провадження № 2/760/166/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2016 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у складі судді Шевченко Л. В.,

За участю секретаря судового засідання Бугайчука О. Р.,

За участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про визначення порядку користування житловим приміщенням та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визначення порядку користування житловим приміщенням, ухвалив таке рішення.

Позиції осіб, які беруть участь у справі:

16.09.2015 ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про встановлення порядку користування житловим приміщенням.

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.03.2015 ОСОБА_4 та ОСОБА_6, успадкували після смерті своєї матері кожний по ? частини квартири АДРЕСА_1.

Починаючи з лютого 2015 року, між сторонами відбуваються конфлікти щодо користування квартирою, вони не можуть дійти згоди щодо встановлення порядку користування квартирою.

Позивач зазначив, що впродовж тривалого часу у спірній квартирі склався добровільний порядок користування. Так, мати сторін ОСОБА_7 до своєї смерті (липень 2014 року) займала кімнату площею 11,9 кв.м, а позивач - кімнату 12,9 кв. м.

Відповідач ніколи у вказаній квартирі не проживала та не була зареєстрована, своїх речей там не зберігає, квартирою не цікавиться, участі в оплаті житлово-комунальних послуг не бере.

Враховуючи те, що позивач є співвласником квартири і має правомочності власника, він звернувся до суду і просить виділити йому у користування ізольовану житлову кімнату, площею 12,9 кв. м. та балкон 0,7 кв. м., відповідачу - ізольовану житлову кімнату площею 11,9 кв. м. та балкон 0,7 кв. м.; кухню площею 5,8 кв. м., ванну кімнату площею 3,1 кв. м., передпокій площею 3,1 кв. м., коридор 1,7 кв. м. та коридор 3,2 кв. м. залишити в загальному користуванні.

У судовому засіданні представники позивача позов підтримали і просили його задовольнити у повному обсязі.

Відповідач та її представник проти позову заперечували та просили відмовити у його задоволенні. Крім того, відповідач подала зустрічний позов, у якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила виділити їй у користування ізольовану житлову кімнату, площею 12,9 кв. м. та балкон 0,7 кв. м., ОСОБА_6 - ізольовану житлову кімнату площею 11,9 кв. м. та балкон 0,7 кв. м.; кухню площею 5,8 кв. м., ванну кімнату площею 3,1 кв. м., передпокій площею 3,1 кв. м., коридор 1,7 кв. м. та коридор 3,2 кв. м. залишити в загальному користуванні.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що на момент смерті матері сторін квартира складалася з двох кімнат, одна з яких була прохідною. Після смерті матері сторони домовилися щодо порядку користування квартирою. ОСОБА_6 вибрав собі у користування відокремлену кімнату меншого розміру.

Враховуючи те, що використовувати прохідну кімнату було незручно, ОСОБА_4 прийняла рішення про перепланування прохідної кімнати у відокремлену шляхом зведення перегородки без порушення несучих конструкцій та елементів.

Проте, ОСОБА_6, дочекавшись завершення ремонтних робіт по зведенню перегородки, самовільно виніс речі ОСОБА_4 з нової переобладнаної кімнати, тим самим змінивши порядок користування квартирою з власної ініціативи.

Враховуючи те, що зведення перегородки відбулося за рахунок праці та фінансових затрат ОСОБА_4, ОСОБА_6 самоусунувся від здійснення ремонтних і монтажних робіт, а також зважаючи на те, що різниця у площі кімнат є незначною, ОСОБА_4 просила суд виділити їй у користування кімнату, площею 12,9 кв.м, ОСОБА_6 - кімнату, площею 11,9 кв. м., інші приміщення залишити у загальному користуванні.

Представники позивача зустрічний позов не визнали та наполягали на задоволенні первісного позову.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд

встановив:

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, виданим Відділом реєстрації смерті у м. Києві 16.08.2014 (а.с. 13).

Після смерті ОСОБА_7, власником ? частини квартири АДРЕСА_1 став її син ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.03.2015, посвідченого державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Дубенко А. О.

Власником іншої ? частини зазначеної квартири стала її дочка ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.03.2015, посвідченого державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Дубенко А. О. (а.с. 7).

Згідно з довідкою форми № 3 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва ЖЕД № 905 від 26.08.2015 № 4810 у квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_6 з 18.05.2006. ОСОБА_4 у зазначеній квартирі не зареєстрована (а.с. 6).

Відповідно до технічного паспорту Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 26.01.2015 квартира АДРЕСА_1, загальною площею 43,8 кв.м, складалася з прохідної кімнати площею 16,7 кв. м., ізольованої кімнати площею 12,1 кв. м., кухні площею 5,9 кв.м, вбиральні площею 3,0 кв.м, коридору площею 4,5 кв.м (а.с. 60-61).

Згідно з технічним паспортом Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 17.08.2015 квартира АДРЕСА_1 після перепланування складається з двох ізольованих кімнат площею 13,2 кв.м і 12,1 кв.м, кухні площею 5,9 кв.м, вбиральні площею 3,0 кв.м, коридору площею 4,5 кв.м, коридору площею 3,2 кв. м (а.с. 63-64).

Відповідно до технічного паспорту ТОВ «Б-Т-І» від 01.09.2015 квартира АДРЕСА_1, складається з 2 кімнат жилою площею 24,8 кв. м., у тому числі 1-а кімната площею 12,9 кв. м, 2-а кімната площею 11,9 кв. м; кухня площею 5,8 кв. м; ванна кімната площею 3,1 кв. м; коридор площею 1,7 кв. м.; коридор площею 3,2 кв. м.; передпокій площею 3,1 кв. м. Квартира обладнана балконами 0,7, кв. м.; 0,7 кв. м. Загальна площа квартири 43,1 кв. м. (а.с. 9-11).

Враховуючи, що цей технічний паспорт виготовлений пізніше, сторони у судовому засіданні дійшли згоди при визначенні порядку користування спірною квартирою використовувати технічний паспорт ТОВ «Б-Т-І» від 01.09.2015.

Встановивши усі обставини справи та здійснивши загальну оцінку доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити повністю з таких підстав.

У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України).

Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.

Згідно з статтю 319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК).

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК «власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном».

Частина перша статті 355 ЦК визначає, що «майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно)».

Відповідно до частини першої статті 356 ЦК «власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю».

Отже, ОСОБА_6 та ОСОБА_4, як співвласники квартири, мають право на встановлення порядку користування нею.

Частина перша статті 358 ЦК передбачає, що «право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою».

Відповідно до статті 391 ЦК «власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном».

Зазначений речовий спосіб захисту права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, полягає у вимозі усунення перешкод, які заважають власнику або іншому титульному володільцю здійснювати повно і незаперечно свої права користування і розпорядження майном.

Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Суд встановив, що на сьогоднішній день сторони не досягли згоди щодо користування спільною квартирою.

На підставі показань свідка позивача ОСОБА_9, 1961 року народження, суд встановив, що ОСОБА_6 за життя матері проживав у великій прохідній кімнаті, а мати проживала у маленькій ізольованій кімнаті.

Зазначені показання свідка, а також письмові докази, а саме технічні паспорти, що містяться в матеріалах справи, спростовують твердження ОСОБА_6, що він використовував саме кімнату площею 12,9 кв. м.

Свідок ОСОБА_10, 1986 року народження, повідомив суду, що він робив ремонт у квартирі, а саме зводив перегородку на прохання та за кошти сім'ї ОСОБА_4 Зазначений факт і не заперечувався представниками позивача за первісним позовом.

Свідок ОСОБА_11, 1952 року народження, повідомив суду, що з ОСОБА_6 була досягнута попередня домовленість, що він користуватиметься кімнатою 11,9 кв. м. У зв'язку з неможливістю використовувати прохідну кімнату було прийнято рішення звести перегородку, перетворивши кімнату у відокремлену.

Суд зважає на те, що ОСОБА_6 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві 27.12.2014 (а.с. 33). На утриманні у подружжя перебуває ОСОБА_12, 1982 року народження, який є інвалідом І групи та потребує постійного стороннього догляду та допомоги.

Однак, як повідомила у судовому засіданні ОСОБА_1, вона із сім'єю у спірній квартирі не проживає, але у цій квартирі проживає сім'я наймачів, які є її родичами.

Той факт, що ОСОБА_6 здає кімнату в оренду підтверджували і свідки ОСОБА_11, ОСОБА_10, а також випливає з висновку дільничного інспектора відділу поліції № 1 Солом'янського управління поліції ГУ НП у м. Києві від 21.03.2016.

Оцінюючі у сукупності письмові докази, що містяться в матеріалах справи та показання свідків, беручи до уваги заходи, що вчинялися ОСОБА_4 щодо створення відокремленої кімнати, зважаючи на незначну різницю у площі кімнат, суд вважає за можливе встановити порядок користування спірною квартирою, запропонований ОСОБА_4, оскільки житлові права сторін запропонованим порядком користування не порушуються, забезпечується можливість окремого проживання сторін у цій квартирі.

Отже, суд дійшов висновку про можливість встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_1, а саме виділивши у користування ОСОБА_4 ізольовану житлову кімнату, площею 12,9 кв. м. та балкон, площею 0,7 кв. м., ОСОБА_6 - ізольовану житлову кімнату, площею 11,9 кв. м. та балкон, площею 0,7 кв. м., а місяця загального користування залишити у загальному користуванні.

Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову.

Розподіляючи судові витрати відповідно до статті 88 ЦПК, суд зазначає, що з відповідача за зустрічним позовом належить стягнути на користь позивача за зустрічним позовом судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Керуючись статтями 13, 41 Конституції України, статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року), статтями 316, 317, 319, 321, 355, 356, 358, 391 ЦК, статтями 1, 4-11, 18, 33, 57-66, 79, 88, 157-196, 208, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про встановлення порядку користування житловим приміщенням - відмовити повністю.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визначення порядку користування житловим приміщенням - задовольнити повністю.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, виділивши у користування ОСОБА_4 ізольовану житлову кімнату, площею 12,9 кв. м. та балкон, площею 0,7 кв. м., виділивши у користування ОСОБА_6 ізольовану житлову кімнату, площею 11,9 кв. м. та балкон, площею 0,7 кв. м. Кухню, площею 5,8 кв. м, ванну кімнату, площею 3,1 кв. м., передпокій, площею 3,1 кв.м, коридор, площею 1,7 кв. м, коридор, площею 3,2 кв. м залишити у загальному користуванні ОСОБА_6 та ОСОБА_4.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 551,20 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Солом'янський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л. В. Шевченко