Провадження № 2/369/603/16
РІШЕННЯ

Іменем України

28.03.2016 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Волчко А.Я.

за участю секретаря: Раситюк М.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за виконаним договором про надання послуг, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за виконаним договором про надання послуг посилаючись на те, що 26.01.2015 року ФОП ОСОБА_3 (виконавець), яка діяла на підставі свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії ААБ №306859 та ОСОБА_2 (замовник) був укладений договір № ДС/89/15 (додаток 4).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії ІБК №275768, прізвище ОСОБА_3 після державної реєстрації шлюбу 05.05.2015 року - «Медведєва».

Предметом договору були підготовка документів та представлення інтересів в державних та судових органах з метою:винесення рішення про перерахунок пенсії державного службовця відповідно до довідки про заробітну плату із застосуванням графи «Інші виплати», де зазначались матеріальна допомога на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань;отримання нового розміру пенсії і стягнення заборгованості.

На виконання п.3.3. Відповідач здійснив оплату поточних витрат позивача в розмірі 2000 (дві тисячі) грн. при заключенні договору.

Обов'язки Виконавця зазначені в розділі 4 Договору, основними з яких є підготовка запитів до Пенсійного фонду, складення та подання позовної заяви, представлення інтересів Замовника в судових органах. Дані зобов'язання вважаються виконаними з моменту прийняття судом позовної заяви до розгляду та з моменту повного або часткового задоволення позовних вимог (п. 4.2. Договору).

Так, 28.01.2015 через засоби поштового зв'язку була направлена позовна заява до Києво-Святошинського районного суду Київської області, яку було отримано 30.01.2015 року, відповідно до поштового штампу па рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (додаток 7-8).

Відповідно до процесуальних норм статей 159., 160, 167,183-2 Кодексу адміністративного судочинства України Києво-Святошинським районним судом Київської області в порядку скороченого провадження була розглянута справа №369/1096/15-а та18.02.2015 року ухвалена постанова про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та зобовязання УПФУ в Києво-Святошинському районі Київської області провести перерахунок пенсії за віком ОСОБА_2 відповідно до Закону України «Про державну службу» з усіх сум заробітної плати, на які нараховані страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, в тому числі матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань з застосуванням індексації сум, що підлягають виплаті з 30.07.2014 року. Стягнуто з управління сплачений ОСОБА_2 судовий збір (додаток 9).

Ціна договору, окрім іншого, складає 2500 (дві тисячі пятсот) гривень, яку замовник повинен сплатити Виконавцю протягом трьох робочих днів у разі задоволення в суді першої інстанції позовних вимог (п.п. «А» п. 5.1., п.п. «А» п.6.1.).

Так, позивач в телефонному режимі повідомив відповідача про винесення судом рішення про задоволення позовних вимог та зазначив про необхідність сплатити винагороду, передбачену договором.

Відповідач дану винагороду не сплатила та 16.03.2015 року (відповідно до її тверджень) зверталась безпосередньо до суду, а 17.03.2015 надала листа позивачу про розірвання договору, повернення довіреності та сплачених коштів у звязку з тим, що управлінням ПФУ в Києво-Святошинському районі Київської області подана апеляційна скарга та справа знаходиться в суді апеляційної інстанції і додаток 11).

Позивач відмовилась розривати договір, оскільки всі умови були виконані - позовна заява до суду подана та постановлено рішення про задоволення позовних вітог - та 18.03.2015 направила вимогу про погашення заборгованості (додаток 12-13). Дана сума до теперішнього часу залишається несплаченою.

Додатково зазначають, що ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.04.2015 року по справі №369/1096/15-а апеляційна скарга управління Пенсійного фонду України в Києво-Святошинському районі Київської області була залишена без задоволення, а постанова Києво-Святошинського районного суду Київської області від18.02.2015 року залишена без змін. Ухвала набрала законної сили з моменту проголошення та не підлягає подальшому оскарженню оскільки справа розглядалась в порядку скороченого провадження без виклику сторін по справі (стаття 183-2 КАС України) (додаток 10).

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії. а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Так, відповідно до умов договору, позивач повинен був забезпечити подання позовної заяви та представлення інтересів відповідача в перед державними та судовими органами щодо винесення судового рішення про обрахування пенсії державного службовця із врахуванням всіх інших виплат, а відповідач - сплатити винагороду у випадку постановлення судом рішення на його користь.

Позивач свої зобовязання викопав у повному обсязі, що підтверджується судовими рішеннями від 18.02.2015 та 16.04.2015 p.p. Відповідач же, ні - сума винагороди у розмірі 2500 грн. у встановлений договором строк не сплачена. Дії відповідача свідчать про неналежне виконання зобовязання, що порушує норми статей 526, 530, 629 ЦК України.

Відповідач 17.03.2015 просила розірвати договір вже після виконання своєї частини зобовязань позивачем - була подана позовна заява, постановлено рішення на користь заявника. Причини для розірвання договору є безпідставними, оскільки при надходженні судової справи суддя самостійно вирішує питання про підстави відкриття провадження та його вид, в якому він буде розглядати кожну конкретну справу відповідно до змісту позовних вимог (статті 7, 107, 183-2 КАС України), а сторони по справі мають право на оскарження судових рішень, з якими вони не згодні ( статті 13, 49, 185-186 КАС України). Суд визнав докази, зазначені в позовній заяві та приєднані до неї достатніми для постановлення рішення, тому розглядаючи справу в порядку скороченого провадження без виклику сторін по справі. А той факт, що орган Пенсійного Фонду України був не згодний з постановленим рішенням та оскаржив його до суду апеляційної інстанції, предмет договору та зобовязання відповідача за ним не спростували.

Станом на 30.10.2015 року відповідач повинен сплатити на користь позивача суму заборгованості т за виконаним договором про надання послуг 4136 грн. 02 коп. які складаються з винагороди в сумі 2500 грн., (п.п. «А», п. 5.1 п.п. «А» п. 6.1) штраф у у сумі 750 грн. (30 відстків від несплаченої суми, п. 7.4).

Пеню у розмірі 886 грн. 02 коп. (подвійна облікова ставка НБУ від суми боргу за кожень день прострочення п. 7.3)

Тому просили розірвати договір від 26.0.12015 року №ДС/89/15, укладений між фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Стягнути з відповідача на користь позивача загальну суму боргу за договором від 26.01.2015 року №ДС/89/15 винагороду в сумі 2500 (дві тисячі пятсот) грн.. штраф в сумі 750 (сімсот пятдесят) грн., пеню в сумі 886 (вісімсот вісімдесят шість) гри. 02 коп., а всього 4136 (чотири тисячі сто тридцять шість) грн. 02 коп. та судові витрати.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просила їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 проти позову заперечувала. Просила у позові відмовити у повному обсязі.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

У ст. 3 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною,Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено у судовому засіданні, 26.01.2015 року ФОП ОСОБА_3 (виконавець), яка діяла на підставі свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії ААБ №306859 та ОСОБА_2 (замовник) був укладений договір № ДС/89/15 (додаток 4).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії ІБК №275768, прізвище ОСОБА_3 Вікторівнипісля державної реєстрації шлюбу 05.05.2015 року - «Медведєва».

Предметом договору були підготовка документів та представлення інтересів в державних та судових органах з метою:винесення рішення про перерахунок пенсії державного службовця відповідно до довідки про заробітну плату із застосуванням графи «Інші виплати», де зазначались матеріальна допомога на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань;отримання нового розміру пенсії і стягнення заборгованості.

Так, 28.01.2015 через засоби поштового зв'язку була направлена позовна заява до Києво-Святошинського районного суду Київської області, яку було отримано 30.01.2015 року, відповідно до поштового штампу па рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (додаток 7-8).

Відповідно до процесуальних норм статей 159., 160, 167,183-2 Кодексу адміністративного судочинства України Києво-Святошинським районним судом Київської області в порядку скороченого провадження була розглянута справа №369/1096/15-а та18.02.2015 року ухвалена постанова про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та зобовязання УПФУ в Києво-Святошинському районі Київської області провести перерахунок пенсії за віком ОСОБА_2 відповідно до Закону України «Про державну службу» з усіх сум заробітної плати, на які нараховані страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, в тому числі матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань з застосуванням індексації сум, що підлягають виплаті з 30.07.2014 року. Стягнуто з управління сплачений ОСОБА_2 судовий збір (додаток 9).

Також як вбачається із умов спірного договору в обовязки виконавця входило підготування запитів до роботодавця, ПФ архіву; підготувати та подати до суду позовну заяву; представляти інтереси замовника в судових органах: скаладати та подавати відповідні від імені замовника в організаціях та судові органи заяви, клопотання, скарги та інші документи; представляти інтереси замовника в суді першої інстанції, апеляційної інстанції під час проведення судових засідань; оскаржувати судові рішення, які порушують права та інтереси замовника та суперечить законодавству України; отримання від імені замовника в судах України ухвали, рішення, постанови, повідомлення, виконавчі листи та інші документи. Добитися виконаня судвого рішення відкривати виконавчого провадження за виконавчими документами; оскаржувати протиправні дії державної виконавчої служби до суду, органів прокуратури, представляти інреси замовника у відносинах з пенсійним фондом України, інформувати в телефонному режимі замовника про хід виконаня договору.

Як передбачає п. 4.2 вказаного договору зобов»язання з боку виконавця вважаються повністю виконаннями: щодо підготовки та подання до суду позовної заяви з моменту прийцнття судом позовної заяви дл розгляду; щодо представлення інтересів замовника в судових органах з моменту повного або частковго задоволення позовних вимог, які є предметом цього договору; щодо забезпечення виконання судового рішення щодо стягнення недоплаченої пенсії з моменту отримання всієї недоплаченої пенсії від пенсійного фонду України або будь-якої іншої установи, організації. Згідно п. 5. 1 договору №ДС/89/15 Ціна договору, окрім іншого, складає 2500 (дві тисячі пятсот) гривень, яку замовник повинен сплатити Виконавцю протягом трьох робочих днів у разі задоволення в суді першої інстанції позовних вимог (п.п. «А» п. 5.1., п.п. «А» п.6.1.).

Відповідно до п.п.Б п. 5.1 договору за здійснення призначення (перерахунку песії пенсійним Фондом України замовник сплачує 500 гривень.

У відповідності до п.п. В п 51. Договору за забезпечення отримання заборгованості, що виникла внаслідок здійснення перерахунку пенсії з порушенням чинного законодавста України ставноить 25% від розміру недоплаченої пенсії.

Як вбачається з п. 7.4 договору у випадку прострочення сплати винагороди більш чим на 30 днів замовник сплачує штрафні штраф виконавцю у розмірі 30% від несплаченої суми.

Як встановлено судом та не оспрювалось сторонами відповідач сплатила по вищезгаданому договору згідно вимог п. 3. 3 суму поточних витрат у розмірі 2000 гривень.

Суму винагороди у розмірі 2500 гривень відповідач не сплатила, свою відмову мотивувала тим, що позивач не виконала всі пункти договору, а саме, що рішення було задовлено частково, а не повністю, окрім того, спрпва була розглянута в порядку скороченого провадження без виклику осіб, тобто позивач не брала участі у судових засіданнях, також наголошувала, що позивач не відповідала на телефонні дзвінки та повідомляла про хід розгляду справи, тому відповідач була змушена особисто звертатись до Києво-Святошинського районного суду та цікавитись долею її справи.

Окрім того, відповідач звертнулась до керівника центру пенсійного фону України, з вимогою про розірвання спірного договору.

Позивач відмовилась розривати договір, оскільки всі умови були виконані, а саме: позовна заява до суду подана, та постановлено рішення про задоволення позовних вимог, окрім того 18.03.2015 позивач направила вимогу про погашення заборгованості (додаток 12-13). Дана сума до теперішнього часу залишається несплаченою.

Як встановлено судом, згідно постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.02.2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено частково.

Згідно ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 16.04.2015 року по справі №369/1096/15-а апеляційна скарга управління Пенсійного фонду України в Києво-Святошинському районі Київської області була залишена без задоволення, а постанова Києво-Святошинського районного суду Київської області від18.02.2015 року залишена без змін. Ухвала набрала законної сили з моменту проголошення та не підлягає подальшому.

Відповідно до ст.901 ЦК, за договором про надання послуг, одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Положення ст. 177 ЦК України серед переліку об'єктів цивільних прав розглядає послугу як самостійний об'єкт.

Оскільки, норми чинного законодавства України не містять вичерпного переліку договорів з надання послуг, визначають лише сутність такого договору (споживання в процесі вчинення та оплатність), то при укладенні договорів про надання послуг, які безпосередньо не передбачені ЦК України, сторони мають право керуватися принципом свободи договору.

Згідно з ст.6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.626 ЦК України).

Положення ст. 901 ЦК України або інші акти законодавства не забороняють у погоджений сторонами спосіб оцінити результат надання юридичних послуг, тобто не виключають свободу договору.

В силу ст.903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

При визначенні обсягу доказування, позову покладений на позивача, по даній справі суд виходить з того, що: визначення ціни в договорі має носити розумний характер та відповідати вимогам справедливості та добросовісності (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України); зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України); послуга повинна надаватись особисто (ч.1 ст.902 ЦК України).

Суд виходить з того, що лише одночасна наявність вищеперелічених умов надають можливість стверджувати, що у відповідача виник обовязок з виконання п. 5.1 спірного договору.

Добросовісність має "обмежувальну" функцію, згідно з якою правило, обов'язкове для сторін не застосовується настільки, наскільки за даних обставин це буде неприйнятним відповідно до критерію розумності та справедливості.

Отже, добросовісність може за даних обставин анулювати чи виключити застосування правил, встановлених сторонами.

Статтею 84 ЦПК України визначено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Таким чином, враховуючи положення ст.ст. 84, 88 ЦПК України, судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права під час вирішення цивільної справи.

Суду не доведено, що визначена в п. 5.1 договору ціна носить справедливий характер, адже розумною платою слід вважати плату, визначену, виходячи зі звичайної ціни, що склалася на аналогічні послуги на момент укладення договору.

Однак, не надано будь - яких висновків спеціалістів та відомостей, що можуть підтвердити обгрунтованість визначеної в договорі ціни.

Також, відсутній критерій їх визначення, сторони не повідомили з яких саме суджень вони виходили визначаючи розмір винагороди у розмірі 2500 гривень( кількість витраченого виконавцем часу, чисельність судових справ та засідань, відсоток від присудженого майна, тощо).

Всупереч вимогам ст.526 ЦК України, позивачем не надано доказів належного виконання юридичних послуг. Відсутній детальний розрахунок їх надання з відображенням змісту, обсягу, одиниці виміру, витраченого часу, ступеню завантаженості виконавця, складності виконаних ним завдань.

Сторонами не підписувалось, та позивачем не направлялись на адресу відповідача для погодження або висловлення заперечень акти виконаних робіт за договором, складення яких хоча й не обумовлено текстом договору, однак випливає із сутності зобов'язання та звичаїв ділового обороту, які є різновидом правового звичаю та широко застосовуються у даній сфері підприємницької діяльності.

В судовому засіданні представником позивача не спростовано доводи відповідача з приводу неналежного надання послуг, яка повідомила про те, що судові засідання не відбубувалися по вказаній справі, справа була розглянута в порядку скороченого провадження, без виклику сторін, окрім того, позовні вимоги позивач було задоволено лише частково, а не в повному обсязі.

Отже, належними та допустимими доказами суду не доведено, що юридичні послуги надані належним чином.

Крім того, факт виплати винагороди обумовлений настанням певного юридичного факту (винесення рішення зі застосування графи «Інші виплати»), з пояснень представника позивача - досягнення позитивного результату.

Однак, при укладенні договору про надання послуг замовник не може попередньо твердити про те, що він остаточно ознайомлений та згодний з якістю послуги, оскільки це може бути належним чином ним оцінено лише в процесі її споживання. При послугах продається не сам результат, а дії, які до нього призвели.

Для послуги характерна непомітність (її не можна взяти в руки, зберігати, транспортувати, складувати); послуга є невичерпною (незалежно від кількості разів її надання її власні кількісні характеристики не змінюються).

Корисний ефект від діяльності з надання послуги не виступає у вигляді певного осяжного матеріального результату, як це має місце при виконанні роботи, а полягає в самому процесі надання послуги.

Сторонами не оспорювалось, що послуги з представництва інтересів відповідача надавались позивачем ОСОБА_1, однак предмет договору становлять також послуги складання процесуальних документів, інші послуги правового характеру (п.4.1 Договору).

Суд не вправі за відсутності визначеного договором мезханізму та критеріїв оцінки діяльності позивача, вирішити питання про стягнення суми боргу та штрафних санкцій в обсязі фактично наданих послуг (ч.2 ст.903 ЦК України).

Тому, суд доходить висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у поному обсязі, у зв»язку з їх недоведеністю.

За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку позов задоволенню не підлягає.

Керуючись статями 526,529,612,625,901-903 ЦК України, статтями 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 169,209, 212-215, 218,223-226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за виконаним договором про надання послуг відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Суддя А.Я. Волчко