Справа № 215/5696/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу

у складі: головуючого, судді - Тарасенко О.В.

при секретарі - Пасько М.В.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника позивачів: - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5 державна нотаріальна контора, про усунення від права на спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

21.10.2015 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5 державна нотаріальна контора, про усунення від права на спадкування .

В обґрунтування позову зазначили, що 08 січня 2014 року помер ОСОБА_6 За життя йому належало домоволодіння № 133, розташоване по вулиці Матросова у місті Кривому Розі.

Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Крім того, ч. 3 ст. 368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю.

Таким чином, за життя ОСОБА_6 належала ? частина домоволодіння № 133, розташованого по вулиці Матросова у міст ОСОБА_7.

Вказане спадкове майно ОСОБА_6 за життя заповів ОСОБА_1

Частиною 1 ст. 1241 ЦК України встановлено, що малолітні неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатні вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від зміст заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Після смерті ОСОБА_6 за законом спадкоємцям: першої черги на підставі ст. 1261 ЦК України (в редакції 2004 року) є: ОСОБА_6 (дівоче - Рапасій) М.Я., як дружина спадкодавця, яка на час відкриття спадщини досягла пенсійного віку та була непрацездатна; ОСОБА_1 (дівоче - ОСОБА_6) О.С., як дочка спадкодавця; ОСОБА_4, як син спадкодавця, який на час відкриті спадщини був інвалідом II групи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Також, згідно із ч. 3 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Позивач - ОСОБА_3 прийняла спадщину, яка відкрилась зі смертю ОСОБА_6, померлого 08 січня 2014 року, оскільки на час відкриття спадщини була зареєстрована та мешкала разом зі спадкодавцем за однією адресою, що підтверджується відміткою в її паспорті та довідкою про склад сім'ї.

Таким чином, ОСОБА_3, у зв'язку з наявністю заповіту посвідченого на ім'я ОСОБА_1, спадкує половину частки, яка належала б їй у разі спадкування за законом, що складає 1/12 частину домоволодіння № 133 по вулиці Матросова в місті Кривий Ріг.

ОСОБА_1 прийняла спадщину, яка відкрилась зі смертю батька - ОСОБА_6, померлого 08 січня 2014 року, оскільки на час відкриття спадщини була зареєстрована разом зі спадкодавцем за однією адресою, що підтверджується відміткою в паспорті та довідкою про склад сім'ї.

Положенням ст. 1269 визначено: спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Відповідач - ОСОБА_4, також прийняв спадщину, яка відкрилась зі смертю ОСОБА_6, померлого 08 січня 2015 року, оскільки в установлений ст. 1270 ЦК України строк подав відповідну заяву до Другої криворізької державної нотаріальної контори.

Таким чином, у зв'язку з наявністю заповіту посвідченого на ім'я, ОСОБА_1, відповідач - ОСОБА_4 спадкує половину частки, яка належала б йому у разі спадкування за законом, що складає 1/12 частину домоволодіння № 133 по вулиці Матросова в місті Кривий Ріг.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

ОСОБА_3 звернулась до Другої криворізької державної нотаріальної контори з заявою про відмову від обов'язкової частки у спадщині, що відкрилась зі смертю її чоловіка - ОСОБА_6, померлого 08 січня 2014 року, на користь ОСОБА_1

ОСОБА_1 28 серпня 2014 року звернулась до Другої криворізької державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, і отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 5/6 часток домоволодіння № 133 по вулиці Матросова у місті Кривий Ріг.

Відповідно до ч. 5 от. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухиляється від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Спадкодавець - ОСОБА_6 тяжко хворів на хронічне порушення кровообігу. За ним доглядала дочка ОСОБА_1 та дружина ОСОБА_3

ОСОБА_4 із батьком не спілкувався, матеріальної допомоги на лікування, харчування, одяг та інші потреби взагалі не надавав, також, не надавав допомоги по утриманню будинку та прибуденкової території.

Просять позбавити ОСОБА_4 права на обов'язкову частку спадщині, що відкрилась зі смертю ОСОБА_6, померлого 08 січня 2014 року, яка складається з 1/12 частини домоволодіння № 133 по вулиці Матросова у місті Кривий Ріг.

Представник позивачів позов підтримала у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив.

Вислухавши сторони, дослідивши письмові докази, допитавши свідків, суд вважає, що в позов слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

08 січня 2014 року помер ОСОБА_6 (а.с.7). Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з ? частини домоволодіння № 133, розташованого по вулиці Матросова у міст ОСОБА_7.

Після смерті ОСОБА_6 спадкоємцям першої черги за законом є: ОСОБА_3 - дружина спадкодавця, яка на час відкриття спадщини досягла пенсійного віку та була непрацездатна; ОСОБА_1 - дочка спадкодавця; ОСОБА_4 - син спадкодавця, який на час відкриті спадщини є інвалідом II групи.(а.с.4,6,9,13).

