КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 488/1934/16-ц
Провадження № 2/488/1275/16 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

14.11.2016 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого по справі судді Селіщевої Л.І.,

при секретарі Бучневій К.О.,

за участю представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного Управління Національної поліції в Миколаївській області та Управління ДАІ УМВС України в Миколаївській області в особі ліквідаційної комісії про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, зобов'язання працевлаштування, стягнення моральної шкоди та вихідної допомоги, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2016 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із даним позовом до відповідачів - ГУ Національної поліції в Миколаївській області та УДАІ УМВС України в Миколаївській області в особі ліквідаційної комісії, в обґрунтування якого вказала, що вона 25.12.2012 р. уклала з УДАІ УМВС України в Миколаївській області строковий трудовий договір № 24-04/12, згідно якого вона була призначена на посаду юрисконсульта. Починаючи з 03.01.2013 року вона почала працювати, а з 10.02.2014 р. по 18.12.2016 р. їй була надана відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

У період перебування у декретній відпустці, наказом № 49 о/с від 28.03.2016 р., позивачка була звільнена на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку зі змінами в організації, скорочення чисельності та штату працівників. Про своє звільнення позивачка дізналася на початку квітня, коли отримала витяг з наказу про звільнення та трудову книжку.

Позивачка вважає своє звільнення незаконним і таким, що суперечить вимогам діючого законодавства через те, що вона не була працевлаштована при звільненні, а також їй не була виплачена вихідна допомога у розмірі середнього місячного заробітку.

Посилаючись на викладене, позивачка просила суд:

-визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення № 49 о/с від 28.03.2016 р.;

-зобов'язати відповідачів здійснити її обовязкове працевлаштування;

-стягнути з відповідачів вихідну допомогу у розмірі 2 304 грн., та моральну шкоду у розмірі 3 000 грн.

У судове засідання позивачка не з'явилася, її представник підтримав вимоги позовної заяви, однак уточнив їх в частині розміру вихідної допомоги та просив стягнути її у розмірі 2 646,79 грн., в іншій частині позовні вимоги залишив без змін.

Представник відповідача - ГУ Національної поліції в Миколаївській області у судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, подав суду свої письмові заперечення, в яких вказав, що ГУ Національної поліції в Миколаївській області є неналежним відповідачем по даній справі через те, що не є правонаступником УДАІ УМВС України в Миколаївській області.

Представник відповідача - Управління ДАІ УМВС України в Миколаївській області в особі ліквідаційної комісії у судовому засіданні заперечував проти позову з тих підстав, що наказом МВС України № 1532 від 30.11.2015 р. було ліквідовано УДАІ УМВС України в Миколаївській області та затверджено голову ліквідаційної комісії ОСОБА_4 Ліквідація є повною та передбачає звільнення усіх працівників. Пунктом 8 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції, а також інші працівники МВС України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів. Також представник відповідача вказав, що позивачка протягом тривалого часу не виявляла бажання виходити на роботу та не цікавилась можливим працевлаштуванням.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши здобуті судом письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.

Судовим розглядом встановлено, що 26.12.2012 року між позивачкою та УДАІ УВМС України в Миколаївській області був укладений строковий трудовий договір № 24-04/12, строком з 03.01.2013 р. до 31.12.2013 р., згідно якого позивачка була прийнята на посаду юрисконсульта. Відповідно до п. 2.2. договору цей договір може бути продовжений на один рік відповідно до ст. 39-1 КЗпП України.

Згідно положень ст. 39-1 КЗпП України якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

Із матеріалів справи вбачається, що після закінчення строку дії строкового трудового договору, позивачка продовжувала працювати за своєю посадою, тому в силу ст. 39-1 КЗпП України, трудовий договір вважається таким, що укладений на невизначений строк.

Наказом № 12 о/с від 31.03.2014 року позивачці була надана відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку, на період з 10.02.2014 р. по 18.12.2016 р.

Пунктом 5 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 р. № 580-УІІІ був визнаний таким, що втратив чинність Закон України «Про міліцію».

Наказом МВС України № 1532 від 30.11.2015 р. було ліквідовано Управління ДАІ УМВС України в Миколаївській області, та затверджено головою ліквідаційної комісії УДАІ УМВС України в Миколаївській області заступника начальника відділу управління превентивної діяльності ГУ Національної поліції в Миколаївській області підполковника поліції ОСОБА_4

Наказом голови ліквідаційної комісії УДАІ УМВС України в Миколаївській області ОСОБА_4 № 49 о/с від 28.03.2016 року позивачка була звільнена за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, скорочення чисельності або штату працівників.

Пункт перший частини першої статтті 40 КЗпП України визначає, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою цієї ж статті визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ч. 3 ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років -частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Судовим розглядом встановлено, що при вирішенні питання про звільнення позивачки за п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, питання щодо її працевлаштування не вирішувалося, відтак таке звільнення в силу вищенаведених положень КЗпП України не може вважатись таким, що відповідає вимогам трудового законодавства. Доводи представника відповідача - Управління ДАІ УМВС України в Миколаївській області в особі ліквідаційної комісії, про те, що позивачка сама повинна була виявляти інтерес щодо її подальшого працевлаштування є безпідставними, оскільки такий обов'язок трудовим законодавством покладений саме на роботодавця.

За таких обставин суд знаходить незаконним і таким, що підлягає скасуванню наказ № 49 о/с від 28.03.2016 року про звільнення позивачки за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1,2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Враховуючи вимоги ст. 44 КЗпП України та довідку № 9/185 від 05.10.2016, розмір вихідної допомоги становить 2 646,79 грн., які суд також вважає необхідним стягнути на користь позивачки з відповідача - Управління ДАІ УМВС України в Миколаївській області в особі ліквідаційної комісії.

Крім цього, згідно статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів.

В п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" з наступними змінами і доповненнями, зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір моральної шкоди, завданої позивачці, суд враховує характер та обсяг душевних страждань, які вона зазнала, а також вимоги розумності та справедливості, і вважає, що вони підлягають задоволенню частково на суму 1 000 грн.

Разом із цим, аналізуючи письмові докази по справі, суд знаходить обґрунтованими доводи представника ГУ Національної поліції в Миколаївській області щодо неналежного відповідача по даній справі. Суд виходить із того, що відповідно до пунктів 1.13, 2.19 Положення про Управління Державної автомобільної інспекції УМВС України в Миколаївській області, затв. наказом УМВС України в Миколаївській області від 16.05.2014 р. № 684, - УДАІ УМВС України в Миколаївській області є окремою юридичною особою. Постановою КМУ від 16.09.2015 р. № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ», Управління Державної автомобільної інспекції УМВС України в Миколаївській області ліквідовано, та створено територіальний орган Національної поліції ГУ Національної поліції в Миколаївській області. При цьому, виходячи із системного аналізу діючого законодавства, суд робить висновок, що ГУ Національної поліції в Миколаївській області у встановленому законом порядку не набуло прав та обов'язків ліквідованого УДАІ УМВС України в Миколаївській області, а тому не є його правонаступником.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача по даній справі, відносно якого задоволені позовні вимоги - Управління ДАІ УМВС України в Миколаївській області в особі ліквідаційної комісії, суд стягує судові витрати пропорційно задоволених вимог (1 378 грн. х 3), у розмірі - 4 134 грн.

Керуючись ст.ст. 3-4, 7, 10-11, 214-215 ЦПК України, суд

В и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконим та скасувати наказ № 49 о/с від 28.03.2016 року, винесений головою ліквідаційної комісії УДАІ УМВС в Миколаївській області про звільнення ОСОБА_3.

Зобов"язати ліквідаційну комісію УДАІ УМВС в Миколаївській області здійснити обов"язкове працевлаштування ОСОБА_3.

Стягнути з ліквідаційної комісії УДАІ УМВС в Миколаївській області на користь ОСОБА_3 вихідну допомогу у розмірі- 2 646,79 грн., та 1 000 грн. моральної шкоди.

Стягнути з ліквідаційної комісії УДАІ УМВС в Миколаївській області на користь держави судовий збір у розмірі - 4 134 грн.

У задоволенні позовних вимог до Головного Управління Національної поліції в Миколаївській області - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги .

Суддя Лариса Іванівна Селіщева