Справа № 734/1284/16-ц Провадження № 22-ц/795/1638/2016 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Соловей В. В. Доповідач - Лакіза Г. П.
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 вересня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіЛакізи Г.П.,
суддів:Скрипки А.А., Шевченка В.М.,
при секретарі:Покладі Д.В.,
за участю:прокурора Гелета О.О., представників позивача ОСОБА_1 і ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою заступника військового прокурора Деснянського гарнізону на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 21 липня 2016 року в справі за позовом заступника військового прокурора Деснянського гарнізону в інтересах держави в особі Остерської квартирно-експлуатаційної частини району смт Десна Козелецького району Чернігівської області до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання осіб такими, які незаконно утримують жиле приміщення, та виселення,

- третя особа Служба у справах дітей Козелецької районної державної адміністрації, -

в с т а н о в и в:
В апеляційній скарзі заступник військового прокурора Деснянського гарнізону просить скасувати рішення Козелецького районного суду від 21 липня 2016 року, яким відмовлено в задоволенні позову, та просить ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскаржуване рішення суду ухвалене за невідповідності висновків суду обставинам справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заступник військового прокурора Деснянського гарнізону зазначає, що судом до спірних правовідносин застосовано закон, який на ці правовідносини не поширюється, і не застосовано закон, який підлягав застосуванню. На думку прокурора, суд безпідставно застосував до спірних правовідносин положення статей 124, 125 ЖК України, оскільки ОСОБА_3 трудові відносини не припинив. Він має право на забезпечення службовим житлом за місцем проходження військової служби (смт Чорноморське Одеської області), а за відсутності житла отримувати компенсацію за його оренду (піднайом). Застосуванню до спірних правовідносин, на думку прокурора, підлягали норми ст.ст. 2, 116, 118, 121, 122 ЖК України.

Також прокурор вважає, що посилання суду першої інстанції на Рішення Європейського суду з прав людини є безпідставним, оскільки не відповідає суті справи. Звертаючись до суду з позовом, він не порушував права родини ОСОБА_7 на житло, оскільки жодних документів, на підставі яких ними була отримана спірна квартира, надано не було, спеціальний ордер ними не отримувався, житлову площу після переведення до іншого місця служби не здано, заходів для отримання житла у передбаченому законом порядку не здійснено.

За таких обставин прокурор вважає, що відповідно до ст.116 ЖК України родина Бубликів підлягає виселенню з кімн. АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення, оскільки спірне службове житлове приміщення вони зайняли самоправно. Також звертає увагу суду на те, що родина ОСОБА_7 зареєстрована за іншою адресою: АДРЕСА_2 .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора Гелета О.О., представників позивача ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Позовні вимоги було обґрунтовано тим, що ОСОБА_3 та членами його сім`ї безпідставно утримується службове жиле приміщення, що відноситься до службового фонду Міністерства Оборони України, що не дає можливості реалізувати права інших військовослужбовців Деснянського гарнізону щодо забезпечення житлом.

З акту обстеження житлового приміщення від 26.02.2016 року, вбачається, що в жилому приміщенні в кімнаті АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_4 , 1978 року народження, ОСОБА_5 , 1996 року народження, і ОСОБА_6 , 2001 року народження, а до 2013 року проживав і ОСОБА_3 , 1976 року народження (а.с.8). Також в Акті зазначається, що згідно довідки паспортного столу Будинкоуправління АДРЕСА_3 родина ОСОБА_7 не зареєстрована і зареєстрованою не була. Відповідно до даних Остерської КЕЧ, спеціальний ордер, який дає право на вселення в службове приміщення, на ім`я будь-кого із проживаючих вказаної кімнати, не видавався.

З довідки Будинкоуправління № 1 Остерської КЕЧ району від 26.02.2016 року №2039 вбачається, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 з 22 червня 1999 року, а неповнолітня ОСОБА_6 з 1 травня 2001 року зареєстровані в АДРЕСА_4 ) (а.с.6). 3 лютого 2016 року депутатом селищної ради при залученні свідків проведено обстеження вказаної кімнати (квартири) та встановлено, що в ній вказані особи зареєстровані, але не проживають (а.с.7).

Відповідач ОСОБА_3 із 1997 року є військовослужбовцем Збройних Сил України, проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 АДРЕСА_5 , а з 8 серпня 2013 року проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 смт. Чорноморське Одеської області, є учасником бойових дій. За місцем теперішньої військової служби ОСОБА_3 службовим житлом не забезпечений. Зазначене підтверджується довідкою В/ч НОМЕР_3 від 04.02.2016 року, витягом з книги алфавітного обліку офіцерів, прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби 169 навчального гвардійського центру, посвідченням про відрядження (а.с.9, 10-12,86).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що прокурором не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, а саме того, що відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і ОСОБА_6 самоправно зайняли службове жиле приміщення - кімнату АДРЕСА_1 . Суд першої інстанції погодився з доводами позивача про те, що вказане спірне службове житло призначене для проживання військовослужбовців та членів їх сімей, тому застосував до спірних правовідносини ст. 125 ЖК України, та дійшов висновку, що підстави для виселення відповідачів із кімнати АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення відсутні. Зазначив, що виселення відповідача ОСОБА_8 , а також членів його сім`ї зі спірного службового житла, яке є нині для них єдиним, становитиме для них надмірний тягар, зробить їх безпритульними та порушить їхнє конституційне право на повагу до житла, а також вплине на їхнє приватне та сімейне життя, на права та законні інтереси неповнолітньої дитини.

Відповідно до частини 1 статті 118 ЖК УРСР, жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів; під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Під час розгляду справи апеляційним судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Деснянської селищної ради Козелецького району Чернігівської області від 20.12.2007 р. № 134 будівлі № 1/594 надано статус «сімейного гуртожитку».

На підставі наказу начальника Остерської КЕЧ району № 71 від 01.02.2008 року на баланс будинкоуправління АДРЕСА_6 передано гуртожиток для проживання військовослужбовців та членів їх сімей, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 ( АДРЕСА_8 .

Згідно з наказом начальника Деснянського гарнізону № 137 від 28.12.2015р. на даний час будинок АДРЕСА_7 (за генеральним планом вказаний будинок має №1/594) перебуває на обліку в Остерській КЕЧ та на балансі Будинкоуправління №1 Остерської КЕЧ.

Рішення виконавчого комітету Деснянської селищної ради Козелецького району Чернігівської області про включення кімнати АДРЕСА_1 до числа службових суду не надано.

Отже, спірне жиле приміщення не має статусу службового.

Заявлений по даній справі позов обґрунтований необхідністю виселення відповідачів з кімнати АДРЕСА_1 як осіб, які незаконно утримують службове жиле приміщення, а суд розглядає справу в межах позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції. Заявлені в позові підстави для виселення відповідачів відсутні, оскільки спірне жиле приміщення не має статусу службового. Апеляційна скарга також обґрунтовує необхідність виселення відповідачів із кімнати АДРЕСА_1 як із службового жилого приміщення.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для її задоволення та ухвалення нового рішення про задоволення позову про виселення відповідачів із службового жилого приміщення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу заступника військового прокурора Деснянського гарнізону відхилити.

Рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 21 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: