Єдиний унікальний номер 240/650/15-ц Номер провадження 22-ц/775/838/2016
Єдиний унікальний номер 240/650/15-ц Головуючий у 1 інстанції Щербак Ю.В.
Номер провадження 22-ц/775/838/2016 Доповідач Дундар І.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2016 року

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Дундар І.О.

суддів Будулуци М.С., Корчистої О.І..

за участю секретаря Чуряєва В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Олександрівка-Агро» про визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 02 лютого 2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 02 лютого 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Олександрівка-Агро» про визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, просила скасувати рішення та ухвалите нове, оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права: суд не звернув уваги на положення ст. 15, 19 Закону України «Про оренду землі», ст. 52 Закону України «Про землеустрій», ст. 30, 37 Закону України «Про охорону земель», Постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2010 року №146, якою затверджені Нормативи оптимального співвідношення культур у сівозмінах в різних природно-сільськогосподарських регіонах та не врахував, що не проведення відповідних досліджень на час передачі земельних ділянок в оренду позбавляє можливості орендодавця відстежити зміни в якості стану земельних ділянок та відшкодування збитків у разі його погіршення.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з'явились.

Позивач ОСОБА_1 надала суду заяву з проханням розглянути справу без її участі.

Представник ТОВ «Олександрівка-Агро» про час судового розгляду повідомлений належним чином - телефонограмою, яка передана 20 квітня 2016 року та зареєстрована в Журналі телефонограм за №1922.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції при розгляді справи було встановлено, що 27 червня 2012 року між сторонами укладені договори оренди земельних ділянок площею 4,38 га та 4,57 га, що належать позивачу на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку від 12 лютого 2007 року та від 25 липня 2008 року, договори зареєстровані у відділі Держкомзему в Олександрівському районі.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в порядку цивільного судочинства підлягає захисту порушене право, для вирішення питання про визнання недійсними договорів про оренду землі через відсутність проекту землеустрою та агрохімічного паспорту земель необхідно довести, що їх відсутність порушує право позивача, а нею не надано доказів звернення з відповідними заявами про виявлення та усунення порушень, протоколів, постанов, приписів про виявлені порушення земельного законодавства, доказів недотримання відповідачем вимог щодо ротації землі та вирощування пшениці протягом двох років.

Такі висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Як вбачається з позовної заяви (арк..спр.2), обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилалась на порушення ч. 2 ст. 19 Закону України «Про оренду землі», що на підставі ст.15 Закону є підставою для визнання договору оренди недійсним, а саме: відсутність в договорі положення про те, що строк дії договору оренди визначений з урахуванням періоду ротації основної сівозміни, згідно з проектом землеустрою.

На підставі ч.3 ст.19 Закону України від 06 жовтня 1998 року № 161-XIV "Про оренду землі", в редакції, яка діяла на час укладення договору оренди, при передачі в оренду сільськогосподарських угідь для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строк дії договору оренди земельних ділянок визначається з урахуванням періоду ротації основної сівозміни згідно з проектами землеустрою.

Згідно з п.8 договорів оренди землі від 27 червня 2012 року, укладених між сторонами, договір укладено на 5 років. Після закінчення строку Договору Орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж 30 днів до закінчення строку дії Договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його дію; п.8.1 - у разі закінчення дії договору до закінчення сезону польових робіт термін оренди земельної ділянки продовжується до листопада поточного року (до повного завершення збирання врожаю, приведення земельної ділянки до стану придатного для подальшого використання за призначенням) - арк. спр.4-6, 10-12.

Отже, з умов договорів не вбачається, яким чином було визначено строки їх дії.

Відповідно до ч. 2 ст.15 Закону України "Про оренду землі", в редакції, яка діяла на час укладення договору оренди, відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

В той же час відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

До таких висновків дійшов Верховний Суд України в постанові від 04 лютого 2015 року № 6-233цс14, що відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

На підставі ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі

Виходячи з положень ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

На підставі вимог ст. ст. 57, 212 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо порушення прав позивача при укладенні спірних договорів земельних ділянок.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що не проведення відповідних досліджень станом на 27 червня 12012 року позбавляє можливості орендодавця відстежити зміни в якості стану земельних ділянок та відшкодування збитків у разі його погіршення без достатніх доказів на його обґрунтування є припущенням, а згідно з ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції з урахуванням конкретних обставин справи, обґрунтовано відмовив в задоволенні позову.

Апеляційний суд вважає, що суд правильно оцінив докази, що надані сторонами, та дав їм належну правову оцінку. Підстави для переоцінювання наявних в матеріалах справи доказів відсутні.

Позивач не надав суду будь-яких доказів, які б обґрунтовували позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного рішення. Нові докази не досліджувались апеляційним судом.

Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційний суд на підставі ст.308 ЦПК України відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 02 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді: