н/п 2/490/2487/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2016 р.

Центральний районний суд м.Миколаєва

у складі: головуючого судді Мамаєвої О.В.,

із секретарем Баришніковою І.М.,

за участю позивача ОСОБА_1, та представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Центрального районного суду м.Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_5, до ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7 надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним, витребування майна у добросовісного набувача, скасування запису про реєстрацію права власності, третя особа ОСОБА_8,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_5, 14.06.2016р. звернувся до суду із позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1, укладеного 10.10.2000 р. за № 127 на товарній біржі "Фенікс " недійсним, витребувати майно у добросовісного набувача ОСОБА_3 вказану квратиру на користь ОСОБА_5, скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_3

В обгрунтування позову зазначено, що ОСОБА_5 згідно свідоцтва про право власності від 08.06.1993 року є власником АДРЕСА_2, Рішенням суду від 16.11.2015 року, вона визнана недієздатною, опікуном призначено ОСОБА_1 На даний час квартира знаходиться у власності ОСОБА_3, хоча ОСОБА_5 її не відчужувала. Як з'ясувалось, відповідач ОСОБА_6 на підробленому бланку ТБ "Фенікс" підробив підписи посадових осіб та ОСОБА_5 Після придбання права власності на спірну квартиру шляхом обману, 05.10.2013 року продав квартиру ОСОБА_8, який в свою чергу 03.12.2013 року продав квартиру ОСОБА_9 Вироком Центрального районного суду м.Миколаєва ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він здійснив підоробку договору № 127 від 10.10.2000 року, та шляхом обману заволодів спірною квартирою.

Оскільки оспорювана біржова угода не була підписана ОСОБА_5 та відсутнє її волевиявлення на відчуження квратири, відповідно до вимог ст.ст. 202, 203, 215 ЦК України просить визнати договір недійсним. Та відповідно до вимог ст. 388 ч.1 ЦК України, просить витребувати спірну квартиру у добросовісного набувача - ОСОБА_3 та скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_3

У судовому засіданні 02.12.2016 року позивач заявив вимоги і до відповідача ОСОБА_7 надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник вказали, що не згодні із позовом, оскільки відповідач є добросовісним набувачем квартири. Вважають, що у ОСОБА_10 було волевиявлення на відчуження квартири, оскільки ні вона ні в подальшому її опікун не цікавились квартирою, не сплачували комунальні послуги, квартира знаходилась в жахливому стані, непридатному для проживання, потребувала ремонту. Така недобросовісна поведінка власника та її опікуна створили умови для протиправних дій ОСОБА_6 щодо фальсифікації договору купівлі-продажу. Лише після того, як ОСОБА_3 здійснила ремонт, провела у квартиру воду, газ, електроенергію, позивач звернувся до суду із позовом про витребування майна. Просять відмовити у задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_6, представник ОСОБА_7 надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради та третя особа ОСОБА_8 про час та місце розгляду справи повідомлялисьналежним чином, про причини неявки суд не сповістили.

Суд, вислухавши позивача та його представника, відповідача та її представника, дослідивши письмові докази по справі, оглянувши матеріали кримінальної справи відносно ОСОБА_6 № 489/264/15-к, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 08.06.1993р. квартира за адресою: АДРЕСА_3, належить на праві приватної власності ОСОБА_11 /а.с. 95/.

Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 19 листопада 2015 року ОСОБА_5 визнана недієздатною, над нею встановлено опіку та призначено опікуном ОСОБА_1 /а.с. 93/.

Із договору купівлі-продажу квартири від 10 жовтня 2000р. випливає, що цього дня на універсальній товарній біржі "Фенікс" за №127 між продавцем ОСОБА_5 та покупцем ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4. Право власності ОСОБА_6 14.09.2013 року було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

05 жовтня 2013 року ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_8 придбав квартиру АДРЕСА_4.

Вироком Центрального районного суду м.Миколаєва від 15 березня 2016 року, ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він на початку вересня 2013р. маючи умисел на незаконне заволодіння правом власності на квартиру АДРЕСА_5, придбав підроблений бланк УТБ «Фенікс», із підробленим підписом ОСОБА_12, із підробленими відбитками кліше факсиміле підписів директора УТБ «Фенікс» ОСОБА_13 та начальника ММБТІ ОСОБА_14, а також із нанесеним відбитком підробленої печаті УТБ «Фенікс», після чого до вказаного бланку вніс інформацію про те, що ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_6 придбав квартиру АДРЕСА_5, та в графі «покупець» ОСОБА_6 виконав свій підпис, усвідомлюючи, що зазначений договір є недійсним і що вищевказану квартиру він ніколи не купував, тим самим здійснив підробку договору №127 купівлі-продажу нерухомого майна від 10.10.2000р. на Універсальній товарній біржі «Фенікс» між ОСОБА_5 та ОСОБА_6

ОСОБА_6 14 вересня 2013 близько 11год. 28хв. знаходячись у приміщенні Реєстраційної служби ММУЮ Миколаївської області, маючи умисел використати завідомо підроблений документ, надав державному реєстратору підроблений ним договір №127 купівлі-продажу нерухомого майна від 10.10.2000р. на Універсальній товарній біржі «Фенікс», про те що ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_6 придбав квартиру за адресою: квартира АДРЕСА_5, який було підроблено ним раніше.

ОСОБА_6 в той же день 14 вересня 2013р. близько 11год.28хв., маючи умисел на незаконне придбання права власності на чуже майно шляхом обману, в приміщенні Реєстраційної служби ММУЮ Миколаївської області, звернувся до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_5 та надав державному реєстратору підроблений ним договір №127 купівлі-продажу нерухомого майна від 10.10.2000 Універсальної товарної біржі «Фенікс». На підставі наданого ОСОБА_6 завідомо підробленого документу, державним реєстратором Реєстраційної служби ММУЮ Миколаївської області, який введений в оману про справжність договору №127 купівлі-продажу нерухомого майна від 10.10.2000р. Універсальної товарної біржі «Фенікс», прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_5 за ОСОБА_6, про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно внесено відповідний запис за №2509867, і таким чином вказаними діями ОСОБА_6 незаконно, шляхом обману заволодів правом власності на квартиру АДРЕСА_5, чим завдав потерпілій ОСОБА_5 шкоду.

ОСОБА_6 05 жовтня 2013р. після придбання права власності шляхом обману на квартиру АДРЕСА_5, маючи умисел спрямований на легалізацію квартири і приховування незаконного походження придбання права власності на неї, виступив в якості продавця квартири, тобто уклав з ОСОБА_8 договір купівлі-продажу вказаної квартири АДРЕСА_5, за яким вказана квартира перейшла у власність ОСОБА_8 05.10.2013р. договір купівлі-продажу квартири нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу, про що в державному реєстрі правочинів вчинено запис під № 1138.

05.10.2013р. на підставі договору купівлі-продажу під №1138 державним реєстратором Реєстраційної служби ММУЮ Миколаївської області прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_5 за ОСОБА_8, про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно внесено відповідний запис за № 2740522 /а.с. 18-23/.

ОСОБА_8 03 грудня 2013 року на підставі договору купівлі- продажу продав вказану квартиру ОСОБА_9 (прізвище після шлюбу ОСОБА_3) О.В. /а.с. 15/.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, власником квартири АДРЕСА_5 з 03.12.2013 року зареєстрована ОСОБА_9 /а.с. 17/.

ОСОБА_9 17.09.2014 року уклала шлюб із ОСОБА_15 та отримала прізвище чоловіка - ОСОБА_15.

Завдовольняючи позовні вимоги, суд виходив із наступного.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009р. №9, відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства, має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Із матеріалів справи слідує, що ОСОБА_6 підробив договір купівлі-продажу №127 від 10 жовтня 2000 року у 2013 році та відповідно в цьому ж році зареєстрував його в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. За таких обставин, до спірних правовідносин необхідно застосовувати законодавство, що діяло станом на 2013 рік.

Згідно ст.ст. 655, 657 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст. 202 ЦК України).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, договір може бути визнаний недійсним при відсутності волевиявлення учасника правочину. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.3, 5, 1 ст. 203 ЦК України).

Таким чином, договір №127 від 10 жовтня 2000 року є недійсним, оскільки не відповідає загальним вимогам, необхідним для чинності правочину, що визначені ст. 203 ЦК України. ОСОБА_5 не мала наміру продати належну їй квартиру ОСОБА_6, вона не підписувала вказаний договір, тобто не було волевиявлення ОСОБА_5 на вчинення такого правочину, а оскаржуваний правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Вказані обставини встановлені вироком суду, що набрав законної сили.

Згідно ч.3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику з розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", реституція як спосіб захисту цивільного права (частина

перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про

визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК

Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до ч.5 ст. 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується.

Добросовісність набуття ОСОБА_3 права власності на спірну квартиру сторонами не оспорюється.

При цьому, спірна квартира, вибула з володіння ОСОБА_5 не з волі останньої, оскільки ОСОБА_6 підробив договір купівлі-продажу, вказані обставини встанволені вироком суду. За таких обставин, ОСОБА_5, як власник спірної квартири має право витребувати квартиру від добросовісного набувача - ОСОБА_3

За такого, підлягає скасуванню у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_6 за ОСОБА_9 (прізвище після шлюбу ОСОБА_3) ОСОБА_16.

Таким чином, заявлені позовні вимоги є обрунтованими та підлягають задоволенню.

Доводи відповідача ОСОБА_3 та її представника про те, що у ОСОБА_10 було волевиявлення на відчуження квартири, оскільки ні вона ні в подальшому її опікун не цікавились квартирою, не сплачували комунальні послуги, квартира знаходилась в непридатному для проживання стані, є безпідставними, так як відсутність дій власника щодо утримання майна не свідчить про наявність волевиявлення на відчуження майна.

Судові витрати, понесені позивачем (судовий збір у розмірі 551,20 грн.) відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_6 З відповідача ОСОБА_6 підлягають відшкодуванню на користь держави судові витрати у розмірі 1102,4 грн.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 11, 30, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 16, 203, 215, 317, 319, 321, 388, 655 ЦК України, суд

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_5, до ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7 надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним, витребування майна у добросовісного набувача, скасування запису про реєстрацію права власності, задовольнити.

Визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1, № 127 від 10 жовтня 2000 року, що укладений на товарній біржі "Фенікс" між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, недійсним.

Витребувати у ОСОБА_17 квартиру АДРЕСА_6, передавши її у володіння ОСОБА_5.

Зобов'язати ОСОБА_7 надання адміністративних послуг Миколаївськї міської ради скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_6 за ОСОБА_9 (прізвище після шлюбу ОСОБА_17) ОСОБА_16.

Стягнути із ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 551,20 грн.

Стягнути із ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь держави судові витрати у розмірі 1102,4 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м.Миколаєва шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми в судовому засіданні, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії рішення суду.

Суддя О.В.Мамаєва