Ухвала

іменем україни

13 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_3 - на заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 14 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із зазначеним вище позовом, у якому просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором від 14 лютого 2007 року у розмірі 51 841,42 дол. США, що еквівалентно 671 346 грн 39 коп.

Позивач посилався на те, що 14 лютого 2007 року між банком та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, за яким остання отримала кредит в розмірі 59 тис. доларів США зі сплатою 13,2 % річних та терміном повернення до 13 лютого 2027 року. На забезпечення виконання зобов'язання за вказаним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки. У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 10 жовтня 2014 року утворилась заборгованість в сумі 51 841,42 дол. США, що еквівалентно 671 346 грн 39 коп., яку банк просив стягнути солідарно із відповідачів.

Заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 16 лютого 2015 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 14 грудня 2015 року, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 14 лютого 2007 року у розмірі 51 841,42 дол. США, що еквівалентно 671 346 грн 39 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам закону не відповідають.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Судами встановлено, що 14 лютого 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, згідно із яким остання отримала кредит в сумі 59 тис. дол. США на придбання житла зі сплатою 13,2 % річних та терміном повернення до 13 лютого 2027 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та поручителем ОСОБА_4 укладено договір поруки, згідно із яким останній поручився відповідати перед кредитором за виконання зобов'язань у тому ж розмірі, що і боржник.

У результаті неналежного виконання ОСОБА_3 кредитних зобов'язань станом на 10 жовтня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 51 841,42 дол. США, що еквівалентно 641 769 грн 10 коп., яка складається із заборгованості за кредитом - 41 196,44 дол. США, заборгованості за відсотками - 7 019,42 дол. США, заборгованості з комісії за користування кредитом - 1 341,60 дол. США та пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 2 283,96 дол. США.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позичальник не виконує взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, має прострочену заборгованість, яка повинна бути стягнута солідарно з нього та поручителя.

Проте погодитися з такими висновками судів не можна.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», перевіряючи явку в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, суд установлює, чи повідомлені ті, хто не з'явився, про час і місце судового засідання з дотриманням вимог закону, чи вручені особам, які беруть участь у справі, судові повістки в строк, визначений частиною четвертою статті 74 ЦПК України.

На підставі ст. 224 ЦПК України суд до постановлення ухвали про заочний розгляд справи повинен перевірити факт повідомлення відповідача належним чином про час і місце судового засідання. Повідомлення сторін про час і місце розгляду справи повинно проводитися відповідно до вимог статей 74-76 ЦПК України. При цьому в матеріалах справи повинні бути належні докази такого повідомлення. Якщо відповідні докази відсутні, то відповідач не може вважатися повідомленим належним чином.

Із матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції постановлено заочне рішення.

Оскаржуючи його в апеляційному порядку, відповідачі зазначали, що не були належним чином повідомлені про розгляд справи, у зв'язку із чим були позбавлені прав, передбачених ст. 27 ЦПК України, та права надати суду письмові заперечення проти позову і відповідні докази, чим порушено вимоги ст. 128 ЦПК України.

Перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції на зазначене уваги не звернув, не з'ясував, чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку ОСОБА_4 посилався на те, що порука є припиненою у зв'язку із укладенням 31 липня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_3 додаткової угоди до кредитного договору від 14 лютого 2007 року. Згідно з додатковою угодою збільшено процентну ставку у порівнянні з умовами кредитного договору, тобто збільшено відповідальність ОСОБА_3, а відповідно і його (ОСОБА_4.), як поручителя. Копію цієї угоди ОСОБА_4 надав суду (а. с. 114).

За положеннями частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Таким чином, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки, навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року № 6-3176цс152, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Проте апеляційний суд, приєднавши зазначені вище документи, на вищевказану правову позицію Верховного Суду України та обставини справи уваги не звернув, не визначився з наявністю підстав для припинення поруки.

Між тим з'ясування зазначених вище обставин має суттєве значення для вирішення питання про солідарне стягнення заборгованості.

Частиною 1 статті 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із частиною 2 статті 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Закон визначає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Жоден доказ не має наперед встановленого значення.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» надано копію кредитного договору, який відрізняється від екземпляру кредитного договору, який наявний у ОСОБА_3

Однак належної оцінки даному факту суд не надав, а вказані розбіжності не усунув.

Наведене свідчить, що суди не встановили фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених судових рішень із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, у процесі якого суду слід урахувати наведене та залежно від установленого вирішити спір.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 -ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 14 грудня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик