Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
судова палата з розгляду цивільних справ
Суддя 1-ї інстанції Пономаренко Л.Е. Суддя доповідач Бондар М.С
Є.у.№ 320/8034/15
05 травня 2016 року Справа № 22ц/778/2009/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

Коллегія судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючий - суддя: Бондар М.С., судді: Бєлка В.Ю., Онищенко Е.А.

секретар - Книш С.В.

при участі: прокурора - адвоката -

____________________________________________________________________________________________

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за

апеляційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17.11.2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", третя особа - Українське державне підприємство поштового зв'язку "Укрпошта" про визнання дій неправомірними та зобов'язання до вчинення певних дій у зобов'язаннях за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (далі-Банк), третя особа - Українське державне підприємство поштового зв'язку "Укрпошта" (далі-Укрпошта) про визнання дій неправомірними та зобов'язання до вчинення певних дій у зобов'язаннях за кредитним договором, посилаючись на те, що 23 грудня 2013 року між нею та відповідачем був укладений кредитний договір № 6081 за яким вона отримала грошові кошти у сумі 6385 грн. 96 коп. на строк 37 місяців з щомісячним погашенням кредиту рівними платежами у розмірі 173 грн. до 23 числа кожного місяця, відповідно до графіку обумовленого договором, в тому числі, через відділення "Укрпошти". На погашення кредиту, 05.03.2015 року, вона внесла платіж 200 грн. до відділення "Укрпошта" у м.Мелітополі й мала надію, що спалені кошти будуть переведені до Банку. Втім, до цього часу, цей платіж, Банк не зарахував на свій рахунок. Із отриманого нею розрахунку кредитної заборгованості слідує, що відповідач нарахував штрафні санкції за неналежне виконання умов укладеного договору у сумі 1500 грн.. Тому прохала визнати протиправними дії Банку щодо не зарахування відправлених щомісячних коштів й зобов'язати відповідача зарахувати сплачені кошти в період, який визначено у позові та скасувати нараховані штрафні санкції.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17.11.2015 року заявлені вимоги задоволені.

В апеляційній скарзі Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" покликала скасувати ухвалене рішення, з тих підстав, що розгляд справи відбувся з порушенням норм процесуального закону, зокрема, з порушенням правил підвідомчості спору та з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палаті з цивільних справ апеляційного суду дійшла до висновку, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.309 ЦПК суд апеляційної інстанції змінює рішення суду першої інстанції у разі неправильного застосуванням норм матеріального права.

З матеріалів справи видно, що за договором від 23 грудня 2013 року між позивачем та Банком був укладений кредитний договір № 6081 за яким позичальник отримав грошові кошти у сумі 6385 грн. 96 коп. на строк 37 місяців з щомісячним погашенням кредиту рівними платежами у розмірі 173 грн. до 23 числа кожного місяця, відповідно до графіку обумовленого договором (а.с.6,10).

Умовами договору позичальнику було дозволено направляти щомісячні платежі на рахунок Банку через відділення "Укрпошти", термінали обслуговування, інтернет-банк та безпосередньо у банківській установі відповідача (а.с.9).

05 березня 2015 року, позивач, у відділенні "Укрпошти" № 1 у м.Мелітополі, вніс платіж - 200 грн. на погашення заборгованості за укладеним кредитним договором з Банком (а.с.18).

З 03 березня 2015 року в ПАТ "Дельта Банк" Фондом гарантування вкладів фізичних осіб запроваджено тимчасову адміністрацію з одночасним блокуванням коштів на рахунках "Укрпошти" (а.с.67).

Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

У статті 36 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" йдеться, що з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

За правилами цивільного судочинства розглядаються спори щодо договорів та інших правочинів, укладених відповідно до норм ЦК, інших актів цивільного законодавства, оскільки вони відрізняються від адміністративних договорів.

Аналізуючи положення ЦК,ЦПК України, Законів України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та "Про банки і банківську діяльність", суд приходить до висновку, що між сторонами склалися зобов'язальні правовідносини на підставі договору банківського рахунку, які мають майново-грошовий характер, а відтак, не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства.

Як підсумок, аргументи скарги стосовно непідвідомчості спору суду загальної юрисдикція не є прийнятними.

У своєму звернення до суду заявник воліє визнати дії відповідача щодо не зарахування платежів внесених через відділення "Укрпошти" та нарахування штрафних санкцій незаконними.

Частиною 1 ст.14 ЦК визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Цивільний обов'язок - це вид і міра необхідної поведінки суб'єкта, врегульована нормами цивільного права і забезпечена механізмом державного примусу.

Цивільний обов'язок має виконуватися в межах, встановлених договором або актами цивільного законодавства, забезпечуватися відповідними засобами заохочення та застосування санкцій.

Предмет виконання юридичного обов'язку - це певні матеріальні або нематеріальні блага (наприклад, речі, послуги, результати інтелектуальної творчості тощо).

Суб'єктом виконання юридичного обов'язку є боржник, на якому лежить зобов'язання щодо особистого вчинення певних дій, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із звичаїв ділового обороту чи суті зобов'язання.

У ч.2 ст.14 ЦК йдеться про те що особа не може бути примушена до дій які не є обов'язковими для неї.

Отже, виходячи з положень ч.1 цієї статті, під обов'язковими діями, слід розуміти дії, виконання яких покладається на особу договором або актом цивільного законодавства.

За укладеним кредитним договором між сторонами виникли цивільно-правові зобов'язання.

Договором передбачені способи внесення платежів на погашення кредиту в тому числі через термінали обслуговування, інтернет-банк та безпосередньо у банківській установі відповідача, а отже позивач мав вибір способу виконання свого зобов'язання.

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту.

Позивач надав суду банківську квитанцію про сплату щомісячного платежу на виконання умов договору, у березні 2015 року в сумі 200 грн.(а.с.18).

Із листування між заявником та відділенням "Укрпошти" слідує, що у травні 2015 року позичальнику достеменно було відомо про введення в Банку тимчасової адміністрації (а.с.11).

Водночас "Укрпошта" повідомила позивача про те, що тимчасова адміністрація призупинила перерахування платежів шляхом списання коштів з поточного рахунку "Укрпошти" (а.с.130).

Втім, відправляючи чергові платежі заявник не переконався чи не змінився порядок прийняття грошових коштів, не звернувся до Банку з проханням надати нові реквізити рахунку для погашення кредиту або листом підтвердити старі реквізити, незважаючи на попередження тимчасової адміністрації, які викладені у листах. Не скористався можливістю обрати інший спосіб оплати кредиту окреслений у договорі (а.с.11,12).

Поруч з викладеним, суд зауважує, що при з'ясуванні питання про цивільно-правову відповідальність саме як правового наслідку порушення зобов'язання має бути прийнято до уваги наступне.

ЦК закріпив легальну дефініцію вини як умови цивільно-правової відповідальності (ст.614 ЦК), визначаючи її через обставини, що свідчать про її відсутність.

Так, особа є невинуватою, якщо доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання (ч.2 ст.614 ЦК).

Отже, вина у цивільному праві - це невжиття особою всіх залежних від неї заходів для належного виконання зобов'язання або для запобігання заподіянню шкоди.

Відсутність вини, як правило, звільняє особу - порушника зобов'язання від відповідальності.

Якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника (ч.1 ст.616 ЦК).

Мова йде про ситуації, коли винним у порушенні зобов'язання є не тільки боржник, а й кредитор.

Вина кредитора враховується й у випадках, коли боржник за законом або договором несе відповідальність незалежно від його вини. Поведінка кредитора може сприяти виникненню або збільшенню розміру збитків, завданих йому невиконанням зобов'язання.

При цьому, суд відповідно до ст.616 ЦК зменшує розмір стягнення з боржника, якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, а також має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо вина кредитора (умисел або необережність) сприяли збільшенню розміру завданих йому боржником збитків.

Звідси, у разі пред'явлення вимог кредитора до боржника про стягнення заборгованості, суд при ухваленні рішення здійснює перерозподіл відповідальності між боржником і кредитором. Наявність вини кредитора доводить боржник при вирішення такого спору.

Обстоюючи свої позицію у суді позивач вважав порушенням його прав, виходячи з довідки-розрахунку Банку про наявність заборгованості та штрафних санкцій й прохав визнати дії Банку незаконними щодо неналежного виконання ним зобов'язань за кредитним договором.

На думку суду розрахунок отриманий позивачем у Банку не встановлює для нього будь-яких обов'язків, крім інформації про несплачені платежі (наявність заборгованості) та рекомендації сплатити нараховані збитки.

Зазначений розрахунок може бути предметом дослідження при вирішення питання по заявленому позову кредитора про стягнення кредитної заборгованості, якому суд зобов'язаний буде дати оцінку, з урахуванням всіх обставин справи та положень ст.614,616 ЦК.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення позовних вимог за мотивами викладеними у позовній заяві не має.

Оскільки порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, постановлене судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.307,309,313,314,315,317 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17.11.2015 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні заявленого у цій справі позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" судові витрати пов'язані з оплатою судового збору у розмірі 535 грн. 92 коп..

Рішення судової колегії може бути оскаржене безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: Судді: