АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3144/16 Справа № 202/2974/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Котушенко С.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Котушенко С.П.

суддів Красвітної Т.П., Романюк М.М.

при секретарі Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 12 червня 2015 року за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду з позовом до ПАТ "Акцент - Банк" та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Позивач вказував на те, що 19 травня 2007 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір №ZPXRRX04440010, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 5 940,00 грн. зі сплатою 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 19 травня 2009 року. Зобов'язання позичальника за цим договором у розмірі 10 000 грн. забезпечено порукою на підставі договору поруки №167 укладеного 20 жовтня 2010 року з ПАТ "Акцент-Банк".

Посилаючись на порушення позичальником зобов'язань за кредитним договором, унаслідок чого виникла заборгованість станом на 08 жовтня 2013 року у розмірі 51 555,42 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 5 295,90 грн., по процентам - 18 829,38 грн., по комісії - 2 566,08 грн., пені - 21 932,85 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн. та штраф (процентна складова) 2 431,21 грн., позивач просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку 10 000 грн. та з ОСОБА_2 41 555,42 грн. і судові витрати.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 12 червня 2015 року позов задоволено в частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитом, процентами та комісії, а в іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення в частині незадоволених позовних вимог та про ухвалення в цій частині нового рішення.

В іншій частині рішення не оскаржується і у відповідності зі ст.303 ЦПК України не переглядається.

Відповідач до суду не з'явилася, за місцем реєстрації не проживає, що підтверджується довідкою про причину повернення відправлення (а.с.75), повідомлена про час і місце розгляду справи у відповідності з ч.9 ст.74 ЦПК україни.

Вивчивши доводи скарги, перевіривши їх матеріалами справи, колегія суддів вважає апеляційну скаргу підлягаючою частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилами ст.ст.526, 599 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства і припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судом встановлено, що 19 травня 2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2 було укладено договір №ZPXRRX 04440010, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 5 940 грн. і зобов'язалася повернути його до 19 травня 2009 року та сплатити проценти у розмірі 1% на місяць за користування кредитними коштами.

Зобов'язання позичальника за цим договором у розмірі 10 000 грн. забезпечено порукою на підставі договору поруки №167 укладеного 20 жовтня 2010 року з ПАТ "Акцент-Банк".

З боку позичальника мало місце неналежне виконання своїх обов'язків за кредитним договором, що явилось підставою для звернення банку до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення пені та штрафу, суд виходив з не наведення позивачем обгрунтованого розрахунку заборгованості неустойки та невідповідності наслідків порушення зобов'язання.

Погодитися повністю з таким висновком суду не можна з огляду на наступне.

Згідно з п.6.1. умов надання споживчого кредиту фізичним особам у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 1,25% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 грн.

Матеріали справи містять розрахунок заборгованості за укладеним між банком та ОСОБА_2 кредитним договором, в тому числі й пені за період з вересня 2007 року по 08 жовтня 2013 року (а.с.6).

Згідно із ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст.616 ЦК України, якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника.

Враховуючи те, що суд не взяв до уваги наведені обставини, оскаржене судове рішення підлягає скасуванню в частині відмови у стягненні пені з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи спір у даній частині, колегія суддів з урахуванням положень ст.3 ЦПК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав вважає, що нарахована позивачем пеня у розмірі 21 932,85 грн., значно перевищує розмір боргового зобов'язання.

Крім того, банк своїми діями сприяв збільшенню розміру пені, оскільки з серпня 2007 року (дата останнього погашення заборгованості за кредитним договором) не вживав ніяких заходів щодо зменшення розміру збитків.

За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором до 5 000 грн.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у постанові від 03 вересня 2014 року у справі № 6-100цс14.

Вирішуючи питання про стягнення штрафу, колегія суддів виходить з такого.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав, або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення

У той самий час вказаними умовами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за інші правопорушення: один із них несвоєчасне повернення кредиту, процентів за користування кредитом та комісій.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

За таких обставин суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову щодо стягнення штрафу, а також у задоволенні вимог банку про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 3200 грн. за відсутністю в матеріалах справи відповідного розрахунку такої допомоги і доказів її сплати позивачем.

Разом з тим, на підставі ст.88 ЦПК України колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь банку витрати у розмірі 420 грн. за розміщення у пресі оголошення про виклик відповідача (а.с.83-87).

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити частково.

Заочне рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 12 червня 2015 року скасувати в частині відмови у стягненні пені.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" пеню у розмірі 5 000 грн. та 420 грн. за розміщення оголошення у пресі. В іншій оскарженій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя Котушенко С.П.

Судді Романюк М.М.

ОСОБА_3