АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 184/804/16-ц 22-ц/774/1565/К/16
Справа № 184/804/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1565/К/16 суддя Томаш В.І.
Категорія - 26 (IV) Суддя-доповідач - Барильська А.П.
РІШЕННЯ

Іменем України

03 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Ляховської І.Є., Михайлів Л.В.,

секретар - Євтодій К.С.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2, представників відповідача - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 06 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат», третя особа - Відділ виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Орджонікідзе Дніпропетровської області про стягнення моральної шкоди, заподіяної при виконанні трудових обов'язків, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПАТ «Орджонікідзевський ГЗК»), третя особа - Відділ виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Орджонікідзе Дніпропетровської області про стягнення моральної шкоди, заподіяної при виконанні трудових обов'язків.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що працюючи протягом тривалого часу у відповідача в шкідливих умовах праці, він отримав професійне захворювання, у зв'язку із чим висновком МСЕК від 03 лютого 2015 року йому вперше встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 30%, з 27 січня 2015 року безстроково.

Позивач вважає, що у зв'язку з отриманим професійним захворюванням, йому спричинено моральну шкоду, а тому просив суд стягнути на його користь з ПАТ «Орджонікідзевський ГЗК» в рахунок відшкодування моральної шкоди 80000 грн.

Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 06 червня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_5 в повному обсязі.

Зокрема, на думку апелянта, судом не враховано, що факт ушкодження здоров'я позивача підтверджується медичним висновком ЛЕК від 18.12.2014 року №2077, актом розслідування причин виникнення професійного захворювання від 22.01.2015 року та висновком МСЕК від 03.02.2015 року.

Представник позивача вказує, що моральна шкода позивача полягає у фізичному болі та стражданнях, які він зазнає у зв'язку з ушкодженням здоров'я, отриманого внаслідок професійного захворювання.

Також, апелянт зазначає, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №1-рп/2004, ушкодження здоров'я, заподіяної потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Крім того, на думку представника позивача, в силу ч.1 ст.237-1 КЗпП УкраїниОСОБА_5 має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди за рахунок відповідача ПАТ «Орджонікідзевський ГЗК».

Також представник позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_2 вважає, що грошові суми, які за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди життю та здоров'ю, не вважаються об'єктом оподаткування податком з доходів фізичних осіб.

У запереченнях на апеляційну скаргу представника відповідача ПАТ «Орджонікідзевський ГЗК» зазначає, що рішення суду, на його думку, є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду - залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_5,працюючи з 09 березня 1981 року по 28 лютого 2015 року в шкідливих умовах праці в параметрах, що перевищували гранично допустимі норми, помічником машиніста екскаватора, машиністом екскаватора ПАТ «Орджонікідзевський ГЗК», отримав професійне захворювання. (а.с.11-14)

Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського НДІ промислової медицини, протокол №2077 від 18 грудня 2014 року у позивача встановлено професійне захворювання з діагнозом: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.), група В, ЛН першого-другого ст., нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху) (а.с.47)

Згідно з Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 22 січня 2015 року причиною зазначеного професійного захворювання є робота в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу (підвищені параметри пилу переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, концентрація в мг/м3: 3,7-8,5 м3 при гранично допустимій до 2,0 мг/м3, шум - 83-88 дБА при гранично допустимій до 80 дБА), внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку руди та запиленості повітря робочої зони, що виникли в результаті порушення керівництвом підприємства, де працювала хворий, ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці». (а.с.17-20)

Висновком МСЕК від 03 лютого 2015 року (а.с.55) ОСОБА_5 первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності в загальному розмірі 30%, з 27 січня 2015 року безстроково.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_5 посилався на те, що у зв'язку з отриманим професійним захворюванням та встановленням ступеня втрати професійної працездатності, йому спричинено моральну шкоду, яку має компенсувати відповідач, як особа, яка не забезпечила позивачу безпечних та нешкідливих умов праці, у зв'язку з чим він отримав професійне захворювання.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність та безпідставність вимог позивача.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з Акту розслідування професійного захворювання від 22 січня 2015 року, причиною професійного захворювання позивача є робота в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних і шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, які виникли в результаті порушення керівництвом відповідача ПАТ «Орджонікідзевський ГЗК» ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Відповідно до п.19 зазначеного акту, посадовою особою, яка порушила законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, та відповідальна за виникнення професійного захворювання ОСОБА_5 є ОСОБА_6 - провідний інженер з охорони праці Шевченківського кар'єру ПАТ «Орджонікідзевський ГЗК».

За таких обставин, колегія суддів вважає, що факт неналежного виконання посадовими особами відповідача ПАТ «Орджонікідзевський ГЗК» вимог ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» підтверджений Актом розслідування професійного захворювання від 22 січня 2015 року, тому, на думку колегії суддів, відповідач має нести відповідальність, в установлено законом порядку, за невиконання вказаних вимог з охорони праці та відшкодувати завдану позивачу моральну шкоду, внаслідок отриманого ним на виробництві професійного захворювання.

Крім того, колегією суддів враховується, що Акт розслідування професійного захворювання від 22 січня 2015 року (а.с.17-20), складений комісією з розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання та затверджений Начальником Нікопольського міськрайонного управління Головного управління Держсанепідслужби у Дніпропетровської області, Головним державним санітарним лікарем м. Нікополя, яким встановлено причини виникнення професійного захворювання позивача та обставини щодо незабезпечення відповідачем позивачу безпечних та нешкідливих умов праці, відповідачем не оспорюється та є дійсним.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що в силу ч.1 ст. 237-1 КЗпП УкраїниОСОБА_5 має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди за рахунок відповідача ПАТ «Орджонікідзевський ГЗК» знаходять своє підтвердження та заслуговують на увагу.

На думку колегії суддів, факт заподіяння моральної шкоди у зв'язку з отриманим ним професійним захворюванням встановлений під час судового розгляду.

Як вбачаться з матеріалів справи, а саме: медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського НДІ промислової медицини, протокол №2077 від 18 грудня 2014 року, та висновку МСЕК від 03.02.2015 року, внаслідок роботи в шкідливих умовах праці у відповідача ПАТ «Орджонікідзевський ГЗК» в шкідливих умовах праці, позивач ОСОБА_5 отримав професійне захворювання, у зв'язку з чим йому первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності в загальному розмірі 30%, з 27 січня 2015 року безстроково.

Також, з відповідних письмових матеріалів справи (а.с.36-47,48,49,52-54) вбачається, що позивач ОСОБА_5 час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, переносить щоденний фізичний біль та моральні переживання, позбавлений нормальних життєвих зв'язків, у зв'язку з тим, що професійне захворювання обмежує його життєву активність і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, у зв'язку з чим колегія суддів погоджується доводами апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_2 про наявність у позивача моральних страждань, внаслідок професійного захворювання.

Крім того, на думку колегії суддів, ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання, тому доводи апеляційної скарги представника позивача в цій частині також знаходять своє підтвердження.

Однак, суд першої інстанції вказаних обставин справи не врахував та на зазначені положення закону уваги не звернув, дійшовши помилкового висновку про безпідставність і недоведеність вимог позивача ОСОБА_5 до ПАТ «Орджонікідзевський ГЗК» про стягнення моральної шкоди, заподіяної при виконанні трудових обов'язків.

У п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», роз'яснено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Крім того, визначений судом розмір моральної шкоди має відповідати засадам розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів не може погодиться вимогами позивача про те, що сума справедливої компенсації за завдану йому моральну шкоду має складати 80000 грн., оскільки дана сума компенсації є значно завищеною та не відповідає обставинам, які були встановлені судом, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд). Зокрема в рішенні Нечипорук та Йонкало проти України, № 42310/04, 21.04.2011, Суд визнав вимогу заявників про відшкодування їм нематеріальної шкоди в розмірі 80 000 надмірною і встановив відшкодування в розмірі 35 000 євро, і лише першому заявникові, а в у справі Юрій Волков проти України, № 45872, 19.12.2013 р. була встановлена Судом компенсація нематеріальної шкоди в розмірі 4 500 євро, попри те, що заявник просив 30 000 євро.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, беручи до уваги тяжкість ушкоджень здоров'я позивача та моральні страждання ОСОБА_5, які виражаються у фізичному болю у зв'язку з отриманим професійним захворюванням, а також враховуючи стаж роботи позивача в шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача ПАТ «Орджонікідзевський ГЗК», конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили, вважає необхідним частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_5, визначивши компенсацію моральної шкоди позивачу у розмірі 15000 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки, позивач ОСОБА_5 звільнений від сплати судового збору, то відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, з відповідача ПАТ «Орджонікідзевський ГЗК» на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій в розмірі 1157,52 грн.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду відповідно до положень п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України - скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_8.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3,4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 06 червня 2016 року скасувати та ухватили нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди, заподіяної при виконанні трудових обов'язків - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат» (ідентифікаційний ) на користь ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, у відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я - 15000 грн., без утримання податку з доходів фізичних осіб.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат» (ідентифікаційний ) на користь держави судовий збір за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій в розмірі 1157,52 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: І.Є.Ляховська

Л.В. Михайлів