, що автомобіль не є спільним майном подружжя. В матеріалах справи маються письмові заперечення відповідача, згідно яких останній зазначив, що в період шлюбу на його ім'я сторони оформили кредит на автомобіль "Chevrolet Aveo". Первісний внесок склав 30% вартості автомобіля в сумі 21375 грн. Щомісячні платежі становили по 1416,75 грн. в місяць, строком з 10.02.2009 року до 10.08.2013 року. Фактично його мати взяла на себе сплату платежів за кредитним договором. Мати працювала на двох підприємствах та мала достатній дохід для оплати кредиту. Сторонами було сплачено за кошти подружжя частка першого внеску в сумі 4375 грн., інші суми платила його мати. Вказує, що грошові кошти в сумі 84679,68 грн. сплачені не сторонами, а особисто його мамою, а тому не можуть вважатися спільними сумісними коштами подружжя та жодним чином не підлягають поділу. Просив суд відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив у задоволенні позову відмовити. Пояснив, що за автомобіль "Chevrolet Aveo" сплачувала мати відповідача. Заробітна плата була у матері відповідача достатня щоб сплачувати кредит за автомобіль. У сторін не було можливості сплачувати такі суми коштів за кредит. Неофіційних джерел доходу у відповідача не було, він працював охоронцем, отримував заробітну плату 800 грн. в місяць. Вважає, що машина не є спільним майном подружжя. Калькуляцію майна, що відповідач залишив дружині робили виходячи з його реальної власності. На даний час відповідач не працює, знаходиться на утриманні матері.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків у справі, вивчивши матеріали справи та оцінивши в сукупності надані сторонами письмові докази, що містяться в матеріалах справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 23 вересня 2006 року по 08 вересня 2015 року, від якого мають малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 вересня 2015 по справі № 209/1574/15-ц (а.с. 9).

За час перебування у шлюбі, 16 серпня 2008 року відповідачем був оформлений кредит на транспортний засіб автомобіль НОМЕР_2, № двигуна F15S32673671, № кузова KL1SF69YE8W017590, який був придбаний в інтересах сім'ї і зареєстрований на ім'я відповідача, що підтверджується копією картки № 1АЕ2695СМ (а.с. 11), графіком платежів за кредитним договором від 26.12.2008 року (а.с. 78-79), квитанціями платежів на ім'я відповідача ОСОБА_2 по кредиту за період з 05.02.2009 року по 06.07.2011 року (а.с. 80-100), квитанцією страхового платежу ОСОБА_2 від 01.09.2010 року (а.с. 101), а також визнано сторонами по справі під час розгляду справи.

Станом на 25 листопада 2015 року спірний автомобіль НОМЕР_2, зареєстрований на ім'я відповідача, що підтверджується листом Територіального сервісного центру 1244 Регіонального сервісного центру МВС у Дніпропетровській області за вих. № 34 від 25 листопада 2015 року (а.с. 10).

Ринкова вартість автомобіля "Chevrolet Aveo", 2008 року випуску, станом на 13.05.2016 року, становить 117905,92 грн., що підтверджується висновком № 05/001 ТОВ "Агенство незалежних експертиз" (а.с. 102-114).

На підтвердження обставин купівлі автомобіля "Chevrolet Aveo", 2008 року, за власні кошти матері відповідача, відповідачем надані суду довідки про його заробітну плату за період з 2009 року по 2011рік (а.с. 69-71), та заробітну плату його матері ОСОБА_4 за період з 2008 року по 2011рік (а.с. 72-77), однак вони не можуть бути прийняті судом на підтвердження цих доводів відповідача, оскільки вказані докази не підтверджують факт виплати кредитних платежів матір'ю відповідача за її особисті кошти.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5, яка є матір'ю позивача, пояснила, що коли відповідач працював, вона допомагала донці, давала сторонам гроші по можливості. Автомобіль "Chevrolet Aveo" купили у вересні 2008 року. Автомобіль був придбаний на гроші, які сторони збирали разом. Частину кредиту сплачували коштами які давали за народження дитини. Відповідач працював офіційно і неофіційно у місті Дніпропетровську. Мати не виплачувала кредит за власні кошти, просто відповідач давав їй гроші для сплати кредита. Ці обставини їй відомі, зі слів доньки. Також донька говорила їй, що гроші чоловіка від зарплати також витрачаються на кредит за автомобіль. Їй відмомо, що відповідач працював не офіційно з його слів. У неї була зарплата 1200 грн. у місяць. Допомоги на придбання автомобіля сторонам ніхто не надавав. Відповідач оформлював кредит. Вона допомагала сторонам продуктами.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4, яка є матір'ю відповідача, пояснила, що вони разом з позивачем і відповідачем, для їх сім'ї, в серпні 2008 року придбали автомобіль "Chevrolet Aveo". Вона з бабусею склалися на загальну суму 17000 грн. на перший внесок по кредиту. В 2008 році у сторін народився син. У січні 2009 року вона забрала кредит і сплачувала сама за нього. Практично сплатила кредит сама. При розлученні вони повернули позивачу все майно яке вона бажала. Майна було їх спільним. Коли вони купували автомобіль, вона говорила сторонам, що буде допомогати їм виплачувати. Обставини того, що вона сплачувала за кредит сама, підтверджуються її підписом в квитанціях платежів. Син працював у ПП "Вогник" отримував 700-800 грн., тобто мінімальну заробітну плату. Невістка (позивач) працювала з 2006 року на нефтебазі на заправці до декретної відпустки. Позивач отримувала допомогу на дитину. У сина були інші заробітки, але періодичні.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 не підтвердив суду обставин придбання сторонами автомобіля за особисті кошти будь-кого з подружжя чи інших осіб, а тому не можуть бути прийняті судом до уваги на підтвердження доводів позивача і заперечень відповідача щодо джерела походження їх грошових коштів на придбання спірного автомобіля подружжя.

Надані сторонами довідки про доходи позивача (а.с. 133-136), відповідача (а.с. 69-71), та матері відповідача ОСОБА_4 (а.с. 72-77), свідчать про наявність у сторін грошових коштів для сумісної оплати кредитних платежів за автомобіль, але ці докази не підтверджують обставин використання особистих грошових коштів сторін на придбання спірного автомобіля подружжя.

В судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доводи сторони відповідача щодо виплати кредиту за автомобіль "Chevrolet Aveo" особисто матір'ю відповідача ОСОБА_4 за її власні кошти, оскільки надані відповідачем квитанції платежів по кредиту з 05.02.2009 року по 06.07.2011 року (а.с. 80-100) здійснювались від його імені, та інших доказів суду не надано.

Судом встановлено, що спірний автомобіль "Chevrolet Aveo" придбано сторонами в інтересах їх сім'ї за спільні кошти подружжя, за рахунок відповідача, який діяв в інтересах подружжя і використовував при цьому кошти подружжя, здійснювалося погашення їх спільного боргу по кредиту за автомобіль.

В судовому засіданні знайшли своє підтвердження обставини щодо допомоги матері відповідача ОСОБА_4, у сплаті відповідачу щомісячних платежів по кредиту за автомобіль в інтересах його родини, що визнали сторони і підтвердила сама ОСОБА_4 у судовому засіданні будучі допитаною як свідок.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частинами 2 і 4 статті 65 СК України, визначено, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї.

Згідно ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення… За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти… за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до частини 3 статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення ведення спільного господарства, зясовувати джерело і час його придбання.

Отже, за загальним правилом майно, придбане подружжям у кредит, є спільною власністю чоловіка та дружини, та в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 2 ст. 183 ЦК України, неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Згідно ч. 2 ст. 71 СК України, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно регулюються ст. 364 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

При цьому слід також враховувати, що в силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Згідно ч. 1 ст. 356 Цивільного кодексу України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно ч. 3 ст. 358 Цивільного кодексу України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно ч. 1-3 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом... У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Виходячи з аналізу вищезазначених норм, з врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від іншого співвласника грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, судом встановлено наступне: дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі на автомобіль; відповідач одноособово користується спільним автомобілем і не вважає його спільним майном подружжя; позивач предявивши позовні вимоги погодилася на присудження судом сплати їй грошової компенсації замість своєї частки у праві спільної власності на майно подружжя; відповідач по справі, зловживає своїми правами, оскільки не бажає виділу частки зі спільного майна подружжя шляхом сплати позивачу грошової компенсації вартості частки в майні та його відмова від реалізації цього права порушує права власності позивача.

Відповідно до п.п.22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

З урахуванням вищезазначеного, судом встановлено, що автомобіль НОМЕР_2, зареєстрований на ім'я відповідача, набутий сторонами за час шлюбу в інтересах родини і за спільні кошти подружжя, є об'єктом спільної сумісної власності сторін та підлягає поділу між ними в рівних частках шляхом стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації вартості 1/2 частки автомобіля, з розрахунку його ринкової вартості станом на 13.05.2016 року в розмірі 117905,92 грн., що становитиме 58952,96 грн.

З цих підстав, уточнені позовні вимоги позивача в редакції від 15.06.2016 року (а.с. 124-125), суд визнає обґрунтованими, і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, судом встановлено, що за подання позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 592,50 грн., однак в уточненній позовній заяві було зменшено ціну позову до 58952,96 грн. за якою судовий збір становить 589,53 грн., що відповідно до ст. 88 ЦПК України повинні бути стягнуті з відповідача по справі на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 183, 358, 364, 368, 372 ЦК України, ст.ст. 60, 69, 70, 71 СК України, постановою Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", ст.ст. 3, 61, 88, 158, 169, 212-215 ЦПК України, суд

Керуючись ст.ст. 180, 182, 183 СК України, ст.ст. 3, 10, 61, 88, 158, 174, 212- 215, 367 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити.

Визнати автомобіль НОМЕР_1, 2008 року випуску, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати за кожним з подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної часткової власності на 1/2 частку автомобіля НОМЕР_1, 2008 року випуску.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_3, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 (Дніпродзержинськ), вулиця Виборгська, будинок 32/1 (інші відомості про боржника суду не відомі) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_4, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 (Дніпродзержинськ), вулиця Шаумяна, будинок 17 (інші відомості про стягувача суду не відомі) 58952 (п'ятдесят вісім тисяч дев'ятсот п'ятдесят дві) гривні 96 копійок, що становить грошову компенсацію вартості 1/2 частки майна, що було обєктом права спільної часткової власності подружжя, а саме: автомобіль НОМЕР_1, 2008 року випуску.

Припинити право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину автомобіля НОМЕР_1, 2008 року випуску.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на належну ОСОБА_1 1/2 частину автомобіля НОМЕР_1, 2008 року випуску.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_3, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 (Дніпродзержинськ), вулиця Виборгська, будинок 32/1 (інші відомості про боржника суду не відомі) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_4, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 (Дніпродзержинськ), вулиця Шаумяна, будинок 17 (інші відомості про стягувача суду не відомі) сплачений нею судовий збір в розмірі 589 (пятсот вісімдесят дев'ять) гривень 53 копійки.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Я.В. Замкова