За життя спадкодавцем ОСОБА_6 було складено заповіт, згідно якого все своє майно він заповідав своїй доньці ОСОБА_1С.(а.с.10).

Згідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатні вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від зміст заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Оскільки на час відкриття спадщини дружина спадкодавця ОСОБА_3 була пенсіонеркою та непрацездатною , а син спадкодавця ОСОБА_4 був інвалідом 2 групи, то вони мають право на обовязкову частину спадщини, тобто 1/12 частину домоволодіння № 133 по вул.. Матросова у м. Кривому Розі, кожний.

Дружина спадкодавця ОСОБА_3 звернулася до нотаріальної контори с заявою про відмову від обовязкової частки у спадщині на користь доньки ОСОБА_1 (а.с.16).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_1 є власником 5/6 часток спадщини, яка складається з ? частки домоволодіння № 133 по вул.. Матросова у м. Кривому Розі, свідоцтво про право власності на 1/12 частку спірного домоволодіння не видавалося у звязку з виникшею суперечкою між спадкоємцями з приводу їх прав на частки у спадщині (а.с.8,16).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Вирішення питання щодо усунення права на спадкування з підстав, передбачених ст. 1224 ЦК України, можливо за умови, якщо таке право на спадкування існує.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України.

Згідно абз. 2 ч. 3 ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом повнолітні діти, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Частина 5 ст. 1224 ЦК України передбачає, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечувати умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

За змістом ч. 5 ст. 1224 ЦК України, лише при одночасному настанні цих обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від права на спадщину. Саме по собі ненадання допомоги спадкодавцеві не може бути підставою для усунення особи від права на спадкування.

Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»: правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.

Крім того, підлягає з'ясуванню судом і питання, чи потребував спадкодавець допомоги особисто від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу.

Отже, з вищевикладених норм цивільного законодавства вбачається, що ОСОБА_4 є спадкоємцем за законом та має право на обовязкову частку у спадщині після смерті батька ОСОБА_6, померлого 08.01.2014 року, а ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом після смерті батька ОСОБА_6, померлого 08.01.2014 року.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 60 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При розгляді справи за таким позовом суду потрібно брати до уваги такі обставини: чи спадкодавець був у безпорадному стані; чи спадкоємці знали про перебування особи в такому стані; чи спадкоємці мали можливість, але не надавали допомоги спадкодавцеві.

Відповідач є інвалідом 2 групи, що не заперечується позивачами, спадкодавець ОСОБА_6 , як стверджують позивачі тяжко хворів в на хронічне порушення кровообігу, в звязку з чим за ним доглядали його дружина та донька.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив , що між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 були напружені відносини, оскільки останній був раніше засуджений, а тому спілкувалися рідко, ОСОБА_6 до самої смерті, хоча і з палицею самостійно пересувався, що йому потрібна допомога як матеріальна так і в побуті ніколи не скаржився .

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що родину ОСОБА_6 знає з 1987 року, але які були відносини між батьком та сином їй не відомо, ОСОБА_6Є до самої смерті міг пересуватися самостійно, хоча і скаржився на біль в ногах, тому користувався палицею. Ніколи не скаржився, що йому потрібна матеріальна чи інша допомога , а який у нього був матеріальний стан їй не відомо.

Відповідно до п. 6 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Згідно до абз. 7, 11 п. 4 Листа від 16.05.2013 р. Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», виходячи зі змісту ч. 5 ст. 1224 ЦК України, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Таким чином, суду не надано доказів, що спадкодавець ОСОБА_6 через похилий вік та тяжку хворобу перебував у безпорадному стані та потребував допомоги саме від відповідача ОСОБА_4, а останній мав можливість її надавати, за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу, а саме по собі ненадання допомоги спадкодавцеві не може бути підставою для усунення особи від права на спадкування.

Після дослідження та оцінки доказів у справі, надані позивачем, відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України докази, хоча й є допустимими та належними, але вони не свідчать про перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто, що він незадовго до смерті не міг самостійно забезпечити умови свого життя, потребував стороннього догляду, допомоги та піклування. Наявність у спадкодавця низки хронічних хвороб не свідчить про його безпорадний стан, так як суду не надано документи про необхідність стороннього догляду за ним, допомоги та піклування. Ці факти не повідомили суду й свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9, допитані судом за клопотанням представника позивачів. Тобто відсутня обставина, що давала б суду право при наявності інших обставин та їх доведеності, задовольнити цю позовну вимогу.

На підставі викладеного, у відповідності до ст. ст. 1216, 1220, 1224, 1241 ЦК України, п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»:керуючись ст. ст. 10, 11, 58-60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5 державна нотаріальна контора, про усунення від права на спадкування відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Тернівський районний суд м. Кривого Рогу. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: