Справа № 442/432/16 Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П.
Провадження № 22-ц/783/3151/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: представника ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 березня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до Відділу охорони здоров"я Дрогобицької міської ради та Дрогобицької міської поліклініки про стягнення виплат для працівника, направленого для підвищення кваліфікації з відривом від виробництва в іншу місцевість за період з 26.03.2012 року до 23.04.2012 року.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову відмовлено.

Рішення в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_2, вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції неповно з"ясовано обставини які мають значення для справи, оскільки у відповідача не було витребувано довідку про заборгованість по виплатах. Також апелянт зазначає, що відповідно до положень ст. 2 Закону України "Про оплату праці" виплата для працівника, направленого для підвищення кваліфікації з відривом від виробництва в іншу місцевість, є іншою компенсаційною виплатою, що є складовою заробітної плати, а відтак суд дійшов до невірного висновку, зазначивши в оскаржуваному рішенні, що витрати у зв"язку з відрядженням не відносяться до заробітної плати. З наведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції прийшов до висновку, що виплати, пов»язані з відрядженням, не відносяться до заробітної плати, а відтак на вимоги про стягнення компенсацій, пов»язаних з відрядженням, поширюється строк позовної давності, і оскільки позивачкою такий строк пропущено, це відповідно до ст. 267 ЦК України є підставою для відмови в позові.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено і це не заперечувалося сторонами, що ОСОБА_2 перебуває у трудових відносинах з Дрогобицькою міською поліклінікою, працює на посаді медсестри кабінету функціональної діагностики.

Як вбачається з наказу головного лікаря Дрогобицької міської поліклініки №24 від 18.03.2012 року медична сестрам кабінету функціональної діагностики ОСОБА_2 відряджена в м. Львів терміном з 26.03.2012 року до 23.04.2012 року на курси удосконалення, підстава: витяг з наказу керівника Відділу охорони здоров»я виконавчих органів Дрогобицької міської ради №17 від 26.03.2012 року.

Відповідно до ст. 121 КЗпП України працівники мають право та відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв»язку зі службовими відрядженнями. Працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад, витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, установлених законодавством.

Відповідно до постанови КМ України від 28.06.1997 року № 695 «Про гарантії і компенсації для працівників, які направляються для підвищення кваліфікації, підготовки, перепідготовки, навчання інших професій з відривом від виробництва» встановлено для працівників, які направляються для направляються для підвищення кваліфікації, підготовки, перепідготовки, навчання інших професій з відривом від виробництва, такі мінімальні державні гарантії: а) збереження середньої заробітної плати за основним місцем роботи за час навчання; б)оплата вартості проїзду працівника до місця навчання і назад; в) виплата добових за кожний день перебування в дорозі у розмірі, встановленому законодавством для службових відряджень. На час навчання працівники забезпечуються гуртожитком готельного типу. У разі відсутності гуртожитку відшкодування витрат, пов»язаних з наймом житлового приміщення, провадиться в порядку, встановленому законодавством для службових відряджень.

Пунктом 2 постанови КМ України від 28.06.1997 року №695 передбачено, що оплата проїзду працівників, які направляються на навчання з відривом від виробництва, до місця навчання і назад,виплата добових за час перебування в дорозі і за час навчання, стипендії, відшкодування витрат, пов»язаних з наймом житлового приміщення, провадяться за місцем основної роботи, що спростовує доводи апелянта про необхідність стягнення коштів з відділу охорони здоров»я виконавчих органів Дрогобицької міської ради, з яким ОСОБА_2 у трудових відносинах в період відрядження не перебувала і в даний час не перебуває.

Інструкцією про службові відрядження в межах України та за кордон, яка затверджена наказом Мінфіну від 13.03.1998 року №59, передбачено, що підприємство, яке відряджає працівника, здійснює реєстрацію особи, котра відбуває у відрядження, у спеціальному журналі і зобов»язане забезпечити його грошовими коштами (авансом) у розмірах, установлених нормативно - правовими актами про службові відрядження.

Пункт 16 розділу 1 Інструкції….передбачає, що окремим видом витрат, що не потребують спеціального документального підтвердження, є добові витрати ( видатки на харчування та фінансування інших особистих потреб фізичної особи), норми яких установлені відповідно до постанови КМ України від 23.04.1999 року №663 «Про норми відшкодування витрат на відрядження в межах України та за кордон». Додатком до згаданої постанови розмір добових станом на момент перебування ОСОБА_2 у відрядженні становив 30.00 грн.

Факт перебування ОСОБА_2 в період з 26.03.2012 року до 23.04.2012 року на курсах підвищення кваліфікації підтверджується долученим до матеріалів справи посвідченням про відрядження №163, перебування у відрядженні відповідачами не заперечувалося.

Відповідальність перед працівником щодо виплати гарантійних і компенсаційних виплат, у тому числі добових за час перебування у відрядженні, несе сторона трудового договору.

А відтак, з врахуванням вищенаведеного, п. 2 постанови КМ України від 28.06.1997 року №695, п. 4 розділу 11 Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, терміну відрядження, що становить 30 днів, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з Дрогобицької міської поліклініки на користь ОСОБА_2 900.00 грн. добових.

З матеріалів справи вбачається, зокрема, з довідки Дрогобицької міської поліклініки від 25.02.2016 р. № 306, з довідки про доходи ОСОБА_2 за період з січня 2012 року до червня 2012 року, з виписки про нарахування заробітної плати ОСОБА_2 за березень, квітень 2012 року, вбачається, що заборгованість по виплаті їй заробітної плати відсутня, що свідчить про збереження за ОСОБА_2 за основним місцем роботи середньої заробітної плати за час навчання в період перебування у відрядженні з 26.03.2012 року до 23.04.2012 року

Пункти 5 та 6 розділу 11 Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, передбачають, що підприємство за наявності підтвердних документів (в оригіналі) відшкодовує в межах граничних сум витрат на найм житлового приміщення, затверджених постановою КМ України від 02.022011р . №98 та витрати на проїзд до місця відрядження і назад.

Пункт 11 розділу 11 Інструкції… вимагає від працівника після повернення з відрядження до закінчення п»ятого банківського дня, наступного за днем прибуття до місця постійної роботи, подати звіт про використання коштів, наданих на відрядження. Разом із звітом подаються документи в оригіналі, що засвідчують вартість понесених у зв»язку з відрядженням витрат.

Витрати на відрядження відшкодовуються лише за наявності документів в оригіналі, що засвідчують вартість цих витрат. Витрати, понесені у зв»язку з відрядженням, що непідтверджені відповідними документами (крім добових витрат), працівникові не відшкодовуються. (п.12 розділу 11 Інструкції…).

На вимогу суду апеляційної інстанції про надання документів на підтвердження перебування ОСОБА_2 у відрядженні у зв»язку з навчанням, а також документів на підтвердження понесених нею у зв»язку з відрядженням витрат та їх компенсації, відділом охорони здоров»я виконавчих органів Дрогобицької міської ради та Дрогобицькою міською поліклінікою надано документи на підтвердження перебування ОСОБА_2 у відрядженні у зв»язку з навчанням в період з 26.03.2012 року до 23.04.2012 року, а саме, копію наказу №24 від 18.03.2012 року, витяг з наказу №17 від 26.03.2012 р., копія посвідчення про відрядження ОСОБА_2 №163 з відмітками про вибуття та прибуття з відрядження, копія табелю відпрацьованих ОСОБА_2 годин за березень та квітень 2012 року.

Інших документів, а саме, документів на підтвердження понесених ОСОБА_2 витрат на оплату вартості проживання та проїзд в період перебування у відрядженні, ні позивачкою, ні відповідачем не було надано.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, в межах заявлених ними вимог. Кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У зв»язку з вищенаведеним, ненаданням належних та допустимих доказів на підтвердження понесених ОСОБА_2 витрат на оплату вартості проживання та проїзд в період перебування у відрядженні у зв»язку з навчанням з 26.03.2012 року до 23.04.2012 року, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_2 щодо відшкодування оплати вартості проїзду та витрат, пов»язаних хз наймом житлового приміщення.

І оскільки п. 2 постанови КМ України від 28.06.1997 року №695 передбачає, що оплата проїзду працівників, які направляються на навчання з відривом від виробництва, до місця навчання і назад,виплата добових за час перебування в дорозі і за час навчання, стипендії, відшкодування витрат, пов»язаних з наймом житлового приміщення, провадяться за місцем основної роботи, пред»явлення ОСОБА_2 позову до відділу охорони здоров»я виконавчих органів Дрогобицької міської ради, з яким ОСОБА_2 у трудових відносинах в період відрядження не перебувала і в даний час не перебуває,є безпідставним.

А відтак в задоволенні позову ОСОБА_2 до відділу охорони здоров»я виконавчих органів Дрогобицької міської ради Львівської області слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового соляру безпосередньо до районного, районного в місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у спорах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Частина 2 ст. 233 КЗпП України передбачає, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь яким строком.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції прийшов до висновку, що виплати, пов»язані з відрядженням, не відносяться до заробітної плати, а відтак на вимоги про стягнення компенсацій, пов»язаних з відрядженням, поширюється строк позовної давності, і оскільки позивачкою такий строк пропущено, це відповідно до ст. 267 ЦК України є підставою для відмови в позові.

З врахуванням положень ст. ст. 1, 2, 12 Закону України «Про оплату праці», колегія суддів приходить до висновку,що гарантії і компенсації для працівників, які направляються для підвищення кваліфікації, підготовки, перепідготовки, навчання, інших професій з відривом від виробництва, входять в структуру заробітної плати.

А тому, з врахуванням ч.2 ст. 233 КЗпП України, право ОСОБА_2 на звернення до суду з позовом про стягнення компенсаційних виплат у зв»язку з направленням її на курси вдосконалення, не обмежене будь - яким строком, а відтак до спірних правовідносин не можуть бути застосовані наслідки спливу позовної давності, передбачені ч. 3 ст. 267 ЦК України, якими є відмова в задоволенні позову.

Крім цього, відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Разом з тим, висновок суду першої інстанції про підставність позову ОСОБА_2 в оскаржуваному рішенні суду відсутній, і за відсутності такого висновку суд першої інстанції застосував наслідки спливу позовної давності, що також свідчить про незаконність оскаржуваного рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення:1) неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з Дрогобицької міської поліклініки на користь ОСОБА_2 900 грн. добових за час перебування на курсах підвищення кваліфікації в період з 26.03.2012 року до 23.04.2012 року.

В задоволенні решти вимог ОСОБА_2 до Дрогобицької міської поліклініки та відділу охорони здоров»я виконавчих органів Дрогобицької міської ради Львівської області відмовити.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуюча: Шеремета Н.О.

Судді: Зверхановська Л.Д.

ОСОБА_4