Категорія 8Доповідач Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем України

06 вересня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Міхасішина І.В., Войтка Ю.Б.,

з участю секретаря судових засідань Куленко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи - Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк", Староміський відділ державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації права власності, -

встановила:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації права власності, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що рішенням Вінницького міського суду від 22.01.2013 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, власником якої він був, за рахунок чого задоволено вимоги банку за кредитним договором, укладеним між банком та ОСОБА_5 20.03.2007 року.

Вказана квартира набута ОСОБА_4 у власність шляхом придбання з прилюдних торгів по реалізації предмету іпотеки за кредитним договором.

В подальшому рішенням Вінницького міського суду від 02.09.2013 року ОСОБА_5 був визнаний недієздатним.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 12.12.2014 року визнано недійсними кредитний договір №31.3В/37/07-К від 20.03.2007 року, укладений між ВАТ "Кредитпромбанк" та ОСОБА_5

Вважає, що оскільки кредитний договір визнаний судом недійсним, квартира по АДРЕСА_1 була відчужена банком, як особою яка не мала на це права, а відтак нерухоме майно підлягає витребуванню у відповідача.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 червня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням позивач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Позивач ОСОБА_3 і представник Староміського ВДВС Вінницького міського управління юстиції, повідомлені в установленому порядку про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з'явилися, заяви про відкладення розгляду справи суду не подавали, що відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_6, а також представник третьої особи ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_7 проти вимог апеляційної скарги заперечували, просять залишити в силі рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників відповідача і третьої особи, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляції та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно з статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити і як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно з ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального прав. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 березня 2007 року між ВАТ "Кредитпромбанк" та ОСОБА_5 укладено кредитний договір №31.3ВН/37/07-К, відповідно до умов якого - п.1.5 забезпеченням виконання зобов'язань за цим договором є іпотека квартири АДРЕСА_1, загальною площею 72,6 м.кв.

Також 20 березня 2007 року між ВАТ "Кредитпромбанк" та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір, відповідно до якого останній є майновим поручителем, що в подальшому іменується як іпотекодавець передав в іпотеку належну йому квартиру, що розташована по АДРЕСА_1.

Згідно акту проведення прилюдних торгів від 24.05.2013 року Староміський відділ державної виконавчої служби Вінницького МУЮ при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження здійснив реалізацію арештованого майна, що є предметом іпотеки.

Відповідно до свідоцтва ОСОБА_4 (змінила прізвище на ОСОБА_4) належить на праві власності квартиру №7 по вул. Зодчих/акад.Ющенка, 32/20, що раніше належала ОСОБА_3 та придбана останньою на підставі акту про проведені прилюдні торги з реалізації арештованого майна.

Рішенням Вінницького міського суду від 02 вересня 2013 року ОСОБА_5, який є боржником за кредитним договором, визнано недієздатним.

Судом також встановлено, що рішенням апеляційного суду Вінницької області від 12 грудня 2014 року, ухваленим у справі за позовом ОСОБА_9 в інтересах недієздатного ОСОБА_5 про визнання договорів недійсними визнано недійсним, зокрема кредитний договір №31.3ВН/37/07-К, укладений 20.03.2007 року між ВАТ "Кредитором банк" та ОСОБА_5, договір іпотеки №31.3ВН/22/101/07-к, укладений між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_10 в частині зобов'язання іпотекодавця ОСОБА_11

Разом з тим, згідно зведеного виконавчого провадження №35286255 примусовому виконанню за ним підлягали: виконавчий лист №2-1379/11, виданий Староміським районним судом м. Вінниці від 04.04.2013 року про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_9 на користь «СЕБ Банк» заборгованості в розмірі 904074,97 грн.; виконавчий лист №1525/10, виданий Староміським районним судом м. Вінниці від 11.01.2011 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованості в розмірі 61000,95 грн., ухвала №6-56/11, видана Староміським районним судом м. Вінниці від 29.06.2011 року про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості в розмірі 516860 грн., ухвала №6-56/11 Староміського районного суду м. Вінниці від 01.07.2011 року про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості в розмірі 33311,96 доларів США.

При цьому в матеріалах справи й зведеного виконавчого провадження відсутнє рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а відтак квартира АДРЕСА_1 була продана в порядку, встановленому для виконання судових рішень про стягнення заборгованості, а не відповідно до рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки чи рішення суду про визнання іпотечного договору дійсним та визнання права власності на іпотечне майно за іншою особою, що спростовує посилання апелянта на позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 11 лютого 2015 року в справі 6-1цс15, оскільки правовідносини, що склалися в даній справі, є відмінними від обставин справи, що переглядалася Верховним Судом України.

Відповідно до частини 2 статті 388 ЦК України майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Як роз'яснив Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.30 Постанови від 7 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" застосовуючи положення частини другої статті 388 ЦК України про те, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, суд повинен мати на увазі, що позов власника про витребування майна в особи, яка придбала його в результаті публічних торгів, проведених у порядку, встановленому для виконання судових рішень, підлягає задоволенню лише в тому разі, якщо торги були визнані недійсними, оскільки відповідно до ч.2 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати майно, яке вибуло з володіння поза його волею, і в добросовісного набувача.

Таким чином суд першої інстанції, повно й всебічно дослідивши обставини справи та встановивши, що продаж квартири здійснено в межах зведеного виконавчого провадження за виконавчими документами про стягнення коштів, прийшов до обґрунтованого висновку про те, що захист прав позивача в обраний ним спосіб, що має на меті примусове позбавлення відповідача права власності на його майно, придбане в результаті публічних торгів, суперечить принципу, закладеному в частині 2 статті 388 ЦК України щодо неможливості витребування майна у добросовісного набувача, якщо воно було продано у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Право власності на спірне майно - квартиру за ОСОБА_4 належним чином зареєстровано, позивачем не доведено підстав для його скасування.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

Згідно з статтею 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись статтями 304, 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

Керуючись ст. 304, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ Стадник І.М.
Судді: Згідно з оригіналом: Суддя апеляційного суду /підпис/ Міхасішин І.В. /підпис/ Войтко Ю.Б. Стадник І.М.