Справа №442/5740/15-ц
Провадження №2/442/155/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2016 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючого судді Коваля Р.Г.

при секретарі Антоненко В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пєра ОСОБА_3, ОСОБА_4, третіх осіб приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання довіреності недійсною, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом та просить визнати недійсною довіреність громадянина Французької республіки ОСОБА_2 Пєра ОСОБА_3, посвідчену приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстровану в реєстрі № 260, 261.

В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що вона була одружена з відповідачем ОСОБА_2 Пєр ОСОБА_3, і їх шлюб було розірвано Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області. Між нею та її колишнім чоловіком тривають судові спори у Дрогобицькому міськрайонному суді Львівської області під час яких інтереси ОСОБА_2 Пєра ОСОБА_3 представляє відповідач ОСОБА_4 на підставі нотаріально посвідченої довіреності. 29.08.2013 року приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу ОСОБА_5 було посвідчено оспорювану довіреність. Вважає, що дана довіреність є недійсною так як метою представництва по даній довіреності є здійснення юридичних дій ОСОБА_4 від імені та в інтересах ОСОБА_2 Пєра ОСОБА_3. Дії, які здійснюються представником, є власними, самостійними вольовими діями, які створюють, змінюють або припиняють цивільні права та обов'язкиОСОБА_2 Пєра ОСОБА_3. Основний зміст відносин доручення складають повноваження представника. Вважає, що дії відповідача щодо видачі вказаної вище довіреності, як і сама довіреність, є недійсною, виходячи з вимог ст.202, 215, 216, 237 ЦК України. Рукописний текст та підпис в оспорюваній довіреності не належать ОСОБА_2 Пєру ОСОБА_3, є підробленими, рукописний текст у довіреності не належить перекладачу ОСОБА_6Г.О., документів, які б підтверджували право перекладача здійснювати переклад із французької мови на українську мову не існує, а тому остання не уповноважена була здійснювати такий переклад. В усному перекладі оспорюваної довіреності не точно передано зміст оригіналу оспорюваної довіреності, не точно передана термінологія, яка міститься в ній, не точно передано зміст з точки зору граматики і пунктуації, стиль перекладу довіреності не відповідає мовним нормам та контексту. В порушення ч. 2 ст. 47 Закону України «Про нотаріат» прізвище, імя, по батькові ОСОБА_2 Пєра ОСОБА_3 написано не повністю, а також не повністю написано його місце проживання та ідентифікаційний номер за даними державного реєстру фізичних осіб платників податків. Крім цього вказує, що нотаріус ОСОБА_5 не посвідчувала справжність підпису перекладача ОСОБА_6Г.О., не посвідчувала вірність перекладу довіреності із французької мови на українську, не викладала на спеціальному бланку нотаріальних документів оспорювану довіреність. ОСОБА_2 Пєр ОСОБА_3 не виконував власноручно свій підпис на спірній довіреності, однак перекладач ОСОБА_6Г.О. виконала власноручно вій підпис на довіреності від 29.08.2013 року. Текст довіреності не був перекладений а ні нотаріусом, а ні перекладачем ні в усній, а ні в письмовій формі. ОСОБА_2 Пєр ОСОБА_3 не звертався до нотаріуса про посвідчення перекладу спірної довіреності. Одночасно приватний нотаріус ОСОБА_5 не отримала від перекладача документу, що встановлює його особу, та її кваліфікацію. Переклад оскаржуваної довіреності не вміщений поруч з текстом документу на одній сторінці, не розділений вертикальною рискою таким чином, щоб оригінальний текст розташовувався з лівого боку, а переклад з правого. Переклад з оскаржуваної довіреності не зроблений з усього тексту документу, під текстом оригіналу та перекладу довіреності відсутній підпис перекладача, посвідчувальний напис не виконаний під текстом документу і перекладу з нього. Переклад оскаржуваної довіреності не розміщувався на окремому від оригіналу аркуші, не прикріплювався до нього, не прошнуровувався і не скріплювався підписом нотаріуса та його печаткою. Зазначає, що Генеральне консульство Франції у Женеві не видавало 15.06.2012 року паспорт ОСОБА_2 Пєру ОСОБА_3, облікова картка фізичної особи платника податків йому не належить, він не є громадянином ОСОБА_7 Республіки та ніколи не проживав у Швейцарській Конфедерації. Станом на 29.08.2013 року, ОСОБА_2 Пєр ОСОБА_3 не перетинав кордон України, і не міг бути присутнім у нотаріуса під час підписання оспорюваної довіреності, і ОСОБА_4 не мав жодного права вчиняти будь-яких процесуальних дій від імені ОСОБА_2 Пєра ОСОБА_3.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_8 повністю підтримав позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 Пєр ОСОБА_3, а також третя особа ОСОБА_6Г.О., яка виступала в якості перекладача відповідача, проти чого не заперечували учасники процесу, не заперечили проти задоволення позовних вимог позивача. Зокрема відповідач ОСОБА_2 Пєр ОСОБА_3 вказав, що з січня місяця 2016 року оспорювана довіреність є недійсною, однак документів про її скасування суду не представив.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився з невідомих для суду причин, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, які скеровувались на його адресу та наявні в матеріалах справи, заяви про розгляд справи у його відсутності суду не подавав.

Приватний нотаріус Дрогобицького районного нотаріального округу ОСОБА_5 в судове засідання не зявилась, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності та надала суду копії матеріалів нотаріальної справи щодо посвідчення нею 29.08.2013 року спірної довіреності.

Вислухавши пояснення представника позивача, пояснення відповідачаОСОБА_2 Пєра ОСОБА_3, переклад яких здійснювала перекладач ОСОБА_6Г.О., яка є третьою особою у даній справі, перевіривши матеріали справи, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як встановлено в судовому засіданні і сторонами не оспорюється,позивач ОСОБА_1 була одружена з відповідачем ОСОБА_2 Пєр ОСОБА_3, і їх шлюб було розірвано Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області. Між нею та її колишнім чоловіком тривають судові спори у Дрогобицькому міськрайонному суді Львівської області.

29.08.2013 року приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу ОСОБА_5 було посвідчено довіреність якою ОСОБА_2 Пєр ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_4 представляти його інтереси та вести від його імені справи у судах усіх інстанцій з усіма правами та обовязками, які надані законом, а також в органах державної виконавчої служби з питань повязаних з виконанням судових та інших рішень, тощо.

Підставою припинення представництва за довіреністю в контексті ст. 248 ЦК України є: 1) закінчення строку довіреності; 2) скасування довіреності особою, яка її видала; 3) відмови представника від вчинення дій, що були визначені довіреністю; 4) припинення юридичної особи, яка видала довіреність; 5) припинення юридичної особи, якій видана довіреність; 6) смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності. У разі смерті особи, яка видала довіреність, представник зберігає своє повноваження за довіреністю для ведення невідкладних справ або таких дій, невиконання яких може призвести до виникнення збитків; 7) смерті особи, якій видана довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності.

Із основних підстав недійсності оскаржуваної довіреності, позивач вказує те, що метою представництва по даній довіреності є здійснення юридичних дій ОСОБА_4 від імені та в інтересах ОСОБА_2 Пєра ОСОБА_3. Дії, які здійснюються представником, є власними, самостійними вольовими діями, які створюють, змінюють або припиняють цивільні права та обов'язкиОСОБА_2 Пєра ОСОБА_3. Основний зміст відносин доручення складають повноваження представника. Вважає, що дії відповідача щодо видачі вказаної вище довіреності, як і сама довіреність, є недійсною, виходячи з вимог ст. 202, 215, 216, 237 ЦК України. Рукописний текст та підпис в оспорюваній довіреності не належать ОСОБА_2 Пєру ОСОБА_3, є підробленими, рукописний текст у довіреності не належить перекладачу ОСОБА_6Г.О., документів, які б підтверджували право перекладача здійснювати переклад із французької мови на українську мову не існує, а тому остання не уповноважена була здійснювати такий переклад. В усному перекладі оспорюваної довіреності не точно передано зміст оригіналу оспорюваної довіреності, не точно передана термінологія, яка міститься в ній, не точно передано зміст з точки зору граматики і пунктуації, стиль перекладу довіреності не відповідає мовним нормам та контексту. В порушення ч. 2 ст. 47 Закону України «Про нотаріат» прізвище, імя, по батькові ОСОБА_2 Пєра ОСОБА_3 написано не повністю, а також не повністю написано його місце проживання та ідентифікаційний номер за даними державного реєстру фізичних осіб платників податків. Крім цього вказує, що нотаріус ОСОБА_5 не посвідчувала справжність підпису перекладача ОСОБА_6Г.О., не посвідчувала вірність перекладу довіреності із французької мови на українську, не викладала на спеціальному бланку нотаріальних документів оспорювану довіреність. ОСОБА_2 Пєр ОСОБА_3 не виконував власноручно свій підпис на спірній довіреності, однак перекладач ОСОБА_6Г.О. виконала власноручно вій підпис на довіреності від 29.08.2013 року. Текст довіреності не був перекладений а ні нотаріусом, а ні перекладачем ні в усній, а ні в письмовій формі. ОСОБА_2 Пєр ОСОБА_3 не звертався до нотаріуса про посвідчення перекладу спірної довіреності. Одночасно приватний нотаріус ОСОБА_5 не отримала від перекладача документу, що встановлює його особу, та її кваліфікацію. Переклад оскаржуваної довіреності не вміщений поруч з текстом документу на одній сторінці, не розділений вертикальною рискою таким чином, щоб оригінальний текст розташовувався з лівого боку, а переклад з правого. Переклад з оскаржуваної довіреності не зроблений з усього тексту документу, під текстом оригіналу та перекладу довіреності відсутній підпис перекладача, посвідчувальний напис не виконаний під текстом документу і перекладу з нього. Переклад оскаржуваної довіреності не розміщувався на окремому від оригіналу аркуші, не прикріплювався до нього, не прошнуровувався і не скріплювався підписом нотаріуса та його печаткою. Зазначає, що Генеральне консульство Франції у Женеві не видавало 15.06.2012 року паспорт ОСОБА_2 Пєру ОСОБА_3, облікова картка фізичної особи платника податків йому не належить, він не є громадянином ОСОБА_7 Республіки та ніколи не проживав у Швейцарській Конфедерації. Станом на 29.08.2013 року, ОСОБА_2 Пєр ОСОБА_3 не перетинав кордон України, і не міг бути присутнім у нотаріуса під час підписання оспорюваної довіреності, і ОСОБА_4 не мав жодного права вчиняти будь-яких процесуальних дій від імені ОСОБА_2 Пєра ОСОБА_3.

Однак, такі твердження позивача не відповідають дійсним обставинам справи та всупереч вимог ст.60 ЦПК України не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, а також не знайшли свого підтвердження протягом розгляду справи.

Як вбачається із матеріалів нотаріальної справи, яка надана суду приватним нотаріусом Дрогобицького нотаріального округу ОСОБА_5 на семи аркушах, відповідач ОСОБА_2 Пєр ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_4 представляти його інтереси та вести від його імені справи у судах усіх інстанцій з усіма правами та обовязками, які надані законом, а також в органах державної виконавчої служби з питань повязаних з виконанням судових та інших рішень, тощо.

Зазначена довіреність посвідчена приватним нотаріусом Дрогобицького нотаріального округу ОСОБА_5, скріплена підписами ОСОБА_2 Пєр ОСОБА_3 та в ній заначено, що усний переклад тексту даної довіреності з української мови на французьку мову зроблено перекладачем ОСОБА_6Г.О., де також представлено її підпис.

Відтак суд вважає твердження позивача, які викладені в позовній заяві позивача про те, що а ні відповідач ОСОБА_2 Пєр ОСОБА_3, а ні перекладач ОСОБА_6Г.О., її не підписували хибними, і такими, що не можуть заслуговувати на увагу.

Одночасно не можуть заслуговувати на думку суду твердження позивача про інші обставини визнання оспорюваної довіреності недійсною так як вони не підтверджені жодними належними та допустимими доказами та спростовуються доданими належно завіреними копіями документів щодо реєстрації оскаржуваної довіреності у Єдиному реєстрі довіреностей, реєстрації у журналі реєстрації нотаріальних дій у нотаріуса та копіями паспорта, довідки про присвоєння картки платника податків відповідача ОСОБА_2 Пєр ОСОБА_3, які містяться у матеріалах справи щодо посвідчення нотаріусом оскаржуваної довіреності.

Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З вище викладеного вбачається, що оскаржувана довіреність, посвідчена приватним нотаріусом Дрогобицького нотаріального округу ОСОБА_5 не може бути визнана судом недійсною із тих підстав, що зазначені у ст. 203 Цивільного кодексу України.

Важливо зазначити й той аспект, що у відповідності до положень статті 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних та юридичних осіб, інтересів держави. Згідно положень ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Більше того, у п.3 ч.1 ст.215 ЦПК України чітко зазначено, що судове рішення повинно складатися також із мотивувальної його частини із обовязковим зазначенням, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким.

Виходячи із зазначених норм процесуального права очевидним є той факт, що однією із обовязкових підстав для задоволення судом позовних вимог у цивільному процесі повинен мати місце факт порушення прав, свобод чи інтересів позивача у справі (у даному випадку факт порушення прав, свобод чи інтересів позивача ОСОБА_1М.) Однак, як із позовної заяви ОСОБА_1, так із усіх інших обставин та матеріалів даної цивільної справи, очевидним є той факт, що виданою ОСОБА_2 Пєр ОСОБА_3 оскаржуваною довіреністю, згідно якої він уповноважив представляти його законні права та інтереси в усіх судових процесах не порушила жодних законних прав, свобод та інтересів позивача ОСОБА_1

Одночасно суд критично відноситься до висловленої позиції відповідача в судовому засіданні ОСОБА_2 Пєра ОСОБА_3 щодо визнання ним позовних вимог, оскільки визнання відповідачем позову суперечить закону, так як встановлено в судовому засіданні, оспорювана довіреність на день розгляду справи судом є чинною, ним не скасована, та відповідачем не представлено доказів про відмову представника від вчинення дій, що були визначені довіреністю.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснював особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджував про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяв здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, суд, на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_1 слід відмовити, оскільки заявлені позовні вимоги є безпідставними.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 15, 57-60, 88, 208, 209, 212- 215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пєра ОСОБА_3, ОСОБА_4, третіх осіб приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання довіреності недійсною - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення або десяти днів з дня отримання копії цього рішення особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення.

Суддя Р.Г.Коваль