Справа № 466/3361/15 Головуючий у 1 інстанції: Луців-Шумська Н.Л.
Провадження № 22-ц/783/3685/16 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бакуса В.Я., Гірник Т.А.,

секретар: Симець В.І.,

за участі в судовому засіданні представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 08 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНТЕР-ПОЛІС», третя особа: ОСОБА_4, про стягнення страхового відшкодування, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 8 квітня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «ІНТЕР-ПОЛІС» в користь ОСОБА_2 11501,38 грн. страхового відшкодування та 487,20 грн. судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2

В апеляційній скарзі просить рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі. Вважає рішення в частині відмови від позову незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права. Зазначає, що жодною нормою закону не встановлено обов'язку учасників ДТП щодо фотографування місця події та надання таких фото страховику у разі спільного складення ними повідомлення про ДТП та відсутність таких фото не може бути підставою відмови у виплаті страхового відшкодування. Також, враховуючи те, що ОСОБА_2 було надано відповідачу усі необхідні документи та усю відому йому інформацію, що підтверджує причини та обставини настання ДТП; страховиком не заперечувався факт того, що дана подія від 07.08.2014 року є страховим випадком і самим судом у своєму рішенні зазначено, що страховий випадок мав місце, - то відмова 21.11.2014 року у виплаті позивачу страхового відшкодування є безпідставною, прострочення виплати страхового відшкодування відбулося з вини страховика, а отже з відповідача на користь позивача підлягають стягненню пеня, інфляційні втрати та 3% річних.

В судове засідання окрім представника позивача решта особи, що беруть участь у справі не з'явилися, причин неявки не повідомили. Однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у відсутності осіб, що беруть участь у справі (їх представників) та у судове засідання не з'явилися, враховуючи, що такі повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України та те, що інтереси позивача у судовому засіданні захищав представник.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Як вбачається із змісту оскаржуваного рішення, суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 1166, 1188, 979 ЦК України, ст.ст. 6, 29, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та задовольняючи позов частково, виходив з того, що 7.08.2014 мав місце страховий випадок, відтак ПАТ «СК «Інтерполіс» зобов'язано виплатити позивачу страхове відшкодування у розмірі визначеному розрахунком СК «Інтерполіс» - 11501,38 грн., що не оспорюється позивачем. Разом з тим, з урахуванням обставин справи, з огляду на те, що позивач не сприяв встановленню обставин ДТП, а також надав відповідачу фотографії лише після його відмови у виплаті страхового відшкодування, суд вважає, що позовні вимоги про застосування штрафних санкцій не підлягають до задоволення, оскільки саме ці дії та бездіяльність призвели до відмови страхової компанії у виплаті страхового відшкодування. Рішення відповідача про відмову у виплаті страхового відшкодування позивачем до суду не оскаржувалось, незаконним визнано не було. При наявності такого рішення підстав для виплати страхового відшкодування відповідач не мав, тому пеня за прострочення виплати відшкодування нараховуватись не може. Також, у зв'язку із наявністю між сторонами спору про право позивача на отримання страхового відшкодування відсутні підстави для покладення на відповідача відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання за ч.2 ст. 625 ЦК України.

Колегія суддів вважає, що вказані висновки суду першої інстанції частково відповідають обставинам справи та вимогам закону, а відтак рішення суду у повній мірі не слід вважати законним та обґрунтованим.

Як вбачається із матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та особами, що беруть участь у справі не оспорювалось 7.08.2014 року мало місце ДТП за участі автомобілів під керуванням позивача та третьої особи. Цивільна відповідальність третьої особи на час ДТП була застрахована у відповідача (поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів а.с. 94). У зв'язку із визнанням своєї вини у ДТП третьою особою, учасники ДТП відповідно до вимог закону склали повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, а позивач 8.08.2014 року звернувся до відповідача із повідомленням про ДТП. 12.08.2014 року представником відповідача було проведено огляд транспортного засобу і складено відповідний акт із фото таблицею до нього із зазначенням пошкоджень транспортного засобу безпосередньо у ДТП та окремо тих які із ДТП не пов'язані (заяви-повідомлення, акт огляду а.с. 6-8, 95-101, 109-115).

Крім цього, у заяві-повідомленні позивача відповідачу про ДТП від 8.08.2014 року міститься прохання про виплату страхового відшкодування, яке він додатково висловив у заяві від 1.09.2014 року (а.с. 93, 108).

Крім цього, відповідно до ремонтної калькуляції від 20.09.2014 року, встановлених представником відповідача пошкоджень автомобіля позивача (а.с. 150-153), відповідачем здійснено розрахунок страхового відшкодування автомобіля позивача (а.с. 149) у розмірі 11501,38 грн.

Однак, згодом, 21.11.2014 року, відповідач, у листі відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на ненадання фотографій місця події та обох транспортних засобів, причетних до ДТП, у порушення, на його думку, Інструкції щодо заповнення Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яка є додатком до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Прообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Невиконання вказаного обов'язку страховика можливе за певних умов, що передбачені у ст. 37 згаданого Закону, а саме: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов'язані з виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров'я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Серед згаданих наявна така підстава, як: невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Жодних доводів про те, який саме із своїх обов'язків, визначених цим Законом не виконав позивач та як це призвело до неможливості страховиком (відповідачем) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди, - відповідачем не наведено, ні у листі відмові у виплаті страхового відшкодування, ні у поясненнях їх представника протягом розгляду справи.

Доводи про відсутність фотографій місця події та обох транспортних засобів, причетних до ДТП не слід вважати обґрунтованими та такими, що свідчать про законність відмови у виплаті страхового відшкодування, оскільки вказані вимоги Законом не передбачені, а крім цього, згадане ненадання позивачем таких фотографій не перешкодило представнику відповідача оглянути транспортний засіб позивача безпосередньо після ДТП, скласти акт огляду такого із зазначенням окремо його пошкоджень внаслідок ДТП, самостійно скласти фото таблицю пошкодженого автомобіля та згодом на підставі вказаних даних та отриманої ремонтної калькуляції самостійно здійснити розрахунок страхового відшкодування автомобіля позивача.

Жодних даних про те, що відповідачем вимагались у позивача та були необхідними для встановлення факту дорожньо-транспортної пригоди її причин та обставин її настання або розміру заподіяної шкодидодаткові документи та такі позивачем не були надані відповідачем, - не представлено, про такі не наведено та клопотань про витребування таких не заявлено.

Зважаючи на вказане підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування позивачу у відповідача не було, що вірно встановлено судом першої інстанції та згадану відмову слід вважати безпідставною. Крім цього, слід вказати про підставність задоволення судом позовної вимоги про стягнення 11501,38 грн. страхового відшкодування.

Зважаючи на вказане, висновок суду першої інстанції про те, що позивач не сприяв встановленню обставин ДТП, а також надав відповідачу фотографії лише після його відмови у виплаті страхового відшкодування, як підстави для відмови у страховому відшкодуванні слід вважати безпідставним та таким, що суперечать висновку про необхідність стягнення страхового відшкодування як необґрунтовано невиплаченого.

Окрім цього, згідно змісту ст. 36 вказаного Закону страховик, протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Зважаючи на вказане, а саме невиконання страховиком свого обов'язку щодо виплати страхового відшкодування у передбачений законом строк (5.11.2014 року), відсутність будь-яких поважних причин для цього, позовні вимоги про нарахування пені з 21.11.2014 року (дата відмови у виплаті страхового відшкодування) по 31.07.2015 року слід вважати обґрунтованими.

Колегія суддів вважає, що вимога про стягнення пені підлягає до задоволення у повному обсязі (3834,85 грн.) відповідно до облікових ставок Національного Банку України у цей період, відповідно до вказаного нижче розрахунку.

датаОблік. Ставка НБУДні
21.11.14-05.02.151476679,38
06.02.15-03.03.1519,526319,51
04.03.15-31.07.5,96
3834,85

Крім цього, оскільки зобов'язання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобов'язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК, зокрема сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Проценти річних, так само як і інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов'язання і на відміну від пені не є санкцією за порушення грошового зобов'язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та три проценти річних є наслідком невиконання грошового зобов'язання.

Враховуючи вказане слід стягнути інфляційні втрати та частково 3% відсотки річних за період з 21.11.2014 року до 6.04.2016 року (заява про збільшення позовних вимог) у розмірах 5560,36 грн. (зважаючи на те, що суд апеляційної інстанції не може вийти за межі позовних вимог), а також 474, 54 грн. відповідно до наведених розрахунків.

Індекс інфляції
листопад 2014101,9 1,019
грудень 2014103 1,03
січень 2015 103,1 1,031
лютий 2015105,3 1,053
березень 2015 110,8 1,108
квітень 2015114 1,14
травень 2015102,2 1,022
червень 2015100,4 1,004
липень 201599 0,99
серпень 201599,2 0,992
вересень 2015102,3 1,023
жовтень 201598,7 0,987
листопад 2015102 1,02
грудень 2015100,7 1,007
січень 2016100,9 1,009
лютий 201699,6 0,996
березень 2016101 1,01
квітень 2016103,5 1,035
1,58019
158,019

Інфляційні 11501,38 грн. Х 158,019 % /100 - 11501,38 = 6672,98 грн.

3% річнихДні
21.11.2014-31.12.20144037,81
01.01.2015-31.12.,04
01.01.2016-06.04.20169791,69
474,54

Мотиви суду першої інстанції про те, що рішення відповідача про відмову у виплаті страхового відшкодування позивачем до суду не оскаржувалось, незаконним визнано не було, а також наявності спору між сторонами як причини неможливості стягнення пені та застосування ст. 625 ЦК України не слід вважати обґрунтованими, оскільки факт винесення страховиком рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування не перешкоджає зверненню до суду з даним позовом без окремого оскарження такого, обов'язковості окремого оскарження якого закон не передбачає. А безпідставність такої відмови, яка встановлена судом свідчить про необхідність застосування вимог закону щодо стягнення пені. Аналогічно, наявність спору не звільняє особу від виконання грошового зобов'язання та не зупиняє дії ст. 625 ЦК України.

Зважаючи на наведене, доводи апеляційної скарги слід визнати частково обґрунтованими та таку задовольнити частково.

Рішення ж суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та стягнення судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити частково. Стягнути з відповідача на користь позивача 3834,85 грн. пені за порушення виконання зобов'язання за період з 21.11.2014 року по 31.07.2015 року; 5560,36 грн. інфляційних втрат та 474,54 три відсотки річних за прострочення грошового зобов'язання за період з 21.11.2014 року по 6.04.2016 року.

У задоволенні решти позову - відмовити.

Відповідно до задоволених вимог позову та апеляційної скарги слід стягнути судові витрати.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п. 2-4, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 08 квітня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог та стягнення судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНТЕР-ПОЛІС», третя особа: ОСОБА_4 про стягнення пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНТЕР-ПОЛІС» на користь ОСОБА_2 487,2 грн. сплаченого ним судового збору при розгляді справи у суді першої інстанції.

В решті рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНТЕР-ПОЛІС» на користь ОСОБА_2 267,96 грн. сплаченого ним судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: В.Я. Бакус

Т.А. Гірник