Провадження №2/761/2803/2016
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12 квітня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.

при секретарі: Вольда М.А., Жигня І.В.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду із позовом до Київської міської ради (далі по тексту - відповідач) про визнання права власності за набувальною давністю на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_3, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, її матір - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 згідно ордеру на житлове приміщення від 14.11.1990 року вселились та в 1994 році приватизували на усіх трьох в рівних частинах квартиру АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла двоюрідна бабуся позивачки ОСОБА_3, після смерті якої ніхто у право на спадкування на її майно в розмірі - 1/3 частка вказаної квартири не вступив. Між тим, позивачка як член її сім»ї не приховувала факт її смерті, добросовісно, відкрито та безперервно користувалась протягом 21 року усією квартирою, в тому числі і належною померлій часткою. Позивач сплачувала за утримання усього нерухомого майна самостійно кошти до житлово-експлуатаційної контори. Після смерті матері ОСОБА_4 позивач оформила на себе право власності на 2/3 частки вказаної квартири, але при зверненні до нотаріальної контори із заявою про оформлення права на спадщину після смерті ОСОБА_3 Серафіми на 1/3 частки квартири позивач отримала відмову. При цьому, нотаріус посилався на те, що позивач ОСОБА_1 не входить до кола спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_3, а заповіту остання не залишила, а тому майно після її смерті ніким успадковано не було. У зв»язку з тим, що позивачка відкрито і добросовісно володіла належною ОСОБА_3 часткою з 01.01.2001 року по даний час, тому просила суд визнати за нею право власності на вказану частку квартири за набувальною давністю.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити з викладених у ньому підстав.

Відповідач Київська міська рада в судове засідання свого представника не направила, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялась належним чином, надавши суду заперечення на позовну заяву. У якому зазначала про відсутність підстав для визнання за позивачкою права власності за набувальною давністю, оскільки визначені у ст.344 ЦК України підстав для цього позивачем не доведено.

Свідки ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердили факт відкритого та добросовісного користування позивачем усією квартирою АДРЕСА_1 протягом часу з 1991 року, оплатою комунальних послуг нею та смерті ОСОБА_3 та потім матері позивачки.

Вислухавши пояснення представника позивача, заперечення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1,2 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних або юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть у ній участь. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Як вбачається з матеріалів справи, спірна квартира АДРЕСА_1 14.11.1990 року була надана в користування позивачу, ОСОБА_1 та ОСОБА_7, що підтверджується обмінним ордером на вказане житлове приміщення за №10779 (а.с.8).

При цьому, в подальшому право приватної власності на вказану квартиру 05.04.1994 року було зареєстровано в рівних долях за позивачем ОСОБА_1, її матір»ю ОСОБА_4 та ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 16.03.1994 року (а.с.9).

Як встановлено судом, позивач оформила за собою належну її матері 1/3 частину вказаної квартири після смерті останньої, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 26.06.2014 року (а.с.18-19).

При цьому, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла (а.с.10).

Як вбачається з матеріалів спадкової справи №423/201, то Спадкові справи після смерті ОСОБА_3 не заводились, оскільки інформація про це у Спадковому реєстрі відсутня (а.с.73-75).

Вказана спадкова справа №423/201 була заведена лише в 19.06.2015 року за заявою позивачки про прийняття спадщини після смерті вказаної особи та із наданням усіх необхідних документів, в тому числі і довідок Форми №3 про наявність зареєстрованих осіб та зазначенням про проживання у АДРЕСА_2 як позивачки, так і померлої ОСОБА_3 з 1991 року (а.с.76-77).

Між тим, листом нотаріуса 6-ї Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 було відмовлено, оскільки вона не входить до кола спадкоємців згідно вимог Цивільного Кодексу УРСР, а інших спадкоємців, передбачених законом немає. Вказані обставини вказують на те, що спадкове майно після смерті ОСОБА_3 ніким не успадковане.

Зважаючи на вказану відмову нотаріуса, позивач звернулась до суду за захистом свого порушеного права із заявою про визнання за нею права власності за набувальною давністю.

Як відомо, 01.01.2004 року набрав чинності ЦК України із новою нормою за ст.344 ЦК України - набувальна давність, поняття якого в ЦК УРСР 1963 року не містилось.

Відповідно до вимог ч.1 ст.344 ЦК України особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Частиною 8 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України передбачено, що правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки Цивільний Кодекс України набрав чинності з 01.01.2004р., тому норма ст.344 даного Кодексу дає право на набуття права власності за набувальною давністю із зарахуванням строку після 01 січня 2001р.

Згідно ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до вимог п. 9 Постанови Пленум вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» встановлено що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно ( набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

*володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права зласності;

*володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

*володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

На підтвердження своїх вимог позивачем надано докази оплати нею комунальних послуг, обслуговування будинку та прибудинкової території в цілому за усю квартиру АДРЕСА_1 з 1993 року по 2003 рік, а в судовому засідання з 2004 року по даний час.

Крім того, з довідок про проживаючих у спірній квартирі осіб та Форми №3 від 17.06.2015 року вбачається про проживання позивачки та інших співласників квартири з 1991 року та оформлення на позивача особового рахунку на квартиру (а.с.20-21,24, 76-77).

При цьому, з показань допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_6 вбачається про доведення факт відкритого, добросовісного та безперервного користування позивачем усією квартирою АДРЕСА_1 протягом часу як з 1991 року, так і з 01.01.2001 року по 14.12.2015 року (день подачі позову), в тому числі і 1/3 частки померлої ОСОБА_3

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем та її представником в судовому засіданні у відповідності до вимог ст.10,58-60 ЦПК України було доведено належними та допустимими доказами обставини набуття нею права власності на належну ОСОБА_3 1/3 частину спірної квартири за набувальною давністю, зважаючи на тривалість, добросовісність, відкритість та безперервність володіння вказаною квартирою, а відтак позов підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 16, 355, 372, 1216, 1218, 1270, 1296, 1297, 1299 ЦК України, ст.ст. ст. ст. 10, 11, 57, 60, 81, 88, 212-215, 228, 232, 294, 296 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) право власності за набувальною давністю на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2, загальною площею - 58,80 кв.м., житловою площею - 34,50 кв.м., що належала ОСОБА_9, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: