Справа № 603/442/16-ц
Провадження №2/603/193/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" серпня 2016 р. м.Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - судді Галіяна І. М.

за участі секретаря судового засідання Сандалюка О.В.

розглянувши в судовому засіданні в залі суду міста Монастириська цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до Задарівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області

про визнання права на спадкове майно

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся в Монастириський районний суду Тернопільської області з позовом про визнання за ним права на земельну частку (пай) у господарстві спілка селян «Колос» згідно зареєстрованого сертифікату на право на земельну частку (пай) серія НОМЕР_1.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_3. Після її смерті відкрилася спадщина на земельну частку (пай) у господарстві спілка селян «Колос» згідно зареєстрованого сертифікату на право на земельну частку (пай) серія НОМЕР_1.

На випадок своєї смерті на вказане майно ОСОБА_3 було складено заповіт на ім'я позивача.

Позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте оформити спадщину нотаріус не зміг, оскільки виявилося, що відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку.

Позивач - ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, суду подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю.

Представник відповідача Задарівської сільської ради в судове засідання не з'явився, суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності, проти позову не заперечує.

Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлено наступне.

Статтею 346 ЦК України передбачено, що однією з підстав припинення права власності є смерть власника.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року у віці 71 року в с.Задарів Монастириського району Тернопільської області померла ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3, актовий запис №9.

Ще за життя ОСОБА_3 належала земельна частка (пай) у господарстві: спілка селян «Колос» згідно зареєстрованого сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, що підтверджується інформацією про грошову оцінку земельної ділянки (паю) НОМЕР_2 від 25.07.2016 року виданої відділом Держгеокадастру у Монастириському районі Тернопільської області.

Згідно заповіту, складеного 24.04.1996 року, зареєстрованого у реєстрі за №37 спадкодавець ОСОБА_3 на випадок своєї смерті заповів належні йому на праві власності трудовий та земельний пай та нараховані дивіденди, які знаходяться в селянській спілці «Колос» Монастириського району Тернопільської області - ОСОБА_1.

Спірні відносини, що виникли між сторонами пов'язані із реалізацією позивачем свого права на спадкування, а тому регулюються нормами книги «Спадкове право» Цивільного кодекс України (далі - ЦК України).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Щодо спадкового майна, яке належало ОСОБА_3, а саме, земельної частки (пай) у господарстві: спілка селян «Колос» згідно зареєстрованого сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 і яке фактично прийняв ОСОБА_1, суд зазначає наступне.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України Постанови №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України (16.01.2003р.), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

Як вбачається з матеріалів справи на час смерті ОСОБА_3, тобто на час відкриття спадщини, був чинним ЦК Української РСР 1963 року, тому при вирішенні питання про прийняття ОСОБА_1 спадщини у вигляді права на земельну частку (пай) згідно сертифіката серії НОМЕР_1 на право на земельну частку (пай) в господарстві спілка селян «Колос» та визнання за ним права на це майно в порядку спадкування за заповітом необхідно керуватися ст. 549 ЦК Української РСР в якій зазначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном.

Відповідно до ст. 534 ЦК Української РСР в редакції 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння

спадковим майном.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкове майно ОСОБА_1 фактично прийняв, що підтверджується довідкою Задарівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області за №417 від 20.07.2016 року.

Згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Відповідно до п.3.5 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

Як убачається з матеріалів справи, через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що підтверджується відмовою державної нотаріальної контори №888/01-16 від 27.07.2016 року, у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Як слідує з матеріалів справи оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) був втрачений про що свідчить повідомлення в засобах масової інформації, а саме, в газеті «Вісті Придністров'я» №23 (7155) від 17.06.2016 року.

Згідно даного повідомлення вбачається, що сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, виданий Монастириською райдержадміністрацією 25.09.1997 року ОСОБА_3 - загублений.

На даний час виготовити правовстановлюючі документи на вищевказане майно не можливо через смерть спадкодавця, оскільки його цивільна правоздатність, як фізичної особи, припинена у момент його смерті.

Відсутність оригіналів правовстановлюючих документів стала причиною неможливості оформлення спадкових документів на земельну частку (пай) згідно заповіту після смерті ОСОБА_3 в нотаріальній конторі.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За таких обставин, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені ним в позовній заяві, а отже, він, як спадкоємець за заповітом має право на земельну частку (пай), інших спадкоємців, які б претендували на дане спадкове майно судом встановлено не було.

Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи те, що за час відкриття спадщини та розгляду справи в суді будь-які інші можливі спадкоємці заяв про прийняття спадщини в нотаріальну контору не подавали і жодних правовстановлюючих документів на вищезгадане майно чи право його успадкування суду не було пред'явлено, а позивач фактично прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3, тому є підстави визнати за ним право на зазначене майно. В судовому засіданні не встановлено підстав, що перешкоджали б в набутті права позивачем на спадкове майно.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 215, 294 ЦПК України, ст.ст. 392, 1216,1218, 1222, 1223, 1268 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право на:

-земельну частку (пай) у господарстві спілка селян «Колос» згідно зареєстрованого сертифікату на право на земельну частку (пай) серія НОМЕР_1, виданого на ім'я ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Тернопільської області через Монастириський районний суд Тернопільської області.

Суддя І. М. Галіян