АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 645/8864/15-ц Головуючий 1 інстанції Іващенко С.О
Провадження № 22ц/790/4763/16 Доповідач: Коваленко І.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Коваленко І.П

суддів - Сащенко І.С., Коровіна С.Г.

при секретарі - Калюжній Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_2 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутого майна та стягнення суми,-

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутого майна та стягнення суми.

В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що в жовтні 2012 року працівники Агенції з нерухомості «Ал'янс» та ОСОБА_1 запропонували їй придбати у власність нібито належний відповідачці будинок АДРЕСА_1. При цьому, ОСОБА_1 запевнила її про наявність повного пакету документів, необхідних для складання договору купівлі-продажу, а також про відсутність будь-яких перешкод по здійсненню вказаного правочину, в тому числі прав інших осіб на вказаний житловий будинок. Також ОСОБА_1 запевняла ,що зазначений житловий будинок належить саме їй.

Будучі впевненою в порядності ОСОБА_1 та професіоналізмі працівників АН «Ал'янс», вона погодилася з їх пропозицією придбати у ОСОБА_1 вищевказаний будинок. При цьому вони запропонували скласти договір про намір и укласти договір купівлі-продажу будинку.

ОСОБА_1 та працівники АН «Ал'янс» наполягли на тому, що договір про наміри повинен бути складеним в письмовій формі без нотаріального посвідчення, при цьому запевнили її, що так усі роблять і ніяких проблем з цього приводу не буде.

Не розбираючись в юридичній практиці, та не усвідомлюючи правових наслідків, вона погодилася на складання договору про наміри без нотаріального посвідчення.

Так, 15.10.2012 року між ОСОБА_3 (Покупець) та ОСОБА_1 (Продавець) за участю працівника АН «Ал'янс» був укладений договір про наміри №1505 (надалі договір).

Згідно п. 1. Договору Продавець має намір передати у власність, а Покупець - прийняти та оплатити в строк до 17.00 години 15 листопада 2012 року домоволодіння та земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1. Під передачею нерухомості у власність розуміється нотаріальне оформлення договору купівлі-продажу міжПродавцем та Покупцем у нотаріуса ОСОБА_4.

Пунктом 2. Договору визначена ціна 55000 доларів США.

ОСОБА_1 запевнила її, що у вказану дату, тобто 15.11.2012 року, вона продасть вказаний вище будинок.

Однак, щоб бути впевненою у серйозності намірів, вона повинна отримати від ОСОБА_3 гарантію. В якості гарантії намірів на придбання уОСОБА_1 будинку, остання запропонувала їй передати 1500 доларів США.

Будучи впевненою у порядності ОСОБА_1 позивач передала останній наявні у неї 1500 доларів США в кількості 15 купюр номіналом по 100 доларів США.

ОСОБА_1 пояснила, що коли буде відбуватись правочин з купівлі-продажу будинку, вони разом підуть до пункту обміну валют, де відповідач поверн езазначені кошти, а ОСОБА_3 в свою чергу повинна буде розрахуватися з нею за будинок в гривні, в сумі, що еквівалентна на день правочину 55000 доларам США.

Вказані ж 1500 доларів США ОСОБА_3 на свій розсуд зможе залишити собі, або ж розміняти їх на гривні та передати останні ОСОБА_1 вже як частину сплати за договором купівлі-продажу.

Вказане відбувалося в присутності працівника АН «Ал'янс», тому, на той час ОСОБА_3 була впевнена у правомірності дій та намірів ОСОБА_1

З цього приводу в п.8 Договору було вказано, що ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_3 1500 доларів США, а також ОСОБА_1 була складена власноруч та підписана розписка про отримання від позивача вказаних коштів.

В п.9 Договору, а також в розписці було вказано, що у разі невиконання ОСОБА_1 своїх зобов'язань щодо продажу будинку, вона зобов'язується повернути ОСОБА_3 вказану гарантовану суму, ще й в двократному розмірі протягом трьох днів, починаючи з 15.11.2012 року.

Однак, в обумовлений день, 15.11.2012 року, ОСОБА_1 зателефонувала та повідомила, що вона в односторонньому порядку змінює ціну за будинок та запропонувала придбати в неї вказаний будинок за суму, що еквівалентна 60000 доларам США.

ОСОБА_3 повідомила, що в неї немає таких грошей, що вони домовлялися про та суму 55000 доларів США. Однак ОСОБА_1 в наполегливій формі почала вимагати від неї гроші в розмірі екв. 60000 доларів США. Таким чином, ОСОБА_1 самовільно, в односторонньому порядку змінила домовленості про ціну договору купівлі-продажу домоволодіння. На прохання ОСОБА_3 повернути належні їй 1500 доларів США, ОСОБА_1 бросила слухавку.

В подальшому ОСОБА_1 ігнорувала неодноразові її вимоги про повернення належних їй 1500 доларів США, до теперішнього часу належне майно вона не повернула. Позивач ОСОБА_3 зазначає, що купівля-продаж будинку за адресою АДРЕСА_1 не відбулася з вини ОСОБА_1 і тому вважає, що ОСОБА_1 безпідставно утримує та не повертає належне їй майно.

В зв'язку з чим позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, який було уточнено 10 лютого 2016 року, та просила визнати договір №1505 від 15.10.2012 року, укладений між нею та ОСОБА_1 недійсним, внаслідок нікчемності даного правочину, застосувати як наслідок недійсності правочину повернення їй безпідставно набуте майно - 1500 доларів США, а у разі неможливості повернути в натурі вказане майна - стягнути з ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 32899 грн. 17 коп. Крім того, позивач просила стягнути з відповідача суму судових витрат у розмірі 974 грн. 40 коп.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 просила позов задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача - ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 задовольнити повністю та зазначав, що відповідачка ввела ОСОБА_3 в оману, повідомивши недостовірну інформацію про те що вона є власницею домоволодіння АДРЕСА_1 та запропонувала придбати у неї зазначене житло за суму 55000 доларів США.

При цьому, ОСОБА_1 запевнила ОСОБА_3 про наявний в неї повний пакет правовстановлюючих документів, представлялася як продавець домоволодіння, та запропонувала передати їй в якості гарантії грошові кошти в розмірі 1500 доларів США. Останні домовилися про здійснення купівлі-продажу домоволодіння 15 листопада 2012 року. При цьому ОСОБА_1 запевняла ОСОБА_3 про те, що зазначена сума грошових коштів в розмірі 1500 доларів США буде нею повернута ОСОБА_3, й остання на свій розсуд зможе розпорядитися зазначеними коштами: залишити собі, або ж використати їх для розрахунку за договором купівлі-продажу.

Працівником АН «Ал'янс» та ОСОБА_1 був складений Договір про наміри №1505.

ОСОБА_3, довіряючи зазначеним особам та не розбираючись юридичній практиці, розписалася у цьому договорі. Питання про місце вчинення правочину та про конкретного нотаріуса, з нею не узгоджувалося. В тексті згаданого Договору зазначене прізвище «ОСОБА_4». Не зазначено ініціалів, адреси розташування зазначеного нотаріуса.

Окрім цього за текстом речення взагалі незрозуміло чи це прізвище чоловіка або ж жінки.

Також, представник позивача зазначив що жодної вказівки про те що це Попередній договір і що зазначена сума в розмірі 1500 доларів США - є завдатком, у вказаному документі не міститься.

Крім того попередній договір про взяття на себе зобов'язання здійснити купівлю-продаж домоволодіння повинен був бути укладений у письмовій формі з обов'язковим нотаріальним засвідченням, як це передбачено для основного договору купівлі-продажу будинку, тому цей правочин є недійсним в наслідок нікчемності, а отримані грошові кошти ОСОБА_1 безпідставно утримує та не повертає законному власникові.

З вини ОСОБА_1, 15 листопада 2012 року правочин купівлі-продажу домоволодіння здійснений не був, тому що остання, в односторонньому порядку змінила обумовлену ціну, запропонувавши ОСОБА_3 купити будинок за 60000 доларів США, яких у позивача не було.

В ході судового розгляду справи, було з'ясовано, що зазначений будинок ОСОБА_1 взагалі ніколи не належав, а його власником є її чоловік ОСОБА_7.

Про це ОСОБА_1 позивачу не повідомляла, представляючись продавцем будинку. Також, за текстом Договору про наміри №1505 ОСОБА_1 зазначена як продавець, жодної вказівки про те що вона діє на підставі довіреності та в інтересах свого чоловіка в цьому документі не міститься.

Тому договір про наміри №1505 так і розписку ОСОБА_1 слід вважати лише як доказ безпідставного набуття останньою належного ОСОБА_3 майна.

Про порушення свого права ОСОБА_3 дізналася 15.11.2012 року, тобто в день, коли ОСОБА_1 в односторонньому порядку змінила ціну договору купівлі-продажу будинку та відмовилася повернути належні Позивачу гроші в сумі 1500 доларів США. З цього часу і почався перебіг позовної давності.

Відповідач - ОСОБА_1 жодного разу в судове засідання не з'явилася, через свого представника - ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності, надала до суду заяву, в якій зазначала, що з'явитися до судового засідання не може у зв'язку з незадовільним станом здоров'я та просила суд слухати справу за її відсутності, однак з обов'язковою участю її представника - ОСОБА_2 Крім того зазначила, що проти задоволення позову заперечує.

Представник відповідача - ОСОБА_2 в судовому засіданні, проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні повністю, посилаючись на те, що дійсно між ОСОБА_3 з одного боку, та ОСОБА_1 з іншого боку, був укладений попередній договір №1505 від 15.10.2012 про взяття на себе зобов'язання здійснити купівлю-продаж домоволодіння АДРЕСА_1.

За вказаним договором у строк до 15.11.2012 року ОСОБА_1 зобов'язалася продати, а ОСОБА_3 - придбати зазначене домоволодіння. Також, на виконання зазначеного попереднього договору, ОСОБА_3 передала ОСОБА_1 в якості завдатку грошові кошти в сумі 1500 доларів США. При цьому сторонни домовилися про те, що угода купівлі-продажу буде укладена 15 листопада 2012 року в приміщенні приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_4.

В подальшому, в зазначений день, тобто 15.11.2012 року ОСОБА_1 з'явилася до нотаріуса ОСОБА_4 для здійснення правочину з купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1., що підтверджується свідоцтвом, посвідченим приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_4 та зареєстровано в реєстрі за №3522.

Однак, ОСОБА_3 у зазначений день до нотаріуса не з'явилася. Тим самим, з вини ОСОБА_3 згаданий правочин здійснений не був, а за умовами договору про наміри №1505, вказана сума, що на думку представника відповідача є завдатком, ОСОБА_3 не повертається, а залишається продавцеві.

Крім того, представник відповідача зазначав, що як вбачається з витягу з реєстру нотаріусів України, в м. Харкові та Харківській області значиться зареєстрованим тільки нотаріус ОСОБА_4, адреса: АДРЕСА_2. Інших державних або приватних нотаріусів з прізвищем ОСОБА_4 або ОСОБА_4 не значиться, а тому, на думку представника відповідача, посилання позивача в даному випадку не заслуговують уваги. Також, представник відповідача зазначав, що ОСОБА_1 дійсно не була власником зазначеного домоволодіння, але ж діяла на підставі довіреності, якою її чоловік ОСОБА_7, що є власником будинку, уповноважив її представляти його інтереси, в тому числі щодо продажу належного йому будинку.

Про причини невнесення даних про те, що ОСОБА_1 діє в інтересах ОСОБА_7 на підставі довіреності до тексту договору про наміри №1505, представник відповідача нічого не пояснив.

Окрім цього, представник відповідача, пояснив, що отримані ОСОБА_1 від ОСОБА_3 грошові кошти відповідачка використала на свій розсуд - передавши їх за іншим договором в якості завдатку на придбання квартири.

В судовому засіданні представник відповідачки заявив клопотання про застосування позовної давності, в якому зазначив, що правочин сторонами був укладений 12 жовтня 2012 року, то у такому випадку перебіг строків позовної давності має визначатися саме з вказаної дати. Трирічний термін позовної давності закінчився 16 жовтня 2015 року, а позов позивачем подано тільки 19 жовтня 2015 року.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 травня 2016 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутого майна та стягнення суми - задоволено частково.

Визнано недійсним договір №1505 від 15 жовтня 2012 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 внаслідок нікчемності даного правочину.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 31946 (тридцять одна тисяча дев'ятсот сорок шість) грн. 55 коп., а також судові витрати по оплаті судового збору в сумі 806 (вісімсот шість) грн. 67 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_2 просить рішення суду в частині стягнення грошових коштів з відповідача у розмірі 31946, 67 грн. змінити, а також стягнення з відповідача судового збору у сумі 806 грн.67 коп. та в задоволенні позовних вимог в частині стягнення грошових коштів відмовити, сплачений позивачем судовий збір зарахувати на користь Державного бюджету України, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам по справі, оскільки судом безпідставно не булі взяті до уваги надані докази та пояснення.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Згідно із чч. 1, 3 ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу будинку.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч.1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов»язання повернути майно позивачу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року № 6-88цс13, що в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно Договору про наміри №1505 від 15 жовтня 2012 року ОСОБА_1, паспорт серія НОМЕР_2, яка мешкає АДРЕСА_1, яка в подальшому іменується як Продавець і гр. ОСОБА_3 паспорт серія НОМЕР_1 мешкає АДРЕСА_3, яка в подальшому іменується як Покупець, за участю АН «Ал'янс» в особі ОСОБА_8, уклали данний Договір про наступне. П.1 Продавець має намір передати у власність, а Покупець - прийняти та оплатити в строк до 17.00 15 листопада 2012 року домоволодіння та земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1. Під передачею нерухомості у власність розуміється нотаріальне оформлення договору купівлі-продажу між Продавцем та Покупцем, у нотаріуса ОСОБА_4. (а.с.8).

Згідно П.2 зазначеного Договору ціна визначена Продавцем в розмірі п'ятдесят п'ять тисяч доларів США, розрахунки здійснюються в гривні, по поточному курсу покупки, в ХГРУ ЗАО КБ «ПриватБанк», на день укладення договору купівлі-продажу и здійснюються до підписання договору купівлі-продажу.

Відповідно до п.4 даного Договору Продавець засвідчує, що дане домоволодіння до цього моменту ніяким чином не відчужене, не закладене, у спорах та під забороною (арештом) не знаходиться, прав відносно нього третіх осіб не мається, договір оренди (найму) не укладався.

Відповідно до пункту 8 Договору про наміри від 15.10.2012 року Покупець в якості гарантії виконання зобов'язань, передає Продавцю гарантійну суму в розмірі одна тисяча п'ятсот доларів США. Гарантійна сума є частиною платежу за придбаний об'єкт нерухомості.

В пункті 9 Договору зазначено, що уразі невиконання договірних зобов'язань Покупцем, гарантована сума Продавцем не повертається. Продавець, у разі невиконання ним договірних зобов'язань, зобов'язується повернути Покупцеві гарантовану суму в двократному розмірі протягом трьох днів, починаючи з дати, зазначеної в п.1 (15.11.2012 року). У разі прострочення повернення зазначеної суми, Продавець сплачує Покупцеві пеню в розмірі 2% за кожний день прострочення.

За текстом Договору про наміри №1505 від 15.10.2012 зазначено, що ОСОБА_1 є Продавцем, тобто власником вказаного домоволодіння. Жодної вказівки про те, що ОСОБА_1 діє за дорученням свого чоловіка ОСОБА_7 в цьому документі - не міститься.

В судовому засіданні представником відповідача надавалась копія довіреності від 14 серпня 2012 року, яка зареєстрована в реєстрі за №123 та посвідчена секретарем виконавчого комітету Кулиничівської селищної ради - Шевченко Т.У., згідно якої ОСОБА_7 уповноважив ОСОБА_1 представляти його інтереси, для чого надав їй права, передбачені для сторін, третіх осіб чи інших осіб, що беруть участь в цивільному чи господарському процесі, у тому числі право подання позову, права повної або часткової відмови від позовних вимог, повного або часткового одержання рішення, ухвали, постанови суду (далі в усіх випадках суд позначає як загальні, так і спеціалізовані суди усіх ланок та інстанцій), виконавчого листа або наказу суду, пред'явлення виконавчого листа або наказу суду, пред'явлення виконавчого листа або наказу суду до виконання, оскарження рішень, ухвал, постанов суду у передбаченому чинним в Україні законодавством порядку, а також права подавати від його імені заяви у відповідні органи, підприємства, установи та організації, одержувати необхідні довідки, рішення та іншу інформацію у будь-яких державних та недержавних органах, підприємствах, установах, організаціях, розписуватися за мене та виконувати за мене всі інші дії пов'язані з цією довіреністю. Довіреність видана терміном на один рік та дійсна до 14.08.2013 року. З огляду зазначеної довіреності вбачається, що ОСОБА_7 не уповноважував ОСОБА_1 та не доручав останній здійснювати правочин з відчуження належного йому нерухомого майна - домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с.97).

Згідно пояснень позивача - ОСОБА_3, які вона надала в судовому засідання, ОСОБА_1 запевняла її про те, що вказане домоволодіння належить саме їй, вказувала про відсутність прав інших осіб на зазначене нерухоме майно, діяла від свого імені та у власних інтересах. Зазначені факти ОСОБА_1 замовчувала, та ОСОБА_3 останні стали відомі вже у судовому засіданні.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно того, що відповідачка, не будучи власником спірного будинку та не маючи повноважень від імені власника на вчинення договору купівлі-продажу будинку безпідставно отримала від позивачки 1500 доларів США та заперечує їх повертати, то ця сума підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки.

Вартість безпідставно набутого майна визначена судом першої інстанції згідно позовних вимог позивача на день звернення до суду і становить 31946 грн. 55 коп., згідно даних офіційного інтернет-сайту НБУ України станом на 19.10.2015 року курс гривні по відношенню до долару США: за 100 доларів США - 2129.7699 гривень.

Позивачка рішення суду в ці частині не оскаржувала.

Обґрунтовано судом першої інстанції не прийняті доводи відповідачки про порушення строків позовної давності.

Відповідно до вимог ч.1 ст.261 ЦК України,перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушеннясвого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч.3 цієї статті, перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_3 звернулась до суду із даним позовом 19 жовтня 2015 року (а.с.2).

Відповідно до договору про наміри №1505 право позивачки було порушено в день призначення договору купівлі-продажу домоволодіння, який не відбувся, тобто, починаючи, з 15 листопада 2012 року.

Отже, строк позовної давності позивачкою не порушено.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось і апеляційною інстанцією не переглядалось.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду законне і обґрунтоване, постановлено з дотриманням вимог матеріального в процесуального права і підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

На підставі наведеного та керуючись п.1ч.1 ст.307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 травня 2016 року - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -