Номер провадження: 22-ц/785/7647/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів: Комлевої О.С., Сегеди С.М.,

з участю секретаря судового засідання Лопотана В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на боці відповідача: Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», Відділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції в Одеській області, третьої особи, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на боці позивача: Служби у справах дітей Одеської міської ради, про розірвання шлюбу, розподіл майна, що є обєктом спільної сумісної власності, визнання права власності на квартиру, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 06.09.2012 року,

встановила:

04.07.2012 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила розірвати шлюб зареєстрований між нею та ОСОБА_5, провести розподіл спільного майна, визнавши за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 та стягнути з неї на користь ОСОБА_5 грошову компенсацію ринкової вартості 1/5 частки зазначеної квартири, мотивуючи свої вимоги тим, що шлюбні відносини між сторонами припинені, родина фактично розпалась, примирення між ними не можливе. Також зазначала, що відповідач без відома позивачки та її згоди брав на себе кредитні зобовязання під заставу спільної власності та у зв'язку з невиконанням яких державною виконавчою службою накладено арешт на спірну квартиру, що є обєктом спільної сумісної власності.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 06.09.2012 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_2 та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 грошову компенсацію ринкової вартості 1/5 частки зазначеної квартири.

Додатковим рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 14.09.2012 року вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду відповідач ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення судом норм процесуального та не правильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволені позову в частині поділу майна подружжя. Крім того просить змінити рішення районного суду, виключивши з мотивувальної частини деякі абзаци. В іншій частині рішення не оскаржене.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 обґрунтовує тим, що обидва кредитні та іпотечні договори, що були отримані на споживчі цілі, були укладені з відома та згоди дружини ОСОБА_2 про що свідчать її письмові заяви, які нотаріально засвідчені. Крім того вказує, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які підтверджують наявність підстав для відступлення від принципу рівності часток подружжя та доказів тієї обставини, що розмір аліментів, які вона одержує, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дітей. ОСОБА_5 зазначає, що суд першої інстанції не мав підстав для задоволення позову через невнесення позивачкою грошей на депозитний рахунок суду, як то передбачено ч.5 ст. 71 Сімейного кодексу України. Збільшуючи частку майна ОСОБА_2 в спірній квартирі, яка є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд першої інстанції, в порушення вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України не встановив обставин, які б свідчили про наявність підстав для застосування до даних правовідносин положень ч. 2,3 ст. 70 Сімейного кодексу України.

Позивач до суду апеляційної інстанції повторно не зявилась, про час а місце розгляду справи сповіщена належним чином.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині розірвання шлюбу не оскаржується, то колегія суддів не перевіряє законність рішення в цій частині.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення районного суду не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_2 та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 грошової компенсації ринкової вартості 1/5 частки зазначеної квартири, що є предметом апеляційного розгляду, суд першої інстанції керувався зокрема ст.ст. 60, 63, 69 СК України, ст.ст.368, 372 ЦК України та виходив з необхідності відійти від принципу рівності часток при поділі спільного сумісного майна та виділив позивачці 4/5 часток, а відповідачу -1/5 частки квартири.

З такими висновками суду погодитись не можна оскільки вони не відповідають обставинам справи, зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦКП України, якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» у разі визнання відповідачем (або його представником за відсутності у дорученні відповідних обмежень) позову можливе лише ухвалення рішення про задоволення позову, а не про задоволення позову частково чи про відмову в його задоволенні. Якщо для цього немає законних підстав, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує розгляд справи. Визнання позову повинно бути безумовним, а якщо у справі беруть участь кілька відповідачів, то ухвалення рішення про задоволення позову за наявності для цього законних підстав можливе лише у разі визнання позову всіма відповідачами.

Так, судом першої інстанції встановлено, 09.09.2005 року відповідачем ОСОБА_5 було укладено з ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, який було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_9 Відповідно до технічного паспорту Комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» зазначена квартира складається в цілому з шести житлових кімнат загальною житловою площею 119,8 кв.м. та підсобних приміщень, загальною площею 171,6 кв.м. Інвентаризаційна вартість квартири складає 26 058 грн.

Для спрощення процедури нотаріального посвідчення угоди, покупцем в договорі купівлі-продажу від 09.09.2005 року було вказано відповідача, при цьому позивачем була надана нотаріально посвідчена згода на укладення ОСОБА_5 цього правочину, яка була викладена окремою заявою та зберігається у справах приватного нотаріуса ОСОБА_9

В квартирі зареєстровані позивач з відповідачем та двоє дітей.

Колегією суддів встановлено, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів про необхідності відходу від принципу рівності часток при поділі спільного сумісного майна.

Крім того, позивачем у порушення ч.5 ст. 71 Сімейного кодексу України, не внесено позивачкою грошей на депозитний рахунок суду, що є підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення грошової компенсації ринкової вартості 1/5 частки зазначеної квартири, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, більш того судом взагалі не визначено вартість 1/5 частки квартири.

З урахуванням вищевикладеного, не дивлячись на визнання позивачем позову, у задоволенні позову в частині поділу майна подружжя необхідно відмовити, оскільки такі вимоги суперечать закону та порушують права відповідача на власність.

Разом з тим колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги щодо зміни рішення в частині обґрунтування позовних вимог щодо розлучення, є не обґрунтованими, з огляду на те, що відповідач у судовому засіданні визнав обставини підстав для розлучення, через що вони не підлягали доказуванню, а тому вірно викладені у рішенні суду.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції в частині задоволення позову про поділ майна подружжя не відповідають обставинам справи, зроблені з порушення норм матеріального та процесуального права, на підставі п.п. 1,3,4 ст. 309 ЦПК України, оскаржуване рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Крім того у звязку із скасовуванням рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає необхідним у відповідності до ч. 2 ст. 318 ЦПК України, скасувати ухвалу апеляційного суду Одеської області від 29.05.2013 року.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 315, 318, 319 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 06.09.2012 рокув частині визнання за ОСОБА_2 права власності на квартиру АДРЕСА_2 та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 грошової компенсації ринкової вартості 1/5 частки квартири АДРЕСА_2 скасувати та у цій частині ухвалити нове про відмову у задоволені цих позовних вимог.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 29.05.2013 року скасувати.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.С.Комлева

ОСОБА_10