Єдиний унікальний номер 233/4798/14-ц Номер провадження 22-ц/775/823/2016
Головуючий у 1 інстанції Малінов О.С.
Доповідач Новікова Г.В.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2016 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді:ОСОБА_1,

суддів: Гапонова А.В., Груіцької Л.О.,

при секретарі: Марченко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду від 11 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до підприємства зеленого господарства, виконавчого комітету Костянтинівської міської ради про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої незаконним звільненням,-

В С Т А Н О В И В :

22 серпня 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що з 19 лютого 2008 року працювала у відповідача.

З 01 березня 2013 року наказом №13 була переведена на посаду майстра озеленення.

28 липня 2014 року після виходу на роботу з лікарняного її звільнили на підставі наказу №8 у звязку з скороченням чисельності або штату працівників відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України. Підстави звільнення обґрунтовані наказом №2 від 15 травня 2014 року «Про зміни в організації виробництва і праці, що повязано із ліквідацією підприємства», тобто основною причиною скорочення штату за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України була ліквідація підприємства. Проте, відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців ні на час видання наказу про скорочення штату, ні на час звільнення ОСОБА_2 з посади, Підприємство зеленого господарства не перебувало в процедурі ліквідації. Тому, своє звільнення ОСОБА_2 вважала незаконним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Зазначила, що відповідно до фактичних даних продуктивність її праці є більшою, ніж у інших працівників, що займають аналогічні посади та не потрапили під скорочення; під час роботи на підприємстві отримала ІІІ групу захворювання. Вважала, що відповідно ч.1,2 ст.42 КЗпП України має переважне право на залишення на роботі, у звязку з чим просила визнати незаконним та скасувати наказ Підприємства зеленого господарства №8 від 28 липня 2014 року про звільнення ОСОБА_2 з займаної посади майстру озеленення за п.1 ст.40 КЗпП України; поновити її на роботі на посаді майстру озеленення; стягнути з відповідача 7 332,10грн. компенсації за час вимушеного прогулу за період з 29.07.2014 року по 22.08.2014 року; моральну шкоду в розмірі 3000грн.

В послідуючому було збільшено позовні вимоги в частині стягнення середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в сумі 111525,10грн.та матеріальної шкоди в розмірі 2685,93грн..

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду від 21 грудня 2015 року до участі у вказаній справі в якості співвідповідача залучено виконавчий комітет Костянтинівської міської ради.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду від 11 березня 2016 року в задоволенні вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, про задоволення позовних вимог. Зазначила, що 20.02.2014року з нею був підписаний контракт, відповідно до умов якого вона призначена начальником Костянтинівського підприємства зеленого господарства. 13.03.2014 року її було переведено на посаду майстра з озеленення.

Станом на 20.03.2014 року в штаті підприємства, крім позивача, знаходилось 2 працівники. На підставі рішення Костянтинівської міської ради про ліквідацію підприємства зеленого господарства відповідно до наказу №2 від 15.05.2014 року звільнені з посад начальник підприємства зеленого господарства та майстер з озеленіння.

Позивач зазначила, що під час її лікування керівництвом підприємства їй не була запропонована будь-яка посада, хоча підприємство здійснювало господарську діяльність. До цього часу підприємство зеленого господарства не ліквідовано. Судом першої інстанції не вірно встановлений той факт, що процедура звільнення не порушена, тому що за два місяці її повідомили про майбутнє звільнення, що підтверджувалось рекомендованим листом з повідомленням відповідно до штампу від 16 травня 2014 року та отримано нею 17 травня 2014 року відповідно до повідомлення про вручення. ОСОБА_2 запевняє, що підпис в цьому повідомленні вона не ставила.

Зазначила, що Костянтинівська міська рада, не маючи повноважень, у 2015 році призначила керівником ОСОБА_3; в судовому засіданні судом не надано належної правової оцінки заяви позивача про фальсифікацію контракту.

Крім того, позивач вказує, що судом не встановлено будь-якого порушення правомірності в рішеннях та діях відповідачів, однак нею до матеріалів справи долучені медичні довідки, фіскальні чеки на придбання медпрепаратів в період її лікування, що, на її думку, підтверджує факт спричинення матеріальної та моральної шкоди.

В судове засідання зявилися ОСОБА_2 та її представник за дорученням-Шпільов С.І.,представник підприємства зеленого господарства ОСОБА_3,представник виконавчого комітету Костянтинівської міської ради за дорученням- Боєва А.В..

Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні ОСОБА_2 порушень допущено не було,звільнення проведено у відповідності до норм трудового законодавства.

Такий висновок суду відповідає встановленим у справі обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Судом встановлено,що відповідно до розпорядження міського голови Костянтинівської міської ради №48м від 07.03.2014 року ОСОБА_2 з посади начальника підприємства зеленого господарства переведена на посаду майстра озеленіння підприємства з 13.03.2014 року. Наказ про переведення позивачкою не оскаржувався.

Рішенням Костянтинівської міської ради №6/46-832 від 24.04.2014 року підприємство зеленого господарства ліквідовано, утворено ліквідаційну комісію з ліквідації підприємства.

Підприємством ОСОБА_2 було попереджено про звільнення 17 травня 2014 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

ОСОБА_2 з 28 липня 2014 року,після виходу з лікарняного, звільнено з роботи в звязку зі скороченням штату працівників (п.1ст.40 КЗпП України). З вказаним наказом ОСОБА_2 ознайомлена 28.07.2014 року.

Доводи про те, що підприємство продовжує працювати, правильно судом першої інстанції не прийнято до ваги, оскільки спростовуються довідкою з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб - підприємців Підприємство зеленого господарства станом на 26.02.2015 року знаходиться в стані припинення.

Посилання на те, що підприємство має директора і здійснює господарську діяльність суперечить встановленим обставинам, оскільки рішенням Костянтинівської міської ради від 28.01.2016 рок зі складу ліквідаційної комісії ПЗГ виведено ОСОБА_4 та введено до складу ліквідації комісії з ліквідації ПЗГ головою комісії ОСОБА_5,який залишився єдиним працівником на підприємстві.

Доводи про те, що судом не враховано переважне право позивачки на залишення на роботі не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки таке право застосовується при скороченні чисельності штату. В даному випадку це право при ліквідації підприємства не застосовується.

Доводи позивачки про те, що в рекомендованому повідомленні не її підпис, не приймається апеляційним судом до уваги, оскільки нічим не підтверджений. Інші доводи апеляційної скарги висновків суду також не спростовують.

Вказівка на те, що Костянтинівська міська рада, не маючи повноважень, у 2015 році призначила керівником ОСОБА_3також не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки це питання було предметом розгляду апеляційного суду,рішенням якого було встановлено наявність повноважень ради.

За встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, звільнення позивачки було проведено правильно.

Постановлене судом рішення є законним і обґрунтованим, вимоги матеріального і процесуального права при розгляді справи додержані.

Доводи,приведені в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права,яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

У відповідності до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити .

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду від 11 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: