АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 645/2615/16ц Головуючий 1 інстанції: Сілантьєва Е.Є.
Провадження: № 22ц/790/5303/16
Категорія: сімейні Суддя-доповідач: Гуцал Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Гуцал Л.В.,

суддів - Трішкової І.Ю., Котелевець А.В.,

за участю секретаря - Литвин О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 13 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на сина, який продовжує навчання, -

встановила:

27 травня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зазначеним позовом. Просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти на своє утримання на період навчання в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів відповідача.

Посилався на те, що він на даний час навчається в Харківському автотранспортному технікумі (денне відділення) та потребує матеріальної допомоги. Відповідач є його рідним батьком, працює та має можливість матеріально допомогати сину, який досяг повноліття та продовжує навчання.

Відповідач позов не визнав.

Рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 13 липня 2016 року позов задоволено частково. Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на його утримання у розмірі 1/6 частини від усіх доходів, починаючи з 07 липня 2016 року до закінчення ОСОБА_3 навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23 років; в іншій частині позовних вимог відмовив; вирішив питання про негайне виконання рішення в частині платежів за один місяць та про розподіл судових витрат.

З таким рішенням сторони не погодились.

Позивач в апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, зокрема, надання невірної оцінки доказам у справі та неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Відповідач в апеляційній сказі просить рішення суду першої інстанції змінити - стягнути з нього на користь позивача аліменти в розмірі 1/10 частини усіх доходів, починаючи з 07 липня 2016 року до закінчення ОСОБА_3 Харківського автотранспортного технікуму, але не більше ніж досягнення ним 23 років, без врахування часу канікул; в іншій частині рішення залишити без змін. Посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального і процесуального права.

У суді апеляційної інстанції позивач свою апеляційну скаргу підтримав, проти задоволення скарги ОСОБА_2 заперечував. Відповідач свою апеляційну скаргу підтримав, проти задоволення скарги ОСОБА_3 заперечував.

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України у межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що позивач досяг повноліття, але продовжує навчання та потребує у зв'язку з цим матеріальної допомоги, а відповідач має стабільний дохід та може надавати таку допомогу в розмірі 1/6 частини доходу щомісячно.

Колегія суддів вважає, що, ухвалюючи оскаржуване у справі судове рішення, суд першої інстанції з дотриманням вимог ст.ст. 213,214 ЦПК України правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та виходячи із встановлених у справі обставин, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на період навчання.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ч. 3 ст. 199 СК України).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 20 постанови від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином відповідача ОСОБА_2.

На даний час ОСОБА_3 повнолітній, але навчається на третьому курсі денного відділення Харківського автотранспортного технікуму ім.С.Орджонікідзе; строк закінчення навчання - 30 червня 2017 року.

ОСОБА_3 отримує стипендію, розмір якої складає 692 гривні. Згідно наданої позивачем медичної документації, останній має хронічні захворювання та періодично проходить курси лікування.

Батьки позивача розлучені, останній проживає разом з матір'ю та бабусею.

Відповідач у зареєстрованому шлюбі не перебуває, має непрацездатних за віком батьків, інших дітей, крім сина ОСОБА_3 не має.

Встановлено також, що мати позивача працездатна, але не працює; батько позивача має постійне місце роботи, з 1998 року і по теперішній час працює в ПрАТ «Філіп Морріс Україна». Згідно довідки про доходи середній заробіток ОСОБА_2 за період з грудня 2015 по травень включно 2016 року складає 18989 гривень на місяць.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком суду, що ОСОБА_3, який продовжує навчання потребує матеріальної допомоги і що, відповідач має можливість таку допомогу надавати.

Визначаючи розмір аліментів до стягнення, суд першої інстанції у повній мірі врахував вимоги ст.200 СК України та з урахуванням таких принципів цивільного судочинства як розумність та справедливість, дійшов обґрунтованого висновку про можливість сплати відповідачем аліментів у 1/6 частині від його доходу, що забезпечить потреби позивача на час навчання.

Доводи апеляційної скарги позивача правильність висновку суду не спростовують.

Посилання ОСОБА_3 на те, що суд визначивши розмір аліментів в 1/6 частині не взяв до уваги той факт, що до досягнення позивачем повнолітня відповідач сплачував аліменти в розмірі 1/4 частини його доходів та на даний час матеріальне та сімейне становище останнього не змінилось, а відтак він може сплачувати аліменти у тому ж розмірі, не можна визнати обґрунтованим.

Як встановлено судом аліменти в розмірі 24/100 з усіх видів заробітку ОСОБА_2 були стягнуті за судовим рішенням на користь матері позивача до досягнення останнім повноліття. Предметом даного спору є стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання. На даний час ОСОБА_3 є студентом та має самостійний дохід - отримує стипендію у розмірі 692 гривні на місяць, що було враховано судом при визначенні розміру аліментів.

Оскільки ОСОБА_2 не перебуває у зареєстрованому шлюбі, суд обґрунтовано не взяв до уваги посилання позивача на те, що цивільна дружина відповідача працює та отримує певний дохід.

Мати позивача є працездатною особою, а тому посилання ОСОБА_3 на те, що його мати не працює та не може йому матеріально допомагати, обґрунтовано не було взято судом до уваги.

Не можна визнати обґрунтованими і доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2.

Так, посилання відповідача на те, що суд при визначенні розміру аліментів не взяв до уваги факт отримання позивачем стипендії та наявність у відповідача непрацездатних батьків не відповідає матеріалам справи, оскільки дані обставини були враховані і про це суд зазначив у своєму рішенні.

Обгрунтованим є і посилання відповідача на те, що поза увагою суду залишилась недоведеність позивачем витрат на навчання. При вирішенні спору суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивач який продовжує навчання потребує матеріальної підтримки. При цьому суд врахував і розмір стипендії позивача і стан здоров'я останнього.

При визначенні розміру аліментів суд дійсно не прийняв до уваги посилання відповідача на те, що він має іншу сім'ю, проте це не вплинуло на законність рішення, оскільки судом було встановлено, що ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі не перебуває, інших дітей крім позивача не має.

Не ґрунтуються на законі і доводи відповідача стосовно того, що суд невірно визначив час до якого слід стягувати аліменти. З рішення вбачається, що суд стягнув аліменти в межах позовних вимог - на період навчання відповідача, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_3 23 років, що відповідає вимогам ст.199 СК України. Те, що згідно з законом право на утримання припиняється у разі припинення навчання суд зазначив у мотивувальній частині свого рішення.

Помилковим та таким, що не ґрунтується на чинному законодавстві є і посилання в апеляційній скарзі на те, що суд у порушення норм матеріального права не зазначив у своєму рішенні, що аліменти потрібно стягувати без урахування часу перебування позивача на канікулах.

Враховуючи, що наведені в апеляційних скаргах доводи є необґрунтованими і правильність вищезазначених висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 13 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